Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання з [PERSON] , [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з січня 01.01.2000 року по 14.05.2011 року (до моменту укладення шлюбу). Свої вимоги заявник мотивувала тим, що, починаючи з 2000 років і до моменту реєстрації шлюбу, [PERSON] і [PERSON] , громадяни Республіки Білорусь, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу на території України. В період з 2000 року по 14.06.2001 року подружжя орендувало житло, але 14.06.2001 року заявниця купила квартиру за адресою: [ADDRESS] , де проживала разом із [PERSON] та спільною дочкою [PERSON] , [INFO] . 21.09.2001 року [PERSON] подарувала зазначену вище квартиру [PERSON] . Заявниця та [PERSON] проживали і працювали на законних підставах на території України, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, між ними склалися усталені відносини притаманні подружжю. [INFO] народилася друга дочка [PERSON] 14.05.2005 року заявниця отримала посвідку на постійне проживання в ГУ ДМС України в м. Києві, [PERSON] отримав таку посвідку 26.01.2011 року. 14.05.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. [INFO] чоловік заявниці [PERSON] помер. У зв`язку з майбутнім оформленням та прийняттям спадщини [PERSON] , тобто для подальшого визнання майна спільною сумісною власністю, [PERSON] просила встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.02.2017 року відкрито провадження у справі за заявою. Ухвалою від 11.12.2017 року в межах судового розгляду цивільної справи № 752/2652/17-ц зобов`язано приватного нотаріуса КМНО Міхірьову О.А. направити на адресу суду завірену належним чином копію матеріалів спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] 31.08.2018 року на виконання ухвали від приватного нотаріуса на адресу суду направлено витребувану належним чином посвідчену копію спадкової справи. Справа неодноразово відкладалась. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши зібрані по справі докази, дійшов наступного висновку. Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Судом встановлено, що [INFO] у віці 47 років помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.09.2016 року (а.с. 88). Звертаючись до суду заявниця посилається на те, що вона і [PERSON] були громадянами Республіки Білорусь, що підтверджує копіями паспортів громадян Республіки Білорусь (а.с. 6-9). З 2000 року [PERSON] проживала з [PERSON] спільно, однією сім`єю без реєстрації шлюбу на території України, орендуючи житло. З 14.06.2001 року вони та їхня спільна дочка [PERSON] , [INFO] проживали в квартирі [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 14 червня 2001 року. Відповідно до Договору дарування квартири від 21.09.2001 року вказану квартиру, яка складається з трьох жилих кімнат житлвою площею - 44,80 кв.м, загальна площа - 73,10 кв.м, [PERSON] подарувала [PERSON] (а.с. 12). Згідно з довідкою ДП «Наш дім» № 879 від 28 вересня 2016 року [PERSON] мешкав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] до своєї смерті з 01.02.2011 року по [INFO] (а.с. 94). Як вбачається з матеріалів спадкової справи син померлого- [PERSON] та його мати - [PERSON] не заперечують той факт, що майно, зокрема нерухомість, було набуто [PERSON] та [PERSON] в період їх шлюбу. [INFO] народилася [PERSON] батьками якої є: батько: [PERSON] , мати: [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серїі [NUMBER] від 03.08.2002 року (а.с. 16). 14.05.2005 року заявниця отримала посвідку на постійне проживання серії [NUMBER] , видана УГІРФО ГУ ДМС України в м. Києві, дійсна безстроково (а.с. 13). Відповідно до трудової книжки, виданої 03.08.1993 року, [PERSON] з 2000 року по 30.06.2013 офіційно працював на території України (а.с. 10-11). Посвідку на постійне проживання серії [NUMBER] [PERSON] отримав 26.01.2011 року (а.с. 96). Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] 14.05.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с. 17). У довідці ДП «Наш дім» № 878 від 28 вересня 2016 року зазначено, що власником особового рахунку вказаної квартири був [PERSON] , який помер. На цій житловій площі проживають та прописані: [PERSON] з 05.06.2007 року, [PERSON] (дочка) з 29.11.2005 року, [PERSON] (дочка) з 29.11.2005 року. Факт реєстрації [PERSON] , [INFO] , підтверджується також довідкою про реєстрацію місця проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб від 05.11.2017 року (а.с. 121, 65). [PERSON] зазначає, що з 2000 року вона з [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, між ними склалися усталені відносини притаманні подружжю. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд погоджується з аргументами заявника, вважає їх належним чином обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Встановлення даного факту породжує для заявника юридичні наслідки, оскільки від цього залежить наявність у неї можливості бути суб`єктом спадкових правовідносин. Таким чином, оцінивши отримані в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, а саме факт проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2000 року по [INFO] (по момент укладення шлюбу). Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що заяву слід задовольнити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved