Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області звернулася [PERSON] та просила визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , припинивши право спільної сумісної власності на це майно. Свою позовну вимогу обґрунтовувала тим, що це майно набуто нею та її колишнім чоловіком [PERSON] під час перебування у спільному шлюбі, а тому у відповідності до ст. ст. 60, 61, 63, 70 Сімейного кодексу України, спірна нерухомість є об`єктом їх спільної сумісної власності, яку в судовому порядку можливо змінити на спільну часткову власність, без поділу в натурі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, зокрема в частині визнання права спільної часткової власності на житлового будинку, господарських будівель та споруд, окрім металевого гаражу. Свої заперечення в частині визнання права спільної часткової власності на металевий гараж відповідач та його представник мотивували тим, що він не є спільною сумісною власністю позивача та відповідача а є власністю батька відповідача. Цей гараж був наданий відповідачу в тимчасове безоплатне користування. Заслухавши учасників судового засідання, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі у період із 24 липня 2004 року по 04 серпня 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 18-19). У відповідності до договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2005 року відповідач, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачем, придбав житловий будинок з надвірними будівлями (сарай-прибудова, сарай з погрібом, вбиральня, огорожа), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11). Крім того, як вбачається із Характеристики будинку, господарських будівель та споруд Технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, на території цього домоволодіння у період із 2010 року по 2014 року було збудовано гараж, який має металеву конструкцію та бетонний фундамент, сарай (тимчасовий) із цегли, який також має бетонний фундамент, убиральню із цегли, літній душ, який має бетонний фундамент, ворота з хвірткою, огорожу та питну колонку (а.с.17). У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. ст. 2, 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суди у відповідності до ст. 129 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 10 ЦПК України, здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. У відповідності до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд вирішує питання які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір про поділ майна, набутого під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому до цих спірних правовідносин слід застосовувати норми як Кодексу про шлюб та сім`ю України (ст. 2 цього Кодексу) так і Сімейного кодексу України (ст. 1 цього Кодексу), як спеціальних актів законодавства, які визначають засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, а також Цивільного кодексу України, норми якого регулюють загальні правовідносини щодо набуття, реалізації та припинення права власності фізичних осіб. Оскільки житловий будинок із частиною господарських приміщень і споруд по [ADDRESS] відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу набув у період до 2005 року, то до правовідносин пов`язаних із набуттям цього нерухомого майна слід застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім`ю України. У відповідності до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правам на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. З огляду на те, що житловий будинок по [ADDRESS] з надвірними будівлями: сараєм-прибудовою, сараєм з погребом, вбиральнею, огорожею набуті відповідачем у 2005 році, тобто під час перебування із позивачем в зареєстрованому шлюбі, то це нерухоме майно у відповідності до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України є їх спільною сумісною власністю, і кожен із них має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Ці об`єкти права власності не входять до переліку майна, яке за нормами ст. ст. 24, 26 Кодексу про шлюб та сім`ю України є роздільним майном одного із подружжя. Із Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок вбачається, що гараж, який має металеву конструкцію та бетонний фундамент, сарай (тимчасовий) із цегли, який також має бетонний фундамент, убиральню із цегли, літній душ, який має бетонний фундамент, ворота з хвірткою, огорожу та питну колонку збудовані у період із 2010 року по 2014 року, а отже до правовідносин пов`язаних із виникненням права власності на них слід застосовувати норми Сімейного кодексу України. Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України). За нормою ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З огляду на те, що гараж, який має металеву конструкцію та бетонний фундамент, сарай (тимчасовий) із цегли, який також має бетонний фундамент, убиральня із цегли, літній душ, який має бетонний фундамент, ворота з хвірткою, огорожа та питна колонка збудовані у період із 2010 року по 2014 рік, тобто в період перебування позивача і відповідача у зареєстрованому шлюбі, на території домоволодіння, яке є їх спільною сумісною власністю, отже це майно у відповідності до ст. ст. 60, 61, 63 Сімейного кодексу України також є їх спільною сумісною власністю, і кожен із них має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Це майно, до переліку особистої приватної власності сторін, передбаченому ст. ст. 57, 58 Сімейного кодексу України не входить. За нормою ст. 372 Цивільного кодексу України У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Із аналізу вищенаведеного, на підставі ст. 372 Цивільного кодексу України суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] в частині припинення спільної сумісної власності сторін на вищенаведене нерухоме майно та поділ цього нерухомого мана на частки, проте із визначенням частки на майно не лише позивача (як остання просить в позові) а й визначенням у рішенні суду частки відповідача. Приймаючи таке\~рішення,\~суд не\~бере до\~уваги доводи\~відповідача та\~його представника,\~щодо того,\~що гараж\~не являється\~спільною сумісною\~власністю сторін,\~а є\~приватною власністю\~його батька,\~який передав\~його лише\~у строкове\~користування зважаючи\~на те,\~що із\~технічного паспорту\~вбачається,\~що цей\~гараж має\~бетонний фундамент\~та підлогу,\~а із\~показів свідка\~ [PERSON] вбачається, що він також має оглядову яму, що в своїй сукупності вказує намір постійно ним користуватися. Матеріали справи не містять об`єктивних, належних, допустимих доказів того, що металевий корпус спірного гаражу був переданий його батьком [PERSON] у строкове безоплатне користування (письмового договору, розписки). При цьому самі по собі покази свідків не можуть бути самостійними та об`єктивними доказами цього, оскільки ці свідки не є безсторонніми, двоє із них це знайомі (друзі) відповідача а один його батько, які можуть бути зацікавленими в наданні відповідачу допомоги у вирішені спору на його користь. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. За нормами ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно із квитанцією від 27 жовтня 2022 року № 38 позивач [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1363 гривні (а. с. 1). З огляду на те, що позовні вимоги [PERSON] фактично задоволено, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1363 гривні, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial