Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

18.07.2023 до Решетилівського районного суду Полтавської області від Полтавського районного суду Полтавської області надійшла цивільна справа №545/1730/23 за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Грибовод Віталій Васильович до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ПАРІС», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлая Оксани Миколаївни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, для розгляду за підсудністю. 17.05.2023 позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просить суд визнати виконавчий напис від 11.05.2020, вчинений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлая О.М. та зареєстрований в реєстрі за №1057, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ПАРІС» заборгованості у розмірі 41 836, 02 грн таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу просить покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ПАРІС» заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлая О.М. №1057 від 11.05.2020. Позивач вважає, що виконавчий напис №1057 від 11.05.2020, виданий приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлая О.М. вчинено із порушенням чинного законодавства. Безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення, зазначені у вказаному переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в законі та порядку. Нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Проте, для одержання виконавчого напису кредитор мав надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. На сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. В свою чергу позивач не має жодних укладених нотаріальних договорів із ТОВ «ФК «ПАРІС». Отже, відповідачем не було надано нотаріусу доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису. Окрім того, позивач не був повідомлений належним чином за 30 днів про заборгованість та необхідність її погашення. Таким чином, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріус не переконався належним чином у безспірності заборгованості, не з`ясував чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, чи не минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Позивач в повному обсязі не визнає боргу перед ТОВ «ФК «ПАРІС», тому стягнення відповідного боргу на користь відповідача грубо порушує його законні права та інтереси. За захистом свого порушеного права позивач вимушений звернутись до суду. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 18.07.2023 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою суду від 19.07.2023 відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадженні з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. 10.08.2023 представником позивача - адвокатом Грибоводом В.В. подано до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 47). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином (а.с.44). Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Відповідач не надав заперечень проти зазначених у позові обставин. Третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Бєлая О.М. у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленим про час, дату і місце розгляду справи (а.с. 45). Будь-яких заяв чи клопотань до суду не направив. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, враховуючи письмову згоду позивача, на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 14.08.2023 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.08.2019 між Акціонерним товариством «РВС БАНК» та [PERSON] укладено заяву - договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №0038470. У заяві-договорі зазначено анкетні дані [PERSON] (номер та серія паспорту, ідентифікаційний номер, номер мобільного телефону, адреса електронної пошти, пароль для ідентифікації позивача як дійсного власника карткового рахунку). Заява-договір підписана сторонами, що підтверджується копією заяви-договору №0038470 від 22.08.2019 (а.с.18). Згідно вказаної заяви-договору АТ «РВС БАНК» надало позивачу споживчий кредит у розмірі 30769, 23 грн строком на 24 місяці з визначенням фіксованої процентної ставки - 18%, комісія за розрахунково-касове обслуговування заборгованості - 3%, комісія за надання кредиту 769, 23 грн. Проценти нараховуються на залишок заборгованості щомісячно протягом періоду від дня надання кредиту до календарної дати (а залежності від того, з них настане раніше): яка визначена сторонами як дата припинення нарахування процентів за користування кредитом та вказана в договорі виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році, або фактичного повернення заборгованості за кредитом, що підтверджується додатком № 1 до заяви-договору №0038470 від 22.08.2019 (а.с.19) Заява-договір №0038470 від 22.08.2019 нотаріально не посвідчена. 11.05.2020 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлая О.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 10574, за яким із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ПАРІС», стягнуто заборгованість за період з 23.09.2019 по 05.03.2020 у загальному розмірі 41 836,02 грн (а.с. 17). 18.05.2020 директор ТОВ «ФК «ПАРІС» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.А. з заявою про відкриття виконавчого провадження. В заяві зазначено, що за виконавчим написом нотаріуса, зареєстрованим в реєстрі з [PERSON] визначено стягнення коштів у сумі 41836, 02 грн та кошти на витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису нотаріусом в розмірі 250 грн на користь стягувача ТОВ «ФК «ПАРІС», яке відповідно до договору відступлення прав вимоги №05/03/2020-1 від 05.03.2020 є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «РВС БАНК», в том числі і за заявою-договором №0038470 від 22.08.2019 (а.с. 15-16). 29.05.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталією Володимирівною, за заявою директора ТОВ «ФК «ПАРІС» Клевець С.В., відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого напису №1057, виданого 11.05.2020 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлая О.М. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ПАРІС» суми заборгованості, що склала 41 836,02 грн. Стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 4 183, 6 грн, що підтверджується копією даної постанови (а.с.14). Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок). Згідно п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема, вчиняють нотаріальні написи. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями -не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в Перелік та доповнено його після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, нотаріус може вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор має надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Отже, станом на 11.05.2020 (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», з моменту її прийняття. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать, що стягнення заборгованості за виконавчим написом відбулося на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений. Проте, незважаючи на це, всупереч вимогам закону, відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а приватний нотаріус у свою чергу вчинив 11.05.2020 виконавчий напис № 1057, всупереч правилам встановленим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 1057 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначені висновки суду узгоджуються із правовими висновками, викладеними ВП ВС у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (п. 77-95). Судом достовірно встановлено, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, який нотаріально не посвідчений, що виходить за межі компетенції нотаріуса та свідчить про порушення нотаріусом ЗУ «Про нотаріат». Зазначені обставини є самостійною і достатньою підставою для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим інші доводи судом не оцінюються. Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса віднесено до виконавчих документів. Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Бєлая О.М. вчинив виконавчий напис за заявою-договором з надання споживчого кредиту, яка нотаріально не посвідчена, тобто поза межами своїх повноважень в порушення вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого напису №1057, вчиненого 11.05.2020, таким, що не підлягає виконанню. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, які є достовірними і достатніми для задоволення позовних вимог, тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи відносяться витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією №32528798800006901132 від 15.05.2023 (а.с.1а). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 1). Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, сума судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 1073,60 грн підлягає стягненню з ТОВ «ФК «ПАРІС» на користь [PERSON] . Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, суд зазначає наступне. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Правничу допомогу позивачеві у справі надавав адвокат Грибовод В.В. на підставі договору про надання юридичних послуг № 5-5-23 від 05.05.2023 (а.с.21). У позовній заяві позивач просив стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надав суду: - договір №5-5-23 про надання юридичних послуг від 05.05.2023, укладений між [PERSON] та Адвокатським бюро «Віталія Грибовода» (а.с. 21-22); - додаткову угоду №3 від 05.05.2023 до договору про надання правової допомоги №5-5-23 від 05.05.2023 (а.с.27); - копію ордера на надання правової допомоги [PERSON] , на підставі договору №5-5-23 про надання юридичних послуг від 05.05.2023, виданого Адвокатським бюро «Віталія Грибовода» (а.с.23); - копію квитанції серії ААК №969334 від 09.05.2023 на суму 10 000, 00 грн (а.с.26); - копію акту приймання передачі наданих послуг від 09.05.2023, відповідно до якого зміст витраченого часу обраховується в годинах. Попереднє опрацювання матеріалів - 4 години; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отриманих додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання - 2 години; підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, клопотання, письмові пояснення, адвокатські запити) - 6 годин. Разом 10 годин. Вартість наданих послуг у сумі 10 000,00 грн сторонами не заперечується (а.с.28) У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, суд при визначенні суми відшкодування, виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи обсяг наданих представником позивача - адвокатом Грибоводом В.В. послуг, співмірність наданих адвокатом послуг та суми виплаченого гонорару, те що позов задоволено в повному обсязі, а також те, що відповідач не надав заперечень та не просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що сума витрат на правничу допомогу, відповідає критеріям, що наведені вище, зокрема є дійсними, необхідними та розумними в частині їх розміру, відповідають складності справи та підтверджені належними та допустимими доказами, а тому стягує з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved