Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

в серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що заявниця з 06 серпня 1988 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2022 року було розірвано. Також,\~рішенням Вознесенського\~міськрайонного суду\~Миколаївської області\~від 26\~вересня 2022\~року стосовно\~ [PERSON] \~видано обмежувальний\~припис,\~згідно якого\~було встановлено\~заходи тимчасового\~обмеження прав\~останнього в\~вигляді заборони\~перебувати в місці проживання [PERSON] , вести листування, телефонні переговори, контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. Строк дії обмежувального припису три місяці. Після закінчення\~дії обмежувального\~припису стосунки\~у сторін\~покращились,\~останні почали\~проживати разом.\~Однак,\~ [PERSON] \~продовжує кривдити\~ [PERSON] \~тапісля чергового прояву агресії з його боку, що мало місце 28 липня 2023 року, заявниці довелося звернутися до Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області з приводу протиправних дій відносно себе з боку останнього. За даним фактом щодо [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173-2 КпАП України, винесений терміновий заборонений припис. Згідно постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 серпня 2023 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення. Враховуючи те, що [PERSON] не почуває себе в безпеці, [PERSON] вчиняє фізичний та психологічний тиск відносно заявниці, а тому вона, як жертва насильства, просила застосувати відносно неї захист, передбачений Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме видати відносно [PERSON] обмежувальний припис строком на шість місяців, заборонивши останньому перебувати в місці її проживання та у будь-який спосіб контактувати з нею. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник адвокат Усіков О.В. заяву підтримали, просили про її задоволення. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти встановлення такого заходу тимчасового обмеження як заборона перебувати в місці спільного проживання з заявницею як необґрунтованого (винною в конфліктних ситуаціях, які виникали між ним та заявницею, є остання). Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. З 06 серпня 1988 року [PERSON] перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2022 року було розірвано. Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2022 року стосовно [PERSON] видано обмежувальний припис, яким було встановлено заходи тимчасового обмеження прав останнього у вигляді заборони перебувати у місці проживання [PERSON] , вести листування, телефонні переговори, контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 серпня 2023 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КпАП України, винесений терміновий заборонений припис. Так, основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до\~ст.350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п.п. 3, 14, 17 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.2 ч 1\~ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1ст.\~1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ч. 3 ст.\~26\~цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 зроблено висновок про те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. У Постанові Верховного суду від 27 листопада 2019 року в справі № 753/23624/18 міститься правовий висновок щодо обставин, які підлягають установленню судом, для видачі обмежувального припису. "… Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають установлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві". При цьому, встановлення обмежувального припису є превентивним способом захисту потерпілих від домашнього насильства. В постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 вказано, що тимчасове обмеження права власності кривдника чи права користування житлом з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному\~Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявниця [PERSON] довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності і достатніми доказами свої вимоги, а саме щодо наявності обґрунтованих ризиків вірогідного продовження чи повторного вчинення [PERSON] домашнього насильства. Проте, враховуючи відсутність у [PERSON] іншого місця проживання, суд вважає необхідним встановити строк обмежень у три місяці. В силу ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: partial