Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Відділ державної реєстраційної служби Синельниківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що позивач [PERSON] , [INFO] , є головним власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . На даний час у спірній квартирі зареєстрований він та [PERSON] , [INFO] , (його колишня дружина), що підтверджується рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області справа № 191/1093/22 від 26 серпня 2022 року. З 2015 року Відповідач [PERSON] , не мешкає в зазначеній квартирі, що підтверджується актом про проживання особи від 05.12.2022 року. Відповідач не сплачує комунальних послуг та не бере участь в утриманні квартирі в цілому. Однак, для вчинення певних правочинів, щодо квартири для забезпечення власних потреб, необхідно згода проживаючих в ній осіб. Відповідач не проживає з ним та не допомагає вести господарство, а її реєстрація за зазначеною адресою не дозволяє йому розпоряджатись квартирою на власний розсуд, та значно обмежує його законні права. Таким чином, оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає більше року, не сплачує рахунки за користуванням жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участі у спільному побуті, не є членом його сім`ї, вона вважається такою, що втратила право користування даною квартирою. Тому позивач просить визнати відповідача, [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Зобов`язати відділ державної реєстраційної служби Синельниківської міської ради Дніпропетровської області - зняти з державної реєстрації Відповідача [PERSON] , [INFO] , з квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася по невідомій суду причині, хоча про день та час судового розгляду була належним чином повідомлена. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно копії договору дарування квартири від 27.07.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Гордієнко І.В., реєстровий номер 1170, а також копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №7031522 від 27.07.2013 року, [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою : [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2013 по серпень 2022 року. З копії рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2022 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили 27.09.2022 року. З копії Акту про проживання особи від 05.12.2022 року складеного головою квартального комітету №11, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає з 2015 року. Відповідно до ст.47Конституції України кожен має право на житло. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі, окрім інших прав, гарантується право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зст.317 ЦК України,власникові належать права володіння,користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно доч.1ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи, що судом установлено на підставі зібраних по справі доказів те, що відповідач зареєстрована у спірній квартирі, однак фактично в ній не проживає без поважних причин понад рік, домовленості про порядок користування спірним житлом між сторонами не існує, суд дійшов висновку про те, що відповідач підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням в указаній квартирі. Відповідно до п.6 ч1 ст. 24 «Про надання публічних (електронних публічних)послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вказаній нормі кореспондують і положення пп.2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265. Щодо заявлених вимог щодо зняття з реєстраційного обліку, то оскільки, зняття особи з реєстраційного обліку відповідно до Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 5 листопада 2021 року № 1871-IX, проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом та суд не наділений повноваженнями щодо зняття осіб з реєстраційного обліку, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial