Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» ( правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») в особі уповноваженого представника Сафір Ф.Ф. звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 12.07.2011. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 800, 00 грн. Щодо зміни кредитного ліміту, то банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Однак в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Відповідач зобов`язався на підставі п.2.1.1.5.5 Договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а аткож оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У зв`язку з чим станом на 31.07.2017 утворилась заборгованість за договором, яка складає 36674,90 грн, з яких 756,91 грн. - заборгованість за кредитом; 29421,31 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4274,07 грн. - заборгованість за пенею та комісією ; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500,00 грн. -штраф (фіксована частина); 1722,61 грн. - штраф (процентна складова). З огляду на зазначене, просить позов задовольнити і стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 36674,90 грн, а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В ході розгляду справи, 04.03.2021 року позивач, скориставшись наданими йому правами передбаченими ст. 49 ЦПК України, подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог , за якою просив суд: стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 8758,04 грн., з яких 756,91 грн. - заборгованість за кредитом; 2440,47 грн. заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом; 5560,66 грн. заборгованість за пенею, а також судові витрати. Позиція сторін: В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях, які надійшли до суду 24.06.2020 року. Надала пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Окрім того просила суд застосувати строки позовної давності згідно поданого нею письмового клопотання. Вказує на те, що із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що останній платіж по погашенню за кредитним договором здійснено 30.10.2013 року, отже строк погашення чергового платежу настав у листопаді 2013 року. Позов датовано 21.08.2017 року, а подано до суду 31.08.2017 року. Отже позивач заявив позов через 3 роки і 9 місяців. Просила суд відмовити у задоволенні позову. В наступне судове засідання після оголошеної в судовому розгляді перерви не з`явилась , надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги не визнає, просила застосувати строки позовної давності. Зважаючи на викладене, суд продовжив розгляд справи у відсутності сторін. Заслухавши вступне слово представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що зменшені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або , крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що 12.07.2011 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» ( правонаступником якого є позивач) надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Умовами надання банківських послуг та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. На підтвердження своїх вимог позивач до матеріалів позовної заяви надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, довідку про умови кредитування, яка містить підпис [PERSON] , розрахунок заборгованості за договором № б/н від 12.07.2011 станом на 31.07.2017, довідку про видачу кредитної картки, копію виписки за договором №б/н станом на 10.06.2020 , копію заяви позичальника від 12.07.2011 та копію паспорту відповідача [PERSON] . З довідки, виданої АТ КБ "Приватбанк" про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н), убачається, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок 12.07.2011 року та 21.08.2011 збільшено кредитний ліміт до 600,00 грн., 07.08.2013 збільшено кредитний ліміт до 800,00 грн. З довідки, виданої АТ КБ "Приватбанк" убачається, що відповідачу за кредитним договором було надано кредитну картку № [NUMBER] - дата відкриття 12.07.2011, термін дії 05/15. У довідці «Про умови кредитування з використання платіжної картки кредитки "Універсальна" "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка містить підпис [PERSON] зазначено, що базова ставка в місяць, яка нараховується на залишок непростроченої заборгованості складає 2,5%, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 1 % від заборгованості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з частиною 1статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно достатті 629 ЦК Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 2статті 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтями 525,526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до статей527 та530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно з частиною 1статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно достатті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а стаття 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. З виписки по кредитному рахунку відповідача [PERSON] убачається, що за кредитною карткою, яка надавалася відповідачу за № [NUMBER] [PERSON] з липня 2011 року по липень 2017 року користувалася кредитними коштами шляхом зняття готівки, переказів з карти, оплати карткою першого платежу за покупку, переказу коштів, а також відбувалась сплата щомісячних платежів, за результатами чого на картковому рахунку у липні 2017 року залишок після проведення всіх операцій склав від`ємне значення, а саме: (мінус) 34 452, 29 грн. Як убачається з розрахунку суми боргу, відповідач взятих на себе зобов`язань перед позивачем належним чином не виконує, відсотки за користуванням кредитом не сплачує. У зв`язку із чим станом на 31.07.2017 утворилась заборгованість за договором, яка складає 36674,90 грн, з яких 756,91 грн. - заборгованість за кредитом; 29421,31 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4274,07 грн. - заборгованість за пенею та комісією ; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500,00 грн. -штраф (фіксована частина); 1722,61 грн. - штраф (процентна складова). Водночас суд враховує заяву позивача про зменшенння позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 8758,04 грн., з яких 756,91 грн. - заборгованість за кредитом; 2440,47 грн. заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом; 5560,66 грн. заборгованість за пенею. Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору, а відтак, суд, перевіривши зазначений розрахунок, знаходить його підставним. Враховуючи наведене, суд вважає, що сума заборгованості за кредитом в розмірі 756,91 грн. , сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 2440,47 грн. та сума заборгованості за пенею у розмірі 5560,66 грн. підлягає стягненню з відповідача у повному об`ємі. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явленняпозову, необхідноюумовою реалізаціїякої євиникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному(право напред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, наотриманнясудового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі»(право на захист) у контексті її співвідношення ізсуб`єктивнимматеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право іправо на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне.Змістомправа на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостейдля припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовува-тись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріаль-ному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється ізсуб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Разом із цим, згідно роз`яснень, даних в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», якщо строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. На вимоги про стягнення суми боргу поширюється загальна позовна давність, яка згідно ст.257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Дана позиція узгоджується з висновками викладеними в постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 333/36/18, від 03 червня 2020 року у справі №569/13606/17-ц, від 02 вересня 2020 року у справі № 191/609/18. Як вбачається з довідки про надання кредитної картки, на ім`я відповідача видавалась кредитна картка № [NUMBER] - дата відкриття 12.07.2011, термін дії до травня 2015 року (. Т.2, а.с. 8) , а з позовом до суду позивач звернувся у серпні 2017 року, тому суд приходить до висновку, що позивач за захистом своїх прав звернувся без пропуску строку трирічної позовної давності, яку представник відповідача помилково обрахував, вказавши що строк позовної давности сплинув 30 листопада 2016 року. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості згідно кредитного договору №б/н від 12.07.2011 року підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище. З матеріалів справи встановлено, що при поданні позову ПАТ КБ «Приватбанк» ( правонаступником якого є позивач ) сплачено 1600,00 грн. судового збору. Беручи до уваги,що позов задоволено,суд вважає,що на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1600,00 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved