Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництво та постачання теплової енергії у житловому будинку у складі окремих житлових секцій з підземною автостоянкою і вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 16043,32 грн. за період з 01.07.2020 по 01.10.2022, втрат від інфляційних процесів у сумі 6411,71 грн., 3% річних у сумі 1658,01 грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 2600,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9600,00 грн., вказуючи, що відповідач є власником квартири за [ADDRESS] та є споживачем послуг з водо, електро, теплопостачання та водовідведення, утримання житлового будинку та прибудинкової території за вказаною адресою на підставі Договору №303а-Б від 02.01.2008 «Про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території», укладеного між позивачем та відповідачем. Відповідач не виконує обов`язки, покладені на нього згідно вказаного Договору, що призвело до утворення заборгованості за період з 01.07.2020 по 01.10.2022 в розмірі 16043,32 грн., 6411,71 грн. втрат від інфляційних процесів, 1658,01 грн. 3% річних, а всього 24113,04 грн. Добровільно борг, що утворився за відповідачем, не був оплачений, тому позивач звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 22.11.2022 цивільна справа прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23.05.2023 відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що проти позову заперечує, оскільки, за даними ЄДР позивач не здійснює господарську діяльність з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; позивач не надав доказів, які підтверджують факт утримання ним будинку [ADDRESS] ; відповідач не є споживачем послуг з централізованого опалення, з тим щоб здійснювати оплату його вартості; розрахунок вартості послуг здійснений позивачем без використання тарифів, погоджених позивачем та відповідачем у додатку 1 до договору №303а-Б від 02.01.2008 про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території. Позивач надав відповідь на відзив (вих. №190 від 06.06.2023), в якій зазначив, що надання ним з 21.08.2003 по теперішній час послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництво та постачання теплової енергії у житловому будинку у складі окремих житлових секцій з підземною автостоянкою і вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: [ADDRESS] , житлово-комунальних послуг та інших послуг у вказаному будинку встановлено Київським апеляційним судом по справі №757/61433/19-ц (№22-ц/824/9042/2020) за аналогічним позовом ТОВ «ЖЕП Щорса, 32» до іншої фізичної особи на підставі витягу з Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 22.12.2006 (перша черга забудови, блоки «А», «А/Б»), 17.01.2007 за №016, зареєстрованого Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва; витягу з Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 28.09.2006 (друга черга забудови, другий пусковий комплекс), 14.11.2006 за №441, зареєстрованого Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва. Утримання майна, яке знаходиться у власності відповідача - є його обов`язком. Отримання відповідачем належної якості, своєчасно, в повному обсязі відповідних житлово-комунальних послуг від позивача підтверджується тим, що відповідач ніколи не оскаржував їх відповідні нарахування, їх вартість у встановленому порядку, натомість періодично оплачував їх саме по наданих йому рахунках. 13.06.2023 відповідач подав заяву про стягнення з позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу та просив включити до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, стягнення з позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката Дикої Т.В. у розмірі 7200,00 грн. Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив від 16.06.2023, в яких, вказав, що надання позивачем послуг відповідачу підлягає доказуванню за допомогою надання доказів, однак відповідь на відзив окрім тексту не містить жодних доказів на підтвердження обставин справи. 20.06.2023 в судове засідання з`явився представник відповідача - адвокат Дика Т.В., за ордером на надання правової допомоги серії КВ №118532 від 15.05.2023, яка заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити у задоволенні вимог позивача у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. Додатково повідомила про факт скасування Печерським районним судом міста Києва заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 24.02.2021 у цивільній справі №757/38861/20-ц, у справі за позовом позивача до відповідача, а тому зазначила, що обставини встановлені у скасованому заочному рішенні не можуть бути використані у цій справі. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Суд, визнав за можливе відкласти розгляд справи у зв`язку з необхідністю надання додаткових доказів. 21.08.2023 відповідач надав письмові заперечення проти окремих доводів позивача, якими він обґрунтовує позовну заяву, в яких, зазначив, що фактичні обставини цієї справи підлягають доказуванню за допомогою надання доказів, оскільки на сьогодні відсутнє судове рішення у справі №757/38861/20-ц, що набрало законної сили, з аналогічними обставинами, за участі позивача та відповідача. На підтвердження цих обставин додав копію ухвали Печерського районного суду міста Києва від 13.06.2023 у цивільній справі №757/38861/20-ц, якою скасовано заочне рішення Печерського районного міста Києва від 14.02.2021 у цивільній справі №757/38861/20-ц. Також на підтвердження того, що відповідач не є споживачем централізованого опалення, відповідач додав інвестиційний договір №87-И від 06.01.2006 та додаток №2 до нього, де зазначено, що позивач придбав квартиру без комунікацій, а підключення квартири до домової системи опалення має відбуватися по акту генпідрядної організації. Відповідач заперечив існування такого акту і вказав на те, що не підключення його квартири до домової системи опалення виключає технічну можливість надання йому послуг з централізованого опалення та наявність у нього зобов`язання по сплаті вартості цих послуг. 24.08.2023 відповідач подав заяву про стягнення з позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу та просив включити до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, стягнення з позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката Дикої Т.В. у розмірі 17800,00 грн. та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17800,00 грн. 24.08.2023 позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи положення статті 223 ЦПК України, строки розгляду справи, подання сторонами відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, письмових заперечень проти окремих доводів позивача суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними в справі матеріалами. На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч. 1ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст.901 та ч. 1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідач, [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , шо підтверджується свідоцтвом про право власності від 23.05.2007, виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), на підставі наказу від 07.05.2007 №778-С/КІ. 02.01.2008 між позивачем, ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32», та відповідачем, [PERSON] , укладено договір №303а-Б про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території. Предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання розташованого в [ADDRESS] житлового будинку та прибудинкової території, комунальних та інших послуг, а власником своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором. Позивач нарахував відповідачу заборгованість за період з 01.07.2020 по 01.10.2022 зі сплати за утримання житла та комунальних послуг на загальну суму 16043,32 грн., втрат від інфляційних процесів у сумі 6411,71 грн., 3% річних у сумі 1658,01 грн., а всього: 24113,04 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 382 ЦК України передбачено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова ВС ОП КЦС від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуги; порядок оплати послуги; порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Індивідуальним споживачем, за ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Управителем багатоквартирного будинку є фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Отже, надавачами житлово-комунальних послуг є управитель багатоквартирного будинку та виконавець комунальної послуги. Діяльність управителя багатоквартирного будинку підпадає під код за КВЕД-2010 68.21 «Управління нерухомим майном за винагороду або на підставі контракту» та 81.10 «Комплексне обслуговування об`єктів». Діяльність з виробництва та постачання теплової енергії у житловому будинку підпадає під код за КВЕД-2010 35.30 «Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря». Пунктом 1 частини 4 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг. Пунктом 1 частини 2 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Споживач, в силу положень пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживач зобов`язаний оплатити надані йому управителем/виконавцем житлово-комунальні послуги за цінами(тарифами), встановленими за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. Позивач в обґрунтування позовних вимог надав довідку про нарахування та оплату послуг за утримання житла та комунальних послуг за період 01.07.2020 по 01.10.2022. Вказана довідка містить у собі назви послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, інформацію про ціни/тарифи. З довідки вбачається, що до заборгованості за житлово-комунальні послуги позивач включив вартість послуг з вивезення ТПВ; з вивезення ВГбВ; з централізоване опалення; з обслуговування ВКО; з утримання будинку [ADDRESS] та прибудинкової території. Відповідач заперечив здійснення позивачем господарської діяльності з управління багатоквартирним будинком, здійснення позивачем обслуговування та поточного ремонту житлового будинку [ADDRESS] та прибудинкової території, забезпечення позивачем роботи технічного обладнання та інженерних споруд, надання йому позивачем послуг, зазначених у довідці, тариф, який використовувався позивачем при здійсненні розрахунку вартості послуг та той факт, що він є споживачем послуг з централізованого опалення. Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання управителем багатоквартирного будинку та виконавцем комунальної послуги (позивачем) житлово-комунальних послуг особі, яка є їх споживачем (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами. З урахуванням наведеного, встановленню підлягає факт надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачу, об`єм наданих позивачем послуг та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами. Щодо доводів представника відповідача про те, що відсутні належні докази на підтвердження здійснення позивачем діяльності з управління багатоквартирним будинком та надання позивачем послуг, слід зазначити наступне. Київським апеляційним судом по справі № 757/61433/19-ц за аналогічним позовом ТОВ «ЖЕП «Щорса 32» до іншої фізичної особи, в своїй постанові від 01.09.2020, якою відмовлено в задоволенні апеляційної скарги апелянту було відмовлено у скасуванні рішення суду першої інстанції та зазначено, що зокрема, «встановлено, що позивач ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» з 21.08.2003 по теперішній час надає фізичним та юридичним особам житлово-комунальні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництво та постачання теплової енергії у житловому будинку у складі окремих житлових секцій з підземною автостоянкою і вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: [ADDRESS] і надає житлово-комунальні та інші послуги у вказаному будинку, а також послуги з утримання підземної автостоянки за вказаною адресою, що підтверджується витягом з Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 22.12.2006 (перша черга забудови, блоки «А», «А/Б»), 17.01.2007 за № 016, зареєстрованого Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва; витягом з Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 28.09.2006 (друга черга забудови, другий пусковий комплекс), 14.11.2006 за № 441, зареєстрованого Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто дана норма встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, в незалежності від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Невиконання власником обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). З вищезазначеного витягу постанови Київського апеляційного суду по справі вбачається, що викладене відповідачем [PERSON] у відзиві на позовну заяву по справі №757/30078/22-ц не ґрунтується на нормах діючого законодавства. Разом з тим, вбачається, що й безпідставними є зроблені відповідачем висновки щодо розрахунків наведених позивачем. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримував належної якості, своєчасно та повному обсязі відповідні житлово-комунальні послуги від позивача підтверджується тим, що він ніколи не оскаржував їх відповідні нарахування, їх вартість у встановленому порядку. Натомість періодично оплачував їх саме по наданих йому рахунках ТОВ «ЖЕП «Щорса 32». Але оплату проводив не своєчасно, періодично, що і спричинило наявність заборгованості. Додатково, слід зазначити, що з відповідача вже неодноразово було стягнуто Печерським судом м. Києва заборгованість за житлово-комунальні послуги. Наприклад, заочним рішенням Печерського районного суду від 08.04.2021 позов товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса 32» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса 32» заборгованість у розмірі 49748,24 грн. Рішення є таким, що набрало законної сили, відповідачем не оскаржувалось. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Доказів відсутності заборгованості (сплати комунальних послуг) стороною відповідача в ході розгляду надано не було. Відповідно до роз`яснень зазначених у Постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 по справі №6-59 це 13 - відсутність у обслуговуючої організації договору про надання житлово-комунальних послуг з утримання та обслуговування будинку і прибудинкової території само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, в разі фактичного отримання послуг споживачем. В даному випадку наявний відповідний договір між сторонами. Але відповідач ставить його певним чином взагалі під сумнів, посилаючись на різноманітні законодавчі акти, органів місцевого самоврядування. Також судовим розглядом не вбачається, що [PERSON] жодних актів-претензій на адресу ТОВ «ЖЕП ЩОРСА 32» щодо ненадання чи неналежного надання вказаних послуг не направляв для їх можливого оформлення. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 (п.5) зазначено, що-житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюються на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг: Аналогічне зазначеному в даному абзаці міститься в «Правилах утримання житлових будинків та прибудинкових територій» затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №$76, діючого на даний час. Як видно з вищевикладеного ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» з 21.08.2003 по теперішній час надає фізичним та юридичним особам житлово-комунальні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, виробництво та постачання теплової енергії у житловому будинку у складі окремих житлових секцій з підземною автостоянкою і вбудованими приміщеннями соціальної сфери за адресою: [ADDRESS] . У Відзиві на позов Відповідач заявляє загалом лише надумані аргументи і не більше того. Заборгованість Відповідача зазначено в відповідній Довідці та Розрахунку, долучених до матеріалів справи та Довідкою про стан заборгованості про спожиті житлово-комунальні послуги згідно діючого кошторису цін та тарифів. Додатково зазначаємо, що в Постанові Київського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ по справі № 757/17872/21 ц, від 02.05.2023, до іншої особи за позовом ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних витрат та трьох процентів річних, колегія суддів детально роз`яснює, що входить до комунальних послуг, якими тарифами в своїй роботі користується ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» та чому споживачі послуг зобов`язані оплачувати отримані житлово-комунальні та інші послуги, в які терміни. Тобто, Київський апеляційний суд в постанові по справі №757/17872/21-ц, від 02.05.2023, дав відповіді на всі безпідставні, необґрунтовані заяви, посилання [PERSON] в відзиві на позовну заяву по справі №757/30078/22-ц. Загалом в відзиві на позов відповідач визнає наявність в нього на праві приватної власності (в обумовлений період) квартири за [ADDRESS] , обумовленої в позові. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 цієї статті). Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875- IV норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК України, зазначений висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 20.06.2012 в справі № 6-68цс12, від 30.10.2013 в справі № 6-59цс13, від 16.12.2015 № 6-2023цс15. Таким чином, у зв`язку з простроченням оплати за житлово-комунальні послуги, вимоги позивача про застосування ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних є обґрунтованими. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, а наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не оспорюється. Ураховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. У зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1300,00 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відповідачу за рахунок позивача не відшкодовуються, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Звертаючись до суду з позовом представник позивача просив покласти судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9600,00 грн на відповідача. До позовної заяви представник позивача додав договір про надання правничої допомоги від 01.10.2022, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, орієнтовний розрахунок витрат на професійну правову допомогу на суму 24600,00 грн. В той же час у зазначеному орієнтовному розрахунку представник позивача зазначив про те, що остаточна сума, підтверджена необхідними документами буде надана суду відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Метою впровадження цього принципу пропорційності є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правничої допомоги від 01.10.2022 № б/н, укладений між позивачем та АО «Міжнародна адвокатська група», акт про обсяг наданої правової допомоги від 13.10.2022, відповідно до якого розмір витрат становить 9600,00 грн. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справі «East/West Allia№ce Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Outcome: partial