Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, у якому просить стягнути з відповідача: 95965,15 грн. - заборгованість по заробітній платі; 62 097,10 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені; 13 730,31 грн. - компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати; 1073,60 грн.- судові витрати у вигляді судового збору. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: У період з 28.05.2002 року по29.09.2022 року позивач знаходилась у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Закарпатський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». 29.09.2022 року була звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно наказу № 850 - ВК від 29.09.2022 року. Наказом № 50 - ВК від 29.09.2022 року була також передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 41 календарний день. Проте, відповідач не провів повний розрахунок з позивачем та не виплатив останній заборгованість по заробітній платі та компенсацію за 41 календарний день невикористаної щорічної відпустки. Відповідно до довідки про доходи від 21.04.2023 № 139/12-23 за період із грудня 2021 р. по вересень 2022 р. позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 95 965,15 грн. Отже, на день подання позовної заяви в суд заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 95 965,15 грн. Надання відповідачем довідки про доходи від 21.04.2023 р. № 139/12-23 із зазначенням суми боргу по заробітній платі перед позивачем, свідчить про відсутність спору про розмір боргу по заробітній платі. Отже, відповідно до ст. 117 КЗпП України позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Враховуючи вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. просить стягнути 62 097,10 грн. грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» просить стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, що належить виплатити позивачеві у розмірі 13 730,31 грн. Відзив на позовну заяву не подано. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2023 провадження у зазначеній справі було відкрито в спрощеному позовному провадженні, розгляд справи призначено на 07.04.2023, розгляд справи відкладався на 08.05.2023. У судове засідання 14.08.2023 року: позивач не з`явилась, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Крім того, представник відповідача - адвокат - Горбачова Г.М. зареєстрована та є у підсистемі "Електронний суд", тобто будучи обізнаною про наявність вказаної справи, про що свідчить подання нею заяви про ознайомлення з матеріалами справи, володіє всією наявною актуальною інформацією, щодо розгляду справи. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, на підставі ч.8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами та в порядку ст. 280 ЦПК України вважає за можливе постановити заочне рішення . У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи: Судом установлено, що згідно з відомостями трудової книжки [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , 28.05.2002 була прийнятий на роботу на посаду провідного інженера по кадрах ДП «Закарпатський облавтодор» (наказ № 3-ВК від 28.05.2002). 19.10.2020 переведена на посаду провідного спеціаліста по кадрах ДП «Закарпатський облавтодор» (наказ № 51-ВК від 19.10.2020). 29.09.2022 (наказ № 50-ВК від 29.09.2022) звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (ст. 38 КЗпП України). Згідно з копією наказу ВАТ «Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" ДП «Закарпатський облавтодор» від 29.09.2022 № 50-ВК [PERSON] звільнено з провідного спеціаліста по кадрах дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» за всласним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, головному бухгалтеру провести повний розрахунок та виплатити компенсацію за 41 календарний день невикористаної відпустки. Згідно з довідкою про доходи від 21.04.2023 № 139-12/23 АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Дочірнє підприємство «Закарпатський облаавтодор» у грудні 2021 року [PERSON] до видачі визначено заробітну плату у розмірі 879,24 грн., у січні 2022 року - 8268,00 грн., у лютому 2022 року - 5027,97 грн., у березні 2022 року - 9955,55 грн., у квітні 2022 року - 7480,56 грн., у травні 2022 року - 7449,71 грн., у червні 2022 року - 11920,43 грн., у липні 2022 року - 7388,86 грн., у серпні 2022 року - 12344,31 грн., у вересні 2022 року - 25250, 52 грн. Загальна сума за вказаний період становить 95 965, 15 грн. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Невиплата заробітної плати через скорочення доходів, а в подальшому накладення арешту на майно, рахунки, що не підтверджено суду жодними доказами, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Окрім того, суд звертає увагу, що згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану" 27 липня 2022 року № 2455-IX тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, юридичні особи - боржники, зокрема, можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, виключно для виплати заробітної плати в розмірі не більше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати в місяць на одного працівника такої юридичної особи, а також сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Щодо нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то слід відмітити наступне. Вимогами ст. 117 КЗпП України у редакції, чинній на момент виникнення вказаних правовідносин, передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Згідно з поданою довідкою про доходи від 21.04.2023 № 139/12-23 спір про розмір заборгованості відсутній, розмір заборгованості підтверджується поданими доказами, у відповідності до норм чинного законодавства, а отже, для роботодавця наступає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачена ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Згідно з вимогами Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою про доходи від 21.04.2023 р. № 140/12-23 середньоденна заробітна плата позивачки складає 477,67 грн. Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2022 року по 30 березня 2023 року (включно) складає 130 робочих днів. Відтак, сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає: 130 (кількість робочих днів затримки розрахунку) х 477, 67 грн. (середньоденний заробіток) = 62097,10 грн. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Відповідно до ст. 117 КЗпП України позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Враховуючи вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. просить стягнути 62097,10 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2022 по 30.03.2023, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині. Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Постановою КМ України від 21.02.2001р. № 159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (надалі - Порядок), зокрема визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення) (п. п. 2,3 Порядку). Відповідно до п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом. У зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати позивач має право на компенсацію втрати частини доходу за період з вересня 2022 року по березень 2023 року. Згідно з поданим суду розрахунком сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати становить 13730,31 грн. Позовні вимоги в цій частині суд вважає обгрунтованими та не спростованими відповідачем. Отже, позовні вимоги у розмірі 95965,15 грн. - заборгованість по заробітній платі; 62 097,10 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені; 13 730,31 грн. - компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати суд вважає обґрунтованими та не спростовними відповідачем. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 5, 6 ст.81ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується, тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості судові у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платні порушенням права власності відповідно до ст.1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до «майна» у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати, що в розумінні ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача та, перевіривши їх нарахування, вважає їх такими, що підлягають до задоволення. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення заробітної плати, окрім вимоги про стягнення середнього заробітку за час розрахунку заробітної плати, а позов судом задоволений в повному обсязі з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в цій частині. Разом з тим відповідно до п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» , за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто враховуючи ціну позову, судовий збір при поданні позовної заяви до суду мав складати 1728, 66 грн., позивачкою було сплачено 1073 грн. 60 коп., які судом вирішено стягнути з відповідача в її користь, однак різниця 655, 06 грн. має бути стягнута з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved