Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ СК "УСГ"), в якому просить стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в сумі 130 000 грн, пеню в сумі 9 310,70 грн, три проценти річних у сумі 1 379,66 грн, інфляційні втрати в сумі 2 645,88 грн, а всього - 13 336,25 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року встановлено, що 18 лютого 2019 року о 10-30 год. [PERSON] , керуючи автомобілем Land Rover Range Rover Evoque, реєстраційний номер [NUMBER] в м. Києві по мосту Південному, не обрала безпечної швидкості, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, у зв`язку з чим, [PERSON] визано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Українська страхова група». 17 квітня 2019 року страховик листом № 03/2006 повідомив, що за страховим випадком, що стався 18 лютого 2019 року прийнято рішення виплатити [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 42 929,69. Після чого, було здійснено відповідний платіж, що підтверджується квитанцією від 17 квітня 2019 року № 264970778. Позивач зазначає, що 13 травня 2019 року ним, як власником автомобіля Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , було замовлено автотоварознавчу експертизу. Висновком експерта № 01_06_19 встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди 18 лютого 2019 року власнику зазначеного вище автомобіля завдано матеріальний збиток в розмірі 61 076,62 грн, тобто на 18 146,93 грн більше сплаченої відповідачем суми відшкодування. У зв`язку з викладеним, [PERSON] направила відповідачеві претензію щодо виплати страхового відшкодування, а саме різниці в сумі 18 146,93 грн та вартості послуг судового експерта в розмірі 3 500 грн, всього 21 646,93 грн, однак відповдач листом від 23 липня 2019 року № 03/3691 відмовив [PERSON] у виплаті страхового відшкодування Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ПрАТ «СК «УСГ» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 18 146,93 грн та вартості послуг судового експерта в розмірі 3 500 грн, всього 21 646,93 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «УСГ» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 18 146,93 та судові витрати в розмірі 5 602 грн, а всього 23 748,93 грн. 29 жовтня 2021 року відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти на виконання вищевказаного рішення суду. Враховуючи викладене, відповідач прострочив виплату частини страхового відшкодування в розмірі 18 146,93 грн за період з 18 квітня 2019 року по 29 жовтня 2021 року, тому позивач звернувся до суду з указаними позовом за захистом своїх порушених прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 грудня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 січня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, сторони отримали копії ухвал про відкриття та позовних заяв з додатками. 23 червня 2022 року до суду, засобами поштового зв`язку, надійшов відзив відповідача, в якому останній заперечує проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивачем помилково визначений період розрахунку. Зокрема, страховик з дня узгодження розміру страхового відшкодування протягом 15 днів, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний виплатити його, тобто прострочення виплати починається з 21 травня 2019 року, а не з 18 квітня 2019 року. У зв`язку з чим, відповідачем у відзиві наданий контррозрахунок штрафних санкцій, згідно з яким розмір інфляційних втрат складає 2 501,34 грн, а 3% річних - 1 330,44 грн. Крім того, враховуючи, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, просив застосувати позовну давність щодо вимог про стягнення пені за період з 21 травня 2019 року до 30 жовтня 2019 року, та відмовити в задоволенні позову в цій частині. Водночас, навівши контррозрахунок розміру пені - 2 565,40 грн, який підлягає стягненню, визначив період стягнення з 30 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2021 року. 19 грудня 2022 року до суду надійшло клопотання сторони позивача, в якому він просить при розгляді справи врахувати зміну найменування відповідача з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом установлено, що 18 лютого 2019 року о 10-30 год. м. Києві на мосту Південному, сталася ДТП з вини громадянки [PERSON] , яка керувала транспортним засобом Land Rover Range Rover Evoque, реєстраційний номер [NUMBER] , не обрала безпечної швидкості, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , під керуванням [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року [PERSON] визнано винною у вчиненні вказаної ДТП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «УСГ». 17 квітня 2019 року ПрАТ «СК «УСГ» листом № 03/2006 повідомило, що за страховим випадком, що стався 18 лютого 2019 року прийнято рішення виплатити [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від [PERSON] , страхове відшкодування в розмірі 42 929,69 грн. Згідно з квитанцією від 17 квітня 2019 року № 264970778 ПрАТ «СК «УСГ» на рахунок [PERSON] було перераховано страхове відшкодування в розмірі 42 929,69 грн. Висновком експерта № 01_06_19 з автотоварознавчого дослідження від 12 червня 2019 року, проведеного за заявою [PERSON] , як власника автомобіля Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , встановлено, що в результаті ДТП 18 лютого 2019 року власнику зазначеного вище автомобіля завдано матеріальний збиток в розмірі 61 076,62 грн. Таким чином, різниця між виплаченою відповідачем сумою страхового відшкодування та визначеного експертом розміру матеріального збитку становить 18 146,93 грн. У зв`язку з викладеним, 24 чеврян 2019 року [PERSON] надіслала до ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» претензію щодо виплати страхового відшкодування, в якій зазначила, що відповідачем на підставі власних розрахунків здійснено на її реквізити страхове відшкодування в розмірі 42 929,69 грн, проте, відповідно до висновку судового експерта з автотоварознавчого дослідження № 01_06_19 від 12 червня 2019 року, матеріальний збиток, завданий автомобілю Hyundai Sonata, реєстраційний номер [NUMBER] , склав 61 076,62 грн, у зв`язку із чим просила відповідача доплатити страхове відшкодування у розмірі 18 146,93 грн та вартість послуг експерта в розмірі 3500 грн. 23 липня 2019 року відповідач листом № 03/3691 відмовив [PERSON] у виплаті страхового відшкодування в сумі 18 146,93 грн та сплати вартості послуг експерта в розмірі 3 500 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення зазначеного страхового відшкодування. Постановою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року, яка набрала законної сили, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року про відмову в задоволенні позову скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 18 146,93 та судові витрати в розмірі 5 602 грн, а всього 23 748,93 грн. 29 жовтня 2021 року відповідач сплатив на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 18 146,93 грн та судові витрати в розмірі 5 602 грн на виконання вищевказаного рішення суду, що підтверджується скріншотами відповідних транзакцій. Як вбачається з матеріалів справи, вказані вище постанови набрали законної сили в установленому порядку. Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, ДТП сталась з вини [PERSON] , а [PERSON] мав право на отримання страхового відшкодування в сумі 61 076,22, визначеного на підставі висновку судового експерта з автотоварознавчого дослідження, а не в сумі 42 929,69 грн, визначеній ПрАТ «СК «УСГ» на підставі власних розрахунків, у зв`язку з чим, судом було стягнуто зі страховика нв користь позивача різницю в сумі 18 146,93 грн і на підставі частини шостої статті 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Cтаттею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Судом установлено, що 17 квітня 2019 року ПрАТ «СК «УСГ» здійснено на користь позивача виплату страхового відшкодування в сумі 42 929,69 грн на підставі рішення про здійснення страхового відшкодування, прийнятого на підставі ремонтної калькуляції № АА 9765 РС від 12 березня 2019 року без проведення оцінки, експертизи. Будь-яких доказів того, що розмір страхового відшкодування страховиком було узгоджено з особою, яка має право на отримання відшкодування ( [PERSON] та/або [PERSON] ) матеріали справи не містять, як відсутні докази і того, що за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягали на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Не погоджуючись з діями страховика щодо визначення суми, завданого автомобілю позивача матеріального збитку, [PERSON] 13 травня 2019 року замовив експертну оцінку, яка була здійснена судовим експертом Богаченком В. М., на підставі чого 12 червня 2019 року складено висновок експерта № 01_06_19 з автотоварознавчого дослідження, відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Hyundai Sonata д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП 18 лютого 2019 року, становить 61 076,62 грн. 29 жовтня 2021 року відповідачем сплачено на користь позивача страхове відшкодування в сумі 18 146,93 грн як різницю між сумою страхового відшкодування, визначеною страховою компанією та висноком експерта. Таким чином, відповідачем не були належним чином виконанні зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування, тому суд вважає, що позивачем правомірно пред`явлені вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних. Статтею 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. При нарахуванні пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження№ 14-68цс18). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з 18 квітня 2019 року по 29 жовтня 2021 року, виконаного з урахуванням вимог чинного законодавства, на його думку, розмір пені становить - 9 320,70 грн, трьох процентів річних - 1 379,66 грн та інфляційних втрат - 2 645,88 грн. Однак суд не погоджується з таким розрахунком, оскільки позивачем неправильно визначений період розрахунку. Зокрема, позивач вважає, що останній день виплати припадав на 17 квітня 2019 року, однак будь-яких обґрунтованих доводів на підтвердження такої позиції не навів. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так, чинним законодавством України передбачено що виплата страхового відшкодування має бути здійснена не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що представник позивача звернулась до відповідача 20 лютого 2019 року із заявою про виплату страхового відшкодування, тому останній день виплати припадав на 20 травня 2019 року. З огляду на викладене, суми штрафних санкцій за прострочення виплати страхового відшкодування повинні розраховуватись за період з 21 травня 2019 року по 29 жовтня 2021 року. Так, сума інфляційних втрат за період з 21 травня 2019 року по 29 жовтня 2021 року становить 2 501,34 грн (18 146,93 х 113,784(сукупний індекс інфляції)/100% - 18 148,93 = 2 501,34). Сума 3% річних за період з 21 травня 2019 року по 29 жовтня 2021 року становить 1 330,44 грн (з 21 травня 2019 року по 31 грудня 2019 року = 18 146,93?3%/100%?225 (днів прострочення)/365 (днів у році)=335,59; з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 = 18 146,93?3%/100%?366 (днів прострочення)/366 (днів у році) = 544,41 грн; з 01 січня 2021 року по 29 жовтня 2021 року = 18 146,93?3%/100%?302(дні прострочення)/ 365 (днів у році)=450,44; 335,59+544,41+450,44 = 1 330,44). Крім того, відповідач у відзиві просив застосувати позовну давність щодо вимоги про стягнення пені. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вже встановлено судом, відповідно до норм чинного законодавства, останній день виплати належного позивачу страхового відшкодування припадав на 21 травня 2019 року. Враховуючи, що позивач звернувся до суду 25 грудня 2021 року, тобто через два роки і сім місяців після виникнення права вимоги щодо стягнення пені, що перевищує спеціальну позовну давність тривалістю в один рік, встановлену нормами чинного законодавства, тому суд приходить до висновку про пропущення [PERSON] строку звернення до суду з вимогами про стягнення пені за період з 21 травня 2019 року по 29 жовтня 2020 року, у зв`язку з чим, в задоволенні позовних в цій частині слід відмовити. Так, розрахунок суми пені за період з 30 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2021 року здійснюється за формулою: 30 жоватня 2020 року - 31 грудня 2020 року: 18 146,93 (Сума боргу) x (2 x 6 (облікова ставка НБУ) : 366 ) x 63 дні (прострочення) : 100 = 374,84 грн; 01 січня 2021 року - 04 березня 2021 року: 18 146,93 (Сума боргу) x (2 x 6 (облікова ставка НБУ) : 365 ) x 63 дні (прострочення) : 100 = 375,87 грн; 05 березня 2021 року - 15 квітня 2021 року: 18 146,93 (Сума боргу) x (2 x 6,50 (облікова ставка НБУ) : 365 ) x 42 дні (прострочення) : 100 = 271,46 грн; 16 квітня 2021 року - 22 лмипня 2021 року: 18 146,93 (Сума боргу) x (2 x 7,50 (облікова ставка НБУ) : 365 ) x 98 днів (прострочення) : 100 = 730,85 грн; 23 липня 2021 року - 09 вересня 2021 року: 18 146,93 (Сума боргу) x (2 x 8 (облікова ставка НБУ) : 365 ) x 49 днів (прострочення) : 100 = 389,79 грн; 10 вересня 2021 року - 29 жовтня 2021 року: 18 146,93 (Сума боргу) x (2 x 8,50 (облікова ставка НБУ) : 365 ) x 50 днів (прострочення) : 100 = 422,60 грн. Всього сума пені складає 2 565,40 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача пені в сумі 2 565,40 грн, інфляційних втрат - 2 501,34 грн, 3% річних - 1 330,44 грн. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи те, що доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на спростування доводів позивача відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовним вимог та про їх часткове задоволення. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що була сплачена позивачем при зверненні до суду з указаним позовом. Відтак, сума судового збору в процентному відношенні від задоволеної суми становить 435,84 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 5 000 грн, то суд зазначає наступне. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом установлено, що 27 травня 2023 року між адвокатом Недотопою М. М. та [PERSON] був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № 20/05-1/ф, відповідно до якого на умовах і в порядку, що визначені цим договором адвокат зобов`язується за заявою клієнта про надання правової (правничої) допомоги або за його наступною згодою надати клієнту правову (правничу) допомогу визначену у пункті 2 цих основних умов договору, а клієнт зобов`язується оплатити на користь адвоката гонорар за надання правничої допомоги та фактичні витрат, необхідні для виконання договору. Заява клієнта про надання правової (правничої) допомоги може бути письмовою та/або усною (пункт 1. договору). Відповідно до заяви клієнта про надання правничої (правової) допомоги від 23 листопада 2021 року № З-20/05-1/ф-2, на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 27 травня 2020 року № 20/05-1/ф, клієнт просить адвоката надати правничу (правову) допомогу, пов`язану зі стягненням з ПрАТ «СК «УСГ» на користь [PERSON] пені, інфляційних втрат та 3 процентів річних за весь час прострочення виплати частини страхового відшкодування. Під правничою (правовою) допомогою розуміється надання адвокатом клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення позовної заяви, інших заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (за необхідності); представництво інтересів клієнта у суді під час здійснення цивільного судочинства. Згідно з умовами оплати договору гонорар за надання правничої (правової) допомоги, пов`язаної зі стягненням з ПрАТ «СК «УСГ» на користь [PERSON] пені, інфляційних втрат та 3 процентів річних за весь час прострочення виплати частини страхового відшкодування становить 5 000 грн. Сплата коштів підтверджується довідкою від 23 листопада 2021 року, виданою адвокатом, якою підтверджується, що він 23 листопада 2021 року отримав від клієнта гонорар в розмірі 5 000 грн. У свою чергу, відповідач у відзиві заперечував проти задоволення вимог позивача щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, оскільки останнім не надано детального опису виконаних робіт та детального розрахунку витрат на правничу допомогу. Крім того, вважає, що визначений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та неспівмірним із складністю справи, а спектр робіт, що був проведений адвокатом є незначним та мінімальним, та останнім допущено помилки при визначенні періоду прострочення зобов`язання. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з пунктами 2 ,4 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ,зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес ,а також дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На необхідність врахування розумності розміру відшкодування судових витрат вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" ,у якому зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод . Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Про пропорційність і співмірність витрат йдеться і у Постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, відповідно до висновку якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial