Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до відповідачів: Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, у якій просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 10 000 гривень моральної шкоди; звільнити від оплати судових витрат, які покласти на відповідача. Обгрунтовуючи позовну заяву позивач посилається на те, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 жовтня 2022 року у справі №554/8558/22, яке набрало законної сили 14.03.2023, адміністративний позов позивача задоволено повністю. Постанову ЕАР №5749218 від 13.08.2022 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАПу виді штрафу в сумі 340 грн. скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Стягнуто на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Національної поліції в Харківській області 496 грн 20 коп. витрат зі сплати судового збору. Повернуто йому з Державного бюджету сплачений мною штраф в сумі 340 грн. Позивач вказує, що складання відносно нього процесуальних документів про адміністративне правопорушення відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Фактично незаконне затримання працівниками відділення поліції №1 Красноградського РВП ГУ НП у Харківській області 13.08.2022 близько 16 год. 39 хв. належного позивачу на праві приватної власності легкового автомобіля марки Renault Megane реєстраційний номер [NUMBER] , призвело до суттєвих ускладнень для нього та пасажирів, які перебували у ньому. Під час руху за маршрутом м.Барвінкове Харківської області, де велися на той час бойові дії, до місця евакуації, тобто м.Полтава, у легковому автомобілі перебували пасажири, а саме: дружина позивача - [PERSON] , яка є інвалідом 3 групи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), донька - [PERSON] 2020 року народження яка також є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи та батьки дружини похилого віку - [PERSON] який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) і [PERSON] , яка є особою з інвалідністю внаслідок війни другої групи. Перебуваючи на під`їзді до стаціонарного посту поліції, що розташований на вул. Заозерній смт.Сахновщина Красноградського району Харківської області, він та пасажири автомобіля стали заручниками неправомірних, на його думку, дій працівників відділення поліції №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області, які на тривалий час, доки відбувалося незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, позбавили їх необхідних умов для існування, а саме: вживання пит\-ної води і продуктів харчування та користування туалетом, чим вчинили протиправне втручання в особисте життя. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2023 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі №953/4932/23 та призначено судове засідання. 17.07.2023 через систему «Електронний суд» та 19.07.2023 засобами поштового зв`язку від представника Державної казначейської служби України Пузікова В.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити позивачу в позовних вимогах в повному обсязі (а.с.43-44, 48-51). Обгрунтовуючи відзив на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів органів Казначейства не впливає на зясування обставин у справі. Сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Казначейство чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача. Щодо правових підстав для відшкодування шкоди представник вказує, що реалізація механізму оскарження постанови не є порушенням прав особи у розумінні статті 23 ЦК України. А сам факт закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні Позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. Скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість. Як вбачається, провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відносно Позивача не було накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Також, зазначає, що висновки щодо наявності моральної шкоди, грунтуються лише на наданих Позивачем відомостях, та не підтверджувались належними доказами. Вважає, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності дій працівників Відповідача 1 та наявності причинного зв`язку між шкодою і діями. В той же час, рішення від 10.10.2022 по справі №544/8558/22 про закриття справи про адміністративне правопорушення у відношенні Позивача, ще не свідчить про завдану особі моральну шкоду, яка підлягає доведенню Позивачем, відповідно до статей 76, 81 ЦПК України. Отже, моральна шкоди повинна бути доведена позивачем на загальних підставах. При цьому, доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльності моральної шкоди. 24.07.2023 через систему «Електронний суд» представник Головного управління Національної поліції в Харківській області Тищенко В.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 61-68). Обгрунтовуючи відзив на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що при виявленні поліцейським адміністративного делікту він повинен його задокументувати, склавши на особу правопорушника протокол про адміністративне правопорушення, що прямо передбачено ч. 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Так, поліцейським був встановлений факт адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, у зв`язку з чим позивача правомірно та законно було притягнуто до адміністратиної відповідальності за вказане правопорушення. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, а також спричинення позивачу моральної шкоди з боку відповідача. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяло позивачу моральної шкоди. Представник вказує, що позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. На сьогоднішній день відсутні будь-які докази, якими було б встановлено факт спричинення моральної шкоди, саме внасідок незаконних дій посадових осіб ГУНП в Харківській області у відношенні до позивача. А тому на теперішній час відсутній факт завдання моральної шкоди позивачу - посадовими особами ГУНП в Харківській області, при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, не вчинялись жодні дії, внаслідок яких відбулось погіршення психологічного стану здоров`я позивача. А також відсутній причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди (відповідача) та шкодою, завданою позивачу - в позовній заяві позивач не вказав ніяких доказів, що підтверджують , що саме дії посадових осіб ГУНП в Харківській області спричинили йому моральну шкоду. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадової особи саме по собі не може свідчити про незаконність її діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлений судом своєчасно та належним чином. У позовній заяві просив справу розглянути за його відсутності (а.с.2 зворотній бік). Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлений судом своєчасно та належним чином, 21.08.2023 направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника (а.с.85). Представник відповідача Державної казначейської служби у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив (а.с.76,81). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.1 ст.287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи. Таким чином, подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 13.08.2022 року на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. за ч. 1 ст.122 КУпАП, мотивуючи, що він 13.08.2022 року о 16.39 год керуючи автомобілем Renault Megane д.н. [NUMBER] на вулиці Озерній смт. Сахновщина не виконав вимоги дорожнього знаку 4.10 (круговий рух), чим порушив п.8.4г ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 10.10.2022 у справі №554/8558/22 адміністративний позов [PERSON] - задоволено повністю. Постанову ЕАР №5749218 від 13.08.2022 року про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн скасувано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Стягнуто на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Національної поліції в Харківській області 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп. витрат зі сплати судового збору. Повернуто [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) з Державного бюджету сплачений ним штраф в сумі 340 (триста сорок) грн. (а.с.10-11). Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 10 січня 2019 року в справі №532/1243/16-ц (провадження №61-34251св18), від 26 лютого 2020 року в справі №142/143/17 (провадження №61-5739св19), об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, а також у постанові Верховного суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.06.2021 у справі №726/837/20. Варто наголосити, що рішення Октябрського районного суду від 10.10.2022 року у справі №554/8558/22 мають для суду преюдиційне значення. Із його змісту встановлено, що докази вчинення правопорушення не надані, відповідач не довів правомірності оскаржуваної постанови жодними доказами. Тобто встановлений факт незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, який в першу чергу породжений неправомірними діями уповноваженої особи ГУ НП в Харківській області. Таким чином, будучи незаконно притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, внаслідок незаконного ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення, (складання стосовно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення, збирання доказів, які не можуть вважатись належними та допустимими, безпідставне обвинувачення позивача у вчиненні діянь, яких він не вчиняв), [PERSON] відповідно до вказаних нормативно правових актів, підтверджених усталеною судовою практикою, має право на відшкодування моральної шкоди. Що стосується залучення до участі у справі у якості співвідповідача Державної казначейської служби України, спростовуючи посилання відповідача про відсутність обов`язку бути відповідачем у справі, варто наголосити про наступне. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має залучити як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними встаттях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції). Статтею 1 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Аналіз наведених норм свідчить про те, що уповноважений працівник поліції при складанні протоколу у справі про адміністративне правопорушення не діє як самостійний суб`єкт власних повноважень, а діє від імені Національної поліції, яка є центральним органом виконавчої влани. Шкода ж, завдана посадовою або службовою особою органу державної влади, відшкодовується державою (ст.1174 ЦК України) За змістом п.п.1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45, цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення. Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Аналогічна норма зазначена і в ч.1 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, на яку посилаються позивачі в позові. Крім цього Верховний суд у своїй практиці, зокрема, у справах № 521/10640/15-ц і №520/3307/16-ц, прийшов до висновку, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Враховуючи викладене, Державна казначейська служба України повинна бути залучена до участі у справі у якості співвідповідача, оскільки обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено на державу. Щодо розміру моральної шкоди, завданої позивачу, суд зазначає наступне. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно із вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. Визначаючи розмір моральної шкоди, яку зазнав [PERSON] суд враховує, що внаслідок незаконних дій уповноваженої особи ГУ НП в Харківській області, позивач зазнав душевних страждань у зв`язку із притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв. Внаслідок ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення, позивач та пасажири його автомобіля, які є інвалідами стали заручниками неправомірних дій працівників ВП №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області, які на тривалий час, доки відбувалося притягнення до адміністративної відповідальності, позбавили необхідних умов для існування, а саме: вжиття питної води і продуктів харчування та користування туалетом. Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 26 січня 2021 року у справі №335/5271/17, суд, встановлюючи протиправність дій суб`єкта владних повноважень та, відповідно, наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій не мають своїм обов`язком присуджувати розмір вказаної шкоди виключно в тій сумі, яка зазначена позивачем у позовній заяві. Суди, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, повинні виходити із засад розумності та справедливості. Разом із тим, з позовної заяви не зрозуміло з чого виходив позивач при визначені суми моральної шкоди. Зважаючи на доведеність факту відсутності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, та враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, враховуючи обставини справи, нетривалість у часі конфліктного випадку та те, що незаконного притягнення до адміністративної відповідальності не мало публічний характер та було обмеженим вузьким колом людей, які про це дізналися, справедливим у даній ситуації буде присудження позивачу 3000 гривень в рахунок моральної шкоди. Також, суд вважає за необхідне зазначити наступне. У постановах Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 14.09.2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21), від 07.12.2022 року у справі № 461/9982/19 (провадження № 61-4162св22) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial