Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

28.07.2023 року позивач [PERSON] в особі свого представника - адвоката Січевлюка Володимира Антоновича, звернувся до суду із позовною заявою до Сколівської міської ради Львівської області, в якій просить визнати за [PERSON] право власності на будівлю готельно-відпочинкового комплексу загальною площею 526,4 кв. м., що знаходится за адресою: [ADDRESS] ). Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 01.08.2023 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 22.08.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позовна заява обгрунтована тим, що [PERSON] (далі - позивач) згідно договору дарування від 12 січня 2022 року є власником земельної ділянки площею 0,0345 га, кадастровий номер 4624510100:01:007:0157, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення - 03.08 для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, категорія земель - Землі житлової та громадської забудови; вид використання - Для будівництва та обслуговування об`єкту громадської забудови та готельно-відпочинкового комплексу; орган, який зареєстрував земельну ділянку - Відділ Держземагенства у Сколівському районі; дата державної реєстрації земельної ділянки - 07 листопада 2012 року; склад угідь: 012.00. Землі, зайняті поточним будівництвом та відведені під будівництвом (будівництво на яких не розпочато) 0,0188 га; 012.00 Землі, зайняті поточним будівництвом та відведені під будівництво (будівництво на яких не розпочато) 0,0157 га (надалі - Земельна ділянка). Право власності позивача на вказану земельну ділянку підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 294426842, дата формування 12.01.2022 року. Згідно вказаного Договору дарування від 12 січня 2022 року позивач також набув у власність об`єкт житлової нерухомості, а саме житловий будинок, незавершений будівництвом, 33% готовності, розташований за адресою: [ADDRESS] . Остаточна жила загальна площа по житловому будинку до моменту його введення в експлуатацію не була визначена, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1602678746245. Право власності позивача на незавершене будівництво підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 294425117, дата формування 12.01.2022 року. Згідно з Договором дарування від 12 січня 2022 року, вартість земельної ділянки та незавершеного будівництва, визначена відповідно до експертної оцінки, становила 537 400 грн. 00 коп. Зазначено, що придбана позивачем будівля на момент купівлі була у непридатному для цільового використання стані, а відтак позивач за власний кошт здійснив добудову вказаного незавершеного будівництва відповідно до цільового призначення земельної ділянки (03.08 «Для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування»). Позивач у повному обсязі за рахунок власних коштів забезпечив проведення комплексу необхідних робіт, наслідком котрих стало завершення будівництва об`єкта туристичної інфраструктури (готелю на другому і третьому поверсі) та закладу громадського харчування (дитячого кафе на першому поверсі) в будівлі за адресою: [ADDRESS] . З квітня 2023 року позивач експлуатує будівлю в такому вигляді, який вона здобула внаслідок завершення її будівництва, що за своєю правовою суттю є самочинним будівництвом, оскільки зазначені роботи велися без отримання позивачем встановлених законодавством дозволів на проведення будівельних робіт, без подання декларації про початок виконання будівельних робіт та без затвердженого проекту. Відсутність вказаних документів пояснюється обставинами воєнного стану, котрі перешкоджали йому виконати відповідні вимоги, а також швидкими темпами добудови будівлі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але попередньо подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач - Сколівська міська рада Стрийського району Львівської області явку представника в підготовче засідання не забезпечила, але попередньо від міського голови М. Романишина надійшло до суду клопотання в якому просить розглядати дану справу за навними доказами, з урахуванням чинного законодавства України, без участі уповноваженого представника. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Врахуваши заяви сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 41 Конституції України, статей 317, 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно договору дарування від 12 січня 2022 року, дарувальник [PERSON] , розуміючи умову щодо безоплатності цього Договору, без будь-якого примусу, насильства як фізичного так і психічного, або якихось погроз, безоплатно передав (подарував) Обдаровуваному [PERSON] , а Обдаровуваний прийняв в дар від Дарувальника нерухоме майно, а саме: -земельну ділянку площею 0,0345 га, кадастровий номер 4624510100:01:007:0157, місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення - 03.08 Для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, категорія земель - Землі житлової та громадської забудови, вид використання - Для будівництва та обслуговування об`єкту громадської забудови та готельно-відпочинкового комплексу, орган, який зареєстрував земельну ділянку - Відділ Держземагенства у Сколівському районі, дата державної реєстрації земельної ділянки - 07 листопада 2012 року, склад угідь: 012.00 Землі, зайняті поточним будівництвом та відведені під будівництво (будівництво на яких не розпочато) 0,0188 га; 012.00 Землі, зайняті поточним будівництвом та відведені під будівництвом (будівництво на яких не розпочато) 0,0157 га (далі - Земельна ділянка); - незавершене будівництво, житловий будинок, незавершений будівництвом, 33% (тридцять три відсотки) готовності, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , остаточна жила та загальна площа по житловому будинку до моменту його введення в експлуатацію не визначена; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1602678746245 (далі - Незавершене будівництво). Право власності позивача на вказану земельну ділянку та незавершене будівництво, підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованих 12.01.2022 року за номерами 294426842 та 294425117, відповідно. Як зазначає позивач, ним у повному обсязі за рахунок власних коштів було забезпечено проведення комплексу необхідних робіт, наслідком котрих стало завершення будівництва об`єкта туристичної інфраструктури (готелю на другому і третьому поверсі) та закладу громадського харчування (дитячого кафе на першому поверсі) в будівлі за адресою: [ADDRESS] . З квітня 2023 року позивач експлуатує будівлю в такому вигляді, який вона здобула внаслідок завершення її будівництва, що за своєю правовою суттю є самочинним будівництвом, оскільки зазначені роботи велися без отримання ним встановлених законодавством дозволів на проведення будівельних робіт, без подання декларації про початок виконання будівельних робіт та без затвердженого проекту. Відсутність вказаних документів позивач пояснює обставинами воєнного стану, котрі перешкоджали йому виконати відповідні вимоги, а також швидкими темпами добудови будівлі. Згідно технічного паспорту на готельно-відпочинковий комплекс, виготовленого 02.06.2023 року ФОП [PERSON] , загальна площа будівлі станом на день виготовлення технічної документації становить 526,4 кв. м. Будівля добудована з врахуванням вимог містобудівного обгрунтування, отриманого попереднім власником незавершеного будівництва та затвердженого органами містобудування, земельних ресурсів, охорони культурної спадщини та охорони природного середовища, що гарантує дотримання при добудові будівлі відповідних вимог. Будівельні конструкції та інженерні мережі будівлі відповідають вимогам надійності і безпечної експлуатації та є придатним для подальшої безпечної експлуатації. Самочинне будівництво відповідає нормам і правилам, санітарним та протипожежним вимогам. Згідно технічного паспорта на громадський будинок, виготовленого 14.08.2023 року ФОП [PERSON] , загальна площа приміщень готельно-відпочинкового комплексу, що за адресою: [ADDRESS] становить 526,4 кв.м., з них житлова - 290,6 кв.м., допоміжна - 235,8 кв.м. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 01/08-23Д від 14.08.2023 року, проведеного з метою встановлення відповідності громадського будинку (готельно-відпочинковий комплекс) нормативній частині ДБН В.2.2-9:2018 «Будинки і споруди. Громадські будинки та споруди. Основні положення», зазначено наступне: 1.Розділ 5 Вимог до забудови земельної ділянки - відповідає. 2.Розділ 6 Об`ємно-планувальні рішення. П.6.1 Вхідні вузли та комунікації - відповідає. П.6.2 Висота приміщень - відповідає. П.6.3 Підземні, підвальні, цокольні та технічні поверхи - відповідає. 3.Розділ 7 Вимоги механічного опору та стійкості - відповідає. 4.розділ 8 Інженерне обладнання - відповідає. 5.Розділ 9 Санітарно-гігієнічні та екологічні вимоги - відповідає. 6.Розділ 10 Пожежна безпека - відповідає. 7.Розділ 11 Безпека експлуатації будинків - відповідає. 8.Розділ 12 Енергоефективність та енергозбереження - відповідає. 9.Розділ 13 Вимоги доступності для мало мобільних відвідувачів - відповідає. 10.Розділ 14 Довговічність і ремонтопридатність - не досліджувалося. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Частинами 1, 5 статті 376 Цивільного кодексу України врегульовано, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що під об`єктом самочинного будівництва законодавцем розуміється нерухоме майно, котре відповідає хоча б одній з таких кваліфікуючих ознак: 1) об`єкт розміщений на земельній ділянці, яка не була відведена під мету будівництва; 2) об`єкт зведений без документа з приводу дозволу на виконання будівельних робіт; 3) об`єкт споруджений без належно затвердженого проекту; 4) наявні істотні порушення будівельних норм і правил. В абзаці 4 пункту 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року встановлено, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. В матеріалах справі наявні належні докази того, що позивач є власником земельної ділянки, відведеної для будівництва та обслуговування об`єкту громадської забудови та готельно-відпочинкового комплексу, на якій завершив будівництвом набутий ним на законних підставах об`єкт нерухомого майна - готельно-відпочинковий комплекс загальною площею 526,4 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] , який відповідає державним будівельним нормам та санітарним нормам, і не порушує прав та інтересів інших осіб. Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" (із змінами внесеними згідно із Законами № 2269-VIII від 18.01.2018 року, №2443-VIII від 22.05.2018 року, № 2475-VIII від 03.07.2018 року ) - державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи те, що побудований позивачем, на належній позивачу на праві приватної власності, будівництво не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved