Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

До суду звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві вказували на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . 22.05.2012 року Другою полтавською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу №259/2012. Згідно Постанови державного нотаріуса Другої полтавської державної контори Шестун Н.Г. № 298/02-31 від 23.05.2023р. зазначено, що в спадковій справі знаходяться: заяви [PERSON] , [PERSON] про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] про прийняття спадщини, а також заява [PERSON] про відмову від спадщини після смерті чоловіка [PERSON] на користь його дітей [PERSON] та [PERSON] . Заповіти від імені [PERSON] не посвідчувались. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 13.03.2013р. за позовом [PERSON] , [PERSON] до територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування судом встановлено обставини, а саме, що спірний будинок по [ADDRESS] було збудовано [PERSON] за час перебування в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Тому суд приходить до висновку, що в силу норм ст.22 КпШС України спірне домоволодіння по [ADDRESS] є спільною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] . За таких обставин, враховуючи, що будинок по [ADDRESS] є спільною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] , а частки співвласників є рівними, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на частину спірного домоволодіння, як частку в спільній сумісній власності подружжя. Тому суд приходить до висновку, що до складу спадкового майна після смерті [INFO] [PERSON] входить лише частина домоволодіння по [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає, що кожен із позивачів [PERSON] та [PERSON] мають право на спадкування по частині домоволодіння. Таким чином, оскільки позивачі звернулись із позовом до неналежного відповідача та неправильно визначили розмір часток спадкоємців, судом було відмовлено в задоволенні позову.Згідно Постанови державного нотаріуса Другої полтавської державної нотаріальної контори Шестун Н.Г. № 298/02-31 від 23.05.2023р. позивачам по справі було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку в житловому будинку по [ADDRESS] . Оскільки спадкоємцями не подано документів, що посвідчують право власності на житловий будинок по [ADDRESS] то позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Не проведення державної реєстрації вказаного права в органах БТІ є об`єктивною причиною щодо неможливості оформлення спадкових прав спадкодавцем у нотаріуса. В зв`язку з чим просили суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] по частині за кожним, на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] у складі: житлового будинку загальною площею 82,8 кв.м., житловою площею 61,0 кв.м., сарай літ. «Б1», погріб літ. «Г1», гараж літ «Д1», навіс літ. «Е1», погріб вхідний літ. «Є1», сарай літ «Ж», літній душ літ «З1», вбиральня літ «И1», ворота з хвірткою №1, огорожа №2, колодязь №3, огорожа №4. 17.07.2023 року судом відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. 08.08.2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частку у майні подружжя, в якій вона просила суд, визнати за нею як частку в майні подружжя, право власності на частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] у складі: житлового будинку загальною площею 82,8 кв.м., житловою площею 61,0 кв.м., сарай літ. «Б1», погріб літ. «Г1», гараж літ «Д1», навіс літ. «Е1», погріб вхідний літ. «Є1», сарай літ «Ж», літній душ літ «З1», вбиральня літ «И1», ворота з хвірткою №1, огорожа №2, колодязь №3, огорожа №4. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Бибик В.А. первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, а також вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] визнав в повному обсязі, щодо їх задоволення не заперечував. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Первісні позовні вимоги визнає в повному обсязі. А також просить задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі. Враховуючи згоду адвоката Бибика В.А., наявність у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися. Відповідно до вимог частини 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що сторонами по справі було визнано, як первісні позовні вимоги, такі і зустрічні позовні вимоги, суд приходить до висновку про винесення рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкування відбувалось за законом. 22.05.2012 року Другою полтавською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу №259/2012., що підтверджується Витягом із спадкового реєстру. Згідно Постанови державного нотаріуса Другої полтавської державної контори Шестун Н.Г. № 298/02-31 від 23.05.2023р. зазначено, що в спадковій справі знаходяться: заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] ; заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та заява [PERSON] про відмову від спадщини після смерті чоловіка [PERSON] на користь його дітей [PERSON] та [PERSON] . Заповіти від імені [PERSON] не посвідчувались. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Згідно ч.4 ст. 79 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 13.03.2013 року за позовом [PERSON] , [PERSON] до територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування судом встановлено обставини, а саме, що спірний будинок по [ADDRESS] було збудовано [PERSON] за час перебування в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Тому суд приходить до висновку, що в силу норм ст.22 КпШС України спірне домоволодіння по [ADDRESS] є спільною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] . За таких обставин, враховуючи, що будинок по [ADDRESS] є спільною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] , а частки співвласників є рівними, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на частину спірного домоволодіння як частку в спільній сумісній власності подружжя. Тому суд приходить до висновку, що до складу спадкового майна після смерті [INFO] [PERSON] входить лише частина домоволодіння по [ADDRESS] . Таким чином суд вважає, що кожен із позивачів [PERSON] та [PERSON] мають право на спадкування по частині домоволодіння. Оскільки позивачі звернулись із позовом до неналежного відповідача та неправильно визначили розмір часток спадкоємців тому судом було відмовлено в задоволенні позову. Згідно Постанови державного нотаріуса Другої полтавської державної нотаріальної контори Шестун Н.Г. № 298/02-31 від 23.05.2023 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку в житловому будинку по [ADDRESS] . Враховуючи, що нотаріус не може видати свідоцтва про право на спадщину на частину будинку, позивачі змушені звертатись до суду для його захисту. Слід зазначити, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будівлі, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об`єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української РСР, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56. На виконання постанови КМУ від 27 лютого 1995 року № 150 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" були прийняті Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056. Правила встановлювали порядок державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. До об`єктів нерухомого майна, що підлягали державній реєстрації, відносяться: жилі будинки (домоволодіння), розташовані на земельній ділянці під окремим порядковим номером на вулиці, площі, провулку; нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках; вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку); квартири в багатоквартирних будинках. Відповідно до п. 4.1 зазначених Правил оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводилось із видачею свідоцтва про право власності: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна; власникам спільних будівель, які на законних підставах здійснили перебудову, прибудову, внаслідок чого змінились належні їм частки; членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об`єднання, які повністю внесли свої пайові внески та в інших випадках. Державні органи приватизації видавали свідоцтва наймачам квартир у державному житловому фонді, які приватизували їх відповідно до Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду". Правила втратили чинність на підставі наказу Держархітектури від 9 червня 1998 року № 121. Згідно Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, зареєстрованого в сільській раді 16.10.1971 року спадкодавець [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок. Згідно п. 7 вказане Свідоцтво є документом, що посвідчує право особистої власності на будівлі. Однак не проведення державної реєстрації вказаного права в органах БТІ є об`єктивною причиною щодо неможливості оформлення спадкових прав спадкодавцем у нотаріуса. Відповідно до ст..1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.3 ст.1296 ЦКУ відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. А тому на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частку у майні подружжя також підлягають виходячи з вищевикладеного.

Outcome: approved