Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

1.Описова частина. Короткий зміст позовних1 вимог. У листопаді 2022 року [PERSON] (далі «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (далі «Відповідач») про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю садового будинку та земельної ділянки, визнання права власності на 1/2 частину садового будинку, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. Позивач познайомився з Відповідачем приблизно 20 років тому через спільного знайомого. З 1992 року по 2016 рік Позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Цей шлюб було розірвано на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2016 року у справі №357/10104/16-ц. З того часу Позивач у зареєстрованому шлюбі не перебував. Ще до розірвання шлюбу з [PERSON] , з якою вони проживали у спільній квартирі [ADDRESS] , їхні відносини настільки погіршилися, що вони припинили будь-які подружні стосунки і в травні 2016 року Позивач пішов жити до квартири своєї матері на [ADDRESS] . У цей час Відповідач запропонувала Позивачу перейти жити до неї в квартиру [ADDRESS] . Приблизно в червні 2016 року Позивач поселився в квартирі Відповідача, де вони стали проживати однією сім`єю. Відповідач на той час вже була багато років розлучена, її донька [PERSON] навчалася в ЗВО у місті Києві. Таким чином, фактично з червня 2016 року Сторони створили сім`ю, оскільки проживали разом спочатку у квартирі Відповідача, а потім в спірному будинку. Позивач з того часу постійно оплачував усі комунальні послуги в квартирі [ADDRESS] , потім по садовому будинку, який розташовано за адресою: [ADDRESS] . До 30.09.2022 року сторони були між собою пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, але не звернулися до РАЦС із заявою про реєстрацію шлюбу. Протягом всього періоду спільного проживання Позивач витрачав багато коштів на сім`ю, купував все необхідне в повсякденному житті, завжди оплачував сімейний відпочинок під час відпусток і багато іншого. Позивач увесь час мав постійний дохід від своєї підприємницької діяльності, з 2018 року отримує пенсію та соціальну допомогу, з 2020 року працевлаштований на ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Монолітбуд». Загальна сума його доходів з 2019 року по жовтень 2022 року (крім ФОП) складає 226091,73 гривень. Також 04.02.2019 року був проданий будинок, який належав Позивачу та його колишній дружині [PERSON] і був на неї оформлений, від продажу якого Позивач отримав половину вартості в сумі 936378,00 гривень (вартість усього будинку складала 1872457,00 гривень). У цей період на ім`я своєї дочки [PERSON] . Відповідач почала будувати садовий будинок, який розташовано за адресою: [ADDRESS] . Це будівництво фактично велося за кошти Відповідача, яка вкладала туди всі свої доходи протягом 2017-2018 років і навіть оплачувала витрати на оренду квартири для сім`ї дочки. Тому більшою мірою сім`ю сторін утримував Позивач, і навіть допомагав матеріально вирішувати багато проблем, які виникли у доньки Відповідача при розірванні шлюбу і розподілі майна подружжя. У цей же час Відповідач продала свою квартиру [ADDRESS] , а отримані гроші внесла як первинний внесок в придбання квартири в ЖК «Славутич» в місті Київ. Потім усі свої доходи Відповідач почала вкладати в оплату будівництва квартири в Києві. Зі слів Відповідача Позивачу стало відомо, що за київську квартиру вона повністю розрахувалась влітку 2021 року. Квартира купувалася для дочки [PERSON] , яка є держслужбовцем і її доходи не дозволяли їй придбати таке дороге житло. Сім`ю сторін так само майже повністю продовжував утримувати Позивач. У процесі вирішення майнових спорів з чоловіком дочка Відповідача [PERSON] 22.06.2019 року уклала договір купівлі-продажу незавершеного будівництва 92% готовності садового будинку зі своєю бабусею [PERSON] (матір`ю Відповідача). З тексту договору купівлі-продажу вбачається, що цей договір вчинено за 66000,00 гривень. Згідно зі звітом про оцінку майна, який був складений ФОП [PERSON] для укладення вказаного вище договору, ринкова вартість цього об`єкта не завершеного будівництва 92% готовності складала 65240,00 гривень. [PERSON] ніяких робіт по будинку не проводила. 17.10 2019 року мати Відповідача подарувала їй це ж саме незавершене будівництво 92% готовності. Згідно з умовами договору дарування дарунок сторони оцінили в 50000,00 гривень. Фактично цей об`єкт незавершеного будівництва перейшов у власність Відповідача ще в червні 2019 року, оскільки договір купівлі-продажу з [PERSON] носив формальний характер, ще тоді була домовленість про те, що будинок сторони будуть разом добудовувати для власного проживання. Таким чином, у 2019 році на той час ще садовий будинок 92% готовності був збудований в основному, але внутрішні та зовнішні оздоблювальні роботи ще не були здійснені. Усі подальші будівельні та оздоблювальні роботи по цьому будинку проводилися та оплачувалися вже виключно Позивачем разом із Відповідачем. У 2019 році сторони вселилися в цей будинок, поступово добудовали його, завершили всі роботи. 18.02.2020 року Департамент ДАБІ у Київській області видав декларацію про готовність даного об`єкта до експлуатації (КС 111200490209). 06.03.2020 року цей будинок було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з відкриттям розділу на новостворений об`єкт нерухомого майна. Право власності на незавершене будівництво погашене. Будинок в розмірі 1/1 частки з 06.03.2020 року зареєстровано за Відповідачем. Отже, вартість набутого Відповідачем у власність майна станом на червень 2019 року становила 65240,00 гривень, що за курсом НБУ складало в еквіваленті 2472,00 доларів США, а на час припинення цивільного шлюбу сторін вартість цього ж майна з усіма поліпшеннями склала вже 10527240 гривень, що за курсом НБУ еквівалентно 287865,00 доларів США. Відповідач була зареєстрована в будинку 23.09.2020 року, Позивач був зареєстрований в будинку 28.09.2020 року, донька та онука Відповідача були зареєстровані в будинку 25.09.2020 року. Із своїх особистих коштів, які Позивач мав від продажу будинку, в перерахунку по курсу долара в різні періоди, він вклав у спірний будинок близько 80000,00 доларів США. Спірний будинок зареєстрований за Відповідачем добудовували сторони разом і вкладали значні кошти, чим збільшили його вартість в багато разів. Вартість спірного будинку відповідно до звіту №061022/С про незалежну оцінку, що виконаний на замовлення Позивача суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] станом на 14.10.2022 року становить 10527240,00 гривень, тоді як на момент отримання у власність Відповідачем незавершеного будівництва цього будинку 17.10.2019 року його вартість складала 50000,00 гривень (згідно з договором дарування) та 65240,00 гривень (згідно зі звітом при оцінку майна, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 05.06.2019 року). Оскільки між Сторонами дуже погіршилися відносини і Відповідач перешкоджає проживанню Позивача в спірному будинку, Позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав і доводити свої права співвласника вказаного будинку. За таких обставин Позивач звернувся до суду та просив: встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 15.11.2016 року по 30.09.2022 року; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] : садовий будинок [ADDRESS] Білоцерківський район, Київської області та земельну ділянку за цією ж адресою, кадастровий № 3220488300:05:004:0199, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] рада, Білоцерківський район, Київської області; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, кадастровий №3220488300:05:004:0199, що розташований по [ADDRESS] ; стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати. Історія справи. Заяви та клопотання, показання свідків, позиції учасників справи. 21.11.2022 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с. 230). 07.12.2022 року підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника Відповідача (т.1 а.с. 243). 21.12.2022 року до канцелярії суду Позивачем подано заяву про проведення процедури врегулювання спору за участю судді (т.2 а.с. 3-4). 21.12.2022 року до канцелярії суду представником Відповідача подано клопотання про продовження строку на подання відзиву на позов (т.2 а.с. 1-2). 21.12.2022 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, Відповідачу надано додатковий строк для подачі відзиву, підготовче засідання відкладено до 18.01.2023 року (т.2 а.с. 5, зворот). 10.01.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначив, що Відповідач познайомилася із Відповідачем у 2008 році, потім вони декілька разів зустрічалися у спільних знайомих. З 2009 року по 2015 рік, у період навчання у ЗВО та до моменту її продажу, у квартирі [ADDRESS] , проживала донька Відповідача [PERSON] зі своїм чоловіком. З 21.10.2019 року Відповідач з донькою та онукою почали проживати за адресою: [ADDRESS] . З вересня 2020 року Відповідач з донькою та онукою почали проживати у спірному будинку, тоді ж, на вимогу Позивача, його було там зареєстровано. З вересня 2020 року Позивач інколи залишався ночувати в будинку і деколи приймав участь у святкуванні подій родини Відповідача. Сімейні стосунки між сторонами не складалися, Позивач більшості часу не з`являвся у будинок та проживав окремо, попри реєстрацію місця проживання Позивача в будинку Відповідача ведення спільного господарства. Піклування один про одного та проживання їх як сім`ї було відсутнє. З 17.10.2019 року Відповідач стала власником незавершеного будівництва будинку та спірної земельної ділянки на підставі договорів дарування, після чого почала його добудовувати та робити ремонт. 24.10.2019 року Відповідач продала квартиру [ADDRESS] за 468325,00 гривень. За ці кошти було добудовано спірний будинок та зроблено у ньому ремонт. На підтвердження того, що Відповідач власними силами закінчила 8% будівництва будинку в період з 17.10.2019 року по 06.03.2020 року, та зробила у ньому ремонт, представник Відповідача надав: Звіт про проведення технічного огляду садового будинку; товарні чеки; квитанції до прибуткових касових ордерів; рахунки; акти прийому-передачі виконаних робіт; договір щодо виготовлення та монтажу накладок на вхідні двері. Наголосив, що у квитанціях про оплату комунальних послуг у спірний період платником послуг зазначено саме Відповідача. Зазначив, що декларації платника єдиного податку ФОП не є належним доказом у даній справі, оскільки не є звітними податковими документами. Із наданих Позивачем банківських виписок не вбачається, що Позивач витрачав отримані кошти на ведення спільного з Відповідачем господарства. На думку Відповідача товари, зазначені у видаткових накладних, які долучено до позовної заяви, не можуть бути доказами того, що їх придбання було направлене на ведення ремонтних та будівельних робіт в будинку Відповідача, оскільки їх було придбано задовго до того, як вона стала власником спірного будинку. Виготовлення металевого забору не може слугувати доказом ведення спільного господарства сторонами у справі (т.2 а.с. 9-22). Разом із відзивом представником Відповідача подано клопотання про витребування доказів та заяву про виклик свідків (т.2 а.с. 60-62, 66-67). 17.01.2023 року до канцелярії суду Позивачем подано відповідь на відзив. Позивач зазначив, що він приблизно з червня 2016 року фактично проживав у квартирі [ADDRESS] разом із Відповідачем. Її донька у цей час проживала у орендованій квартирі по [ADDRESS] , орендну плату за яку сплачувала Відповідач. Кошти від реалізації даної квартири були використані Відповідачем для придбання квартири її доньці у місті Києві. Наполягав, що у спірному будинку вони проживали із Відповідачем постійно, у якості сім`ї. Заперечував проти наведених у відзиві аргументів, вважав їх надуманими, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі (т.2 а.с. 84-88). 18.01.2023 року у підготовчому судовому засіданні представник Позивача просила задовольнити заяву про врегулювання спору за участю судді, задовольнити клопотання про виклик свідків, витребувати справу про адміністративне правопорушення, відмовити у задоволенні клопотання представника Відповідач про витребування інформації у ТОВ «Наркологічний центр «Статус» стосовно отримання Позивачем спеціалізованої медичної допомоги. 18.01.2023 року у підготовчому судовому засіданні представник Відповідача заперечував проти задоволення заяви Позивача про врегулювання спору за участю судді, а також проти клопотання про виклик свідків та витребування справи про адміністративне правопорушення. Підтримав клопотання про витребування від ТОВ «Наркологічний центр «Статус» інформації та документи щодо отримання там медичної допомоги [PERSON] про період перебування у медичному закладі, просив його задовольнити. Просив надати строк для подачі заперечень на відповідь на відзив. 18.01.2023 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні заяви Позивача про врегулювання спору за участю судді та клопотання Позивача про витребування справи про адміністративне правопорушення відмовлено (т.2 а.с. 94-95). 18.01.2023 року ухвалою суду витребувано від ТОВ «Наркологічний центр «Статус» інформацію про те, чи отримував Позивач медичну допомогу, якщо так, то чи було це стаціонарне або амбулаторне лікування, якщо стаціонарне, то у який період він перебував у медичному закладі (т.2 а.с. 96). 03.02.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Наголосив, що Відповідач не пропонувала Позивачу спільно проживати в квартирі по [ADDRESS] . У даній квартирі проживала її донька, що, на думку Відповідача, виключає спільне проживання у ній сторін. Із посиланням на технічний паспорт від 23.05.2019 року на об`єкт незавершеного будівництва зазначив, що станом на 23.05.2019 року у спірному будинку вже було встановлено огорожу та басейн. Із посиланням на курс долара США у період 2019-2021 років витрати Позивача еквівалентні 70000,00 доларів США, а не 80000,00 доларів США, як про це вказано у позовній заяві. Наголосив, що Позивач посилається на податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2015 та 2016 роки, хоча у цей період він перебував у зареєстрованому шлюбі. Звернув увагу на те, що оцінка вартості подарунка не проводилася, а його вартість була визначена за внутрішнім переконанням сторін договору (т.2 а.с. 128-130). 03.02.2023 року до канцелярії суду від представника Відповідача надійшла заява про виклик свідків (т.2 135-136). 20.02.2023 року до канцелярії суду Позивачем подано клопотання про приєднання до справи додаткових доказів, до якого додано копії наступних документів: матеріалів справи про адміністративне правопорушення №357/8203/22; листа Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 03.02.2023 року №17азі з додатками (т.2 а.с. 106-108, 109-115, 116, 117-120). 20.02.2023 року до канцелярії суду від ТОВ «Наркологічний центр «Статус»» надійшов лист №5 від 16.02.2023 року, у якому зазначено періоди перебування Позивача на лікуванні у даному закладі (т.2 а.с. 138). 21.02.2023 року до канцелярії суду Позивачем подано клопотання про приєднання до справи додаткових доказів, до якого додано: лист Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 20.02.2023 року №31азі та відеозапис, зроблений Позивачем на його особистий телефон 28.12.2022 року в присутності працівників поліції в дворі спірного будинку та який розміщено на носію інформації (т.2 а.с. 124-125, 126, 127). 21.02.2023 року у підготовчому судовому засіданні Позивач та його представник, представник Відповідача не заперечували проти закриття підготовчого провадження. 21.02.2023 року ухвалою суду постановлено закрити підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті на 22.03.2023 року (т.2 а.с. 142). 22.03.2023 року у судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивач надав пояснення аналогічні за змістом позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково пояснив, що вони з Відповідачем познайомилися у 2003 році і почали зустрічатися. Позивач був одружений, але приходив до Відповідача у гості на приватні зустрічі. Вони разом ходили в ресторан, їздили у Буковель, на море у Одеську область. Позивач та Відповідач були коханцями. Коли він розлучився зі своєю дружиною у 2016 році, пішов жити до матері. Відповідач запропонувала йому жити разом у неї і в травні 2016 року Позивач переїхав до Відповідача у квартиру [ADDRESS] . Він платив комунальні платежі, сторони разом купували продукти. У листопаді 2016 року Позивач розірвав шлюб з дружиною і переїхав жити до Відповідача за вказаною адресою. Позивач давав кошти на будівництво спірного будинку. Сторони разом їздили на відпочинок за кордон за кошти Позивача. Особисті речі Позивача зберігалися у спірному будинку. У 2022 року Відповідач сама поїхала на відпочинок на море. У вересні 2022 року Відповідач повідомила Позивачу, що у спірному будинку нічого, що б належало йому немає. 22.03.2023 року у судовому засіданні Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач надала пояснення аналогічні за змістом відзиву на позов та запереченням на відповідь на відзив. Додатково пояснила, що з Позивачем вона познайомилася у 2008 році. Спочатку ділові відносини із Позивачем перейшли у інтимні. Він приходив в гості, приносив продукти харчування та алкогольні напої. Вони разом їздили відпочивати за її рахунок у [PERSON] та у Грибовку. До вересня 2020 року у спірному будинку ніхто не проживав, а лише туди приїздили. Вона зареєстрована як ФОП з 1996 року. У вересні 2020 року Відповідач зареєструвала Позивача у своєму будинку, оскільки саме тоді він запропонував їй більш тісні відносини. Такі дії Позивача вона помилково розцінювала як намір створити сім`ю. Але у подальшому цього не відбулося. Позивач брав участь у сімейних святах, оскільки у них були вільні відносини, як у коханців. Періодично Відповідач давала Позивачу кошти готівкою, щоб він оплачував комунальні послуги. 10.05.2023 року у судовому засіданні допитано за клопотанням Позивача у якості свідка [PERSON] , який пояснив, що знає Позивача близько тридцяти років як свого друга молодості, Відповідача знає як його подругу та коханку приблизно з 2015-2016 року. Йому відомо, що у сторін була сім`я. Свідок разом з ними був на [PERSON] . Вони жили сім`єю. Усе оплачував Позивач. У сторін будувався дім, вони планували у ньому жити. Чи збирався Позивач одружуватися із Відповідачем свідку не відомо. 10.05.2023 року у судовому засіданні допитано за клопотанням Позивача у якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що знає сторони. Познайомилася із Позивачем близько тридцяти років тому, він є її другом молодості. Сторони разом з 2017 року приїздили до неї в сауну у її будинку у якості друзів. Тоді вони казали, що проживають на [ADDRESS] . Потім вони переїхали до садового товариства «Городок Хуторок», де стали проживати разом. Як вона бачила два рази - це був приватний будинок. З приводу того хто і за який рахунок його будував свідок пояснити не може. 10.05.2023 року у судовому засіданні допитано за клопотанням Позивача у якості свідка [PERSON] , який пояснив, що Позивача знає понад тридцять років, він є його товаришем. Відповідача знає як знайому Позивача. Він точно не знає, чи є вона жінкою Позивача, проте раніше її бачив разом із Позивачем. 10.05.2023 року у судовому засіданні допитано за клопотанням Позивача у якості свідка [PERSON] , який пояснив, що він здійснює підприємницьку діяльність. Знає Позивача як свого замовника. Свідок виконував роботи по встановленню металевих конструкцій: воріт та заборів для Позивача, який із ним розраховувався. Ці конструкції встановлювалися у садовому товаристві «Городок Хуторок». Дизайн та всі деталі узгоджувалися із Позивачем. Відбувалося це вірогідно, у 2019 році. Під час виконання робіт він бачив у дворі як Позивача так і Відповідача і вони обидва «казали йому що робити». Грошові кошти за роботу йому передавав Позивач. 10.05.2023 року у судовому засіданні допитано за клопотанням Відповідача у якості свідка [PERSON] , який пояснив, що у 2014 році він одружився з [PERSON] донькою Відповідача і вони проживали разом за місцем реєстрації і проживання Відповідача. Приблизно у 2016 році свідок [PERSON] , Відповідач та їхні батьки вирішили придбати земельну ділянку і побудувати на ній будинок для сім`ї. Приблизно у 2016 році вони придбали ділянку почали будувати будинок. Земельну ділянку оформили на його на той час дружину [PERSON] . У 2017 році у них народилася донька. У 2019 році вони прийняли рішення розірвати шлюб і навесні цього року розлучилися. Під час поділу майна продали практично побудований будинок [PERSON] матері Відповідача. Після цього вони почали проживати окремо. [PERSON] переїхала до Києва. Земельна ділянка та будинок знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Заперечував, що сторони проживали однією сім`єю і вели спільне господарство. На момент продажу будинку він був побудований і обладнаний на 90%. Там не було лише батарей опалення та системи водопостачання. Усі витрати по будинку несла Відповідач, іноді свідок. Позивач один раз після свята залишався ночувати у квартирі Відповідача на [ADDRESS] . Стосунки сторін не були сімейними. Вони були лише коханцями. 10.05.2023 року у судовому засіданні допитано за клопотанням Відповідача у якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що є донькою Позивача. Мати ніколи не позиціонувала Відповідача як свого чоловіка. Свідок ніколи не бачила щоб Позивач вів себе як чоловік Позивача. Спірний будинок планувався як місце проживання свідка із сім`єю. Вона не погоджується з тим, що стосунки сторін мали сімейний характер. Можливо це були відносини як чоловіка та жінки, але не більше. Під час проживання по [ADDRESS] комунальні послуги сплачували або Відповідач, або свідок, або її тодішній чоловік [PERSON] . На момент продажу будинку зовні готовий повністю, а в середині потрібно було поставити ванну, систему опалення та меблі. Вона не може пригадати коли познайомилася із Позивачем. На її весіллі його запросила Відповідач як свого друга. Позивач у квартирі по [ADDRESS] ніколи не проживав. 10.05.2023 року у судовому засіданні допитано за клопотанням Відповідача у якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що знає Відповідача близько тридцяти років, остання є її подругою, кумою та бізнес-партнеркою. Позивача вона знає приблизно з 2008 року. Відповідач давала йому в борг більше 40000,00 доларів США. Сам свідок одного разу давала Позивачу в борг 3000,00 доларів США, коли Відповідач була за кордоном. Між сторонами були відносини, вони іноді були разом. Позивач іноді був відсутній з різних причин, у тому числі через надмірне вживання алкогольних напоїв. Він ніколи не робив пропозиції Відповідачу щодо шлюбу та не вів себе як її чоловік. Навіть коли Відповідач хворіла, Позивач був відсутнім. Їхні відносин не були як у подружжя. Восени 2019 року Відповідач із донькою та онукою зареєструвалися у свідка оскільки продали свою квартиру, а Позивач їй не допомагав. Сторони поєднувала самотність. 10.05.2023 року у судовому засіданні допитано за клопотанням Відповідача у якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що знає Відповідача з 1995 року, вони дружать. Відповідач є порядною людиною. У період з 2013 року по 2014 рік свідок постійно спілкувалася із Відповідачем та бувала у неї вдома по [ADDRESS] , робила їй манікюр. Там Відповідач проживала разом із донькою, а згодом у 2019 році продала квартиру і жила у подруги та батьків. Відповідача вона бачила у будинку у садовому і товаристві «Городок Хуторок», він поводив себе погано. Загалом Відповідача вона знає давно, колись замовляла у нього вікна. На відпочинок Відповідач у більшості їздила сама, сама за все і платила. 10.05.2023 року у судовому засіданні допитано за клопотанням Відповідача у якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що знає Відповідача близько п`ятнадцяти років, із Відповідачем їх поєднують дружні відносини. Разом зі своїм чоловіком бувала у неї вдома по [ADDRESS] та у будинку у садовому і товаристві «Городок Хуторок». Іноді там же бував і Позивач. У сторін були вільні і дуже напружені стосунки. Траплялися сварки та скандали. Останні два роки Відповідач приходила сама, місцезнаходження Позивача їй було невідомо. На її погляд, такі відносини не можна назвати подружніми. 10.05.2023 року у судовому засіданні допитано за клопотанням Відповідача у якості свідка [PERSON] , який пояснив, що знає Відповідача з 2014 року. Із Позивачем знайомий приблизно з 2017-2018 року. З Відповідачем дружина свідка давно дружить та спілкується. Відносини сторін не були такими, якими вони мають бути у шлюбі. По домогосподарству Позивач Відповідачу не допомагав. По домогосподарству роботи виконував свідок, або інші люди. Розрахунок за це здійснювала Відповідач. У садового буднику, який розташовано за адресою: [ADDRESS] свідок бачив Позивача декілька разів, він іноді забирав готові вироби на замовлення Відповідача. Був випадок, коли свідок ремонтував автомобіль Відповідача, а Позивач був при цьому присутнім. Усі послуги та роботи оплачувала Відповідач. Іноді на святкуваннях сімейних свят Позивач був присутнім разом із Відповідачем, проте у якості кого свідок не знає. 25.05.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Відповідача надійшла заява про відшкодування витрат за надану професійну правничу допомогу (т.2 а.с. 187-189). 14.06.2023 року судове засідання було відкладено за клопотанням представника Позивача (т.2 а.с. 179, 180). 26.07.2023 року в судовому засіданні Позивач та його представник пояснили, що просять встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 15.11.2016 року (дати набрання рішення суду про його розлучення законної сили) по 30.09.2022 року (дату, коли Відповідач забрала у нього ключі від спірного будинку). 26.07.2023 року в судовому засіданні представник Відповідача не оспорював той факт, що 30.09.2022 року Відповідач забрала у Позивача ключі від спірного будинку і він вже не мав доступу до нього. Уточнив, що просить стягнути з Позивача витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 180000,00 гривень, ураховуючи гонорар 4000,00 гривень за кожне судове засідання, оскільки 14.06.2023 року у відповідному розрахунку було зазначено помилково, у цей день судове засідання не відбулося. 02.08.2023 року до канцелярії суду Позивачем подано заяву про стягнення (розподіл) витрат за надану професійну правничу допомогу (т.2 а.с. 221-223). 02.08.2023 року до канцелярії суду Позивачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (т.2 а.с. 233-235). 17.08.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Відповідача надійшов лист про приєднання до матеріалів справи завірених копій наступних документів: договору купівлі продажу земельної ділянки від 22.06.2016 року; договору купівлі продажу незавершеного будівництва 92% готовності садового будинку від 22.06.2016 року; договору дарування земельної ділянки від 17.10.2019 року; договору дарування незавершеного будівництва від 17.10.2019 року (т.2 а.с.236-237, 238-240, 241-243, 244-245, 246-247). 17.08.2023 року в судовому засіданні в порядку судових дебатів представник Позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. 17.08.2023 року у судовому засіданні в порядку судових дебатів представник Відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Заявив про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу і просив стягнути з Позивача на користь Відповідача такі витрати у розмірі 180000,00 гривень. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. З 04.09.1992 року Позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] 04.11.2016 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/10104/16-ц указаний шлюб було розірвано. Дане судове рішення набрало законної сили 15.11.2016 року (т.1 а.с. 111). Відповідач у період існування спірних правовідносин у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Сторони між собою у зареєстрованому шлюбі не перебували та не перебувають. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С., Відповідачем було продано квартиру [ADDRESS] (т.2 а.с. 68-71). Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 22.06.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М., [PERSON] донькою Відповідача, було продано [PERSON] матері Відповідача земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер: 3220488300:05:004:0199, яка розташована за адресою Київська область, Білоцерківський район, Фурсівська сільська рада (т.2 а.с. 238-240). Відповідно до договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом 92% готовності садового будинку від 22.06.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М., [PERSON] було продано [PERSON] за 66000,00 гривень незавершений будівництвом 92% готовності садовий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] (т.2 а.с. 241-243). Згідно з договором дарування земельної від 17.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В., [PERSON] було безоплатно передано Відповідачу земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер: 3220488300:05:004:0199, яка розташована за адресою Київська область, Білоцерківський район, Фурсівська сільська рада (т.2 а.с. 244-245). Відповідно до договору дарування незавершеного будівництва від 17.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В., [PERSON] було безоплатно передано Відповідачу незавершене будівництво, 92% готовності садовий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] . Згідно з п.1.6. Договору цей дарунок сторони оцінили у сумі 50000,00 гривень (т.2 а.с. 246-247). Згідно зі звітом про оцінку майна - садового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , об`єкт незавершеного будівництва 92% готовності, що належить [PERSON] , №060-06-19 вартість об`єкта оцінки визначена у сумі 65240,00 гривень (т.1 а.с. 26-54). Відповідно до звіту №061022/С про незалежну оцінку указаного будинку, ринкова вартість об`єкта оцінки визначена у розмірі 10527240,00 гривень, що еквівалентно 287876,48 доларів США за курсом НБУ (т.1 а.с. 55-108). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №203468901 від 10.03.2020 року щодо садового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , 18.02.2020 року Департаментом ДАБІ у Київській області видано декларацію про готовність указаного об`єкта до експлуатації, серія та номер: КС141200490209. 06.03.2020 року здійснено державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Власник [PERSON] (Відповідач у даній справі) (т.1 а.с. 18). Відповідно до довідки №1024/02/02-21 від 13.10.2022 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, місце проживання Відповідача у садовому будинку, який розташовано за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване 23.09.2020 року. Місце проживання Позивача в указаному будинку зареєстровано 28.09.2020 року (т.3 а.с. 3). Згідно з витягом з реєстру територіальної громади №2023/005689686 від 26.07.2023 року Позивач з 12.07.2023 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Сторонами не оспорюється, що Позивач втратив доступ до спірного будинку 30.09.2022 року. Позивач стверджує, що з 15.11.2016 року до 30.09.2022 року він разом із Позивачем проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу і просить суд встановити відповідний факт. Наполягає, що у цей період, за його та Відповідача кошти спільно було побудований та оснащений спірний будинок. З огляду на це, просить визнати будинок і земельну ділянку, на якій він розташований, спільною сумісною власністю сторін. Відповідач заперечує факт свого проживання із Позивачем однією сім`єю в указаний період, стверджує, що Позивач не брав участі в будівництві та оснащенні указаного будинку, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Означене складає зміст спірних правовідносин у межах розгляду даної справи. 2. Мотивувальна частина. Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 року у справі №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим, згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);\~ 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Такий правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року у справі №531/295/19. Аналогічна позиція викладена й у постановах Верховного Суду: від 12.12.2019 року у справі №466/3769/16, від 27.02.2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11.12.2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 24.01.2020 року у справі №490/10757/16-ц. Висновки суду. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. На підтвердження того факту, що спірне майно набуто сторонами за час спільного проживання, Позивач надає суду такі докази: звіти про оцінку нерухомого майна - спірного будинку (т.1 а.с. 26-54, 55-108); квитанції на оплату комунальних послуг (т.1 а.с. 127-141); роздруківки податкових декларацій (т.1 а.с. 148-155); виписку по картці/рахунку (т.1 а.с. 156-159); видаткові накладні, рахунки, акти виконаних робіт, договір (т.1 а.с.160-193, а.с.196-209); спільні з Відповідачем фотографії (т.1 а.с. 210-218); довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, витяг з реєстру територіальної громади (т.3 а.с. 3, 4); CD-диск з відеозаписом (т.2 а.с. 127). Також Позивач посилається на показання свідків, які були допитані у судових засіданнях (т.2 а.с. 165-177). Оцінюючи дані докази суд приходить до наступних висновків. Щодо звітів про оцінку нерухомого майна - спірного будинку, судом встановлено, що один із звітів було виготовлено на дату оцінки 05.06.2019 року, для оформлення у нотаріуса договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом 92% готовності садового будинку, на замовлення його власника, дочки Відповідача - [PERSON] , у якому вартість об`єкта оцінки визначена у сумі 65 240,00 грн. У відповідному договорі купівлі-продажу вказаного будинку від 22.06.2019 року, який було укладено між [PERSON] та її бабусею [PERSON] (матір`ю Відповідача) вказано, що продаж вчинено за домовленістю сторін за 66 000,00 грн. Інший звіт було виготовлено на дату оцінки 14.10.2022 року, для розгляду у судовому порядку спору, введеного в експлуатацію будинку на замовлення Позивача, у якому ринкова вартість об`єкта оцінки визначена у 10 527 240,00 грн., що еквівалентно 287876,48 доларів США за курсом НБУ. Виходячи із правової природи, підстав та дат виготовлення звітів про оцінку нерухомого майна, ураховуючи родинні відносини [PERSON] та [PERSON] , звичаї ділового обігу, що склалися в Україні, суд відхиляє відповідні доводи Позивача. За його логікою будинок готовністю 92% станом на червень 2019 року має вартість\~ 2422,00 долара США (65240,00 грн. х 26,93 курс НБУ), а після завершення його будівництва станом на жовтень 2022 року має вартість 287 876,48 доларів США. Тобто, вартість частки, що є незначною у розмірі 8% складає 285454,48 доларів США (287 876,48 - 2422,00). При цьому, вартість 8%, у які зі слів позивача, було вкладено його особисті кошти, у 117 разів (285454,48 : 2422,00) перевищує вартість 92%, що є вочевидь хибним. Щодо квитанцій на оплату комунальних та інших послуг суд зазначає наступне. Як убачається із досліджених у судовому засіданні квитанцій, у переважній кількості у\~ них платником зазначено [PERSON] , а у деяких - [PERSON] та [PERSON] . При цьому, квитанції, у яких платником є Позивач, датовані періодом часу з січня по травень 2022 року, що може свідчити про певні факти лише безпосередньо у цей період, що і ураховується судом при ухваленні рішення у даній справі. Щодо роздруківки податкових декларацій та виписки по картці/рахунку суд зазначає, що ці докази хоча і містять інформацію щодо певних показників господарської діяльності Позивача та руху коштів по його рахунку, втім, не містять інформації щодо предмета доказування у даній справі та не спростовують відповідних заперечень Відповідача. Щодо видаткових накладних, рахунків, актів виконаних робіт, договору, суд зазначає, що\~ погоджується з доводами представника Відповідача про те, що надані Позивачем видаткові накладні не містять адреси, на яку було доставлено товари та з урахуванням видів діяльності Позивача як ФОП (як зазначено в податкових деклараціях «неспеціалізована оптова торгівля», «інші будівельно-монтажні роботи» тощо) відповідні будівельні товари, у випадку їх придбання Позивачем, могли бути використані у його роботі. Акт виконаних робіт від 17.05.2019 року, підписаний ТОВ «АВАТАР-К» та [PERSON] не може бути прийнятий судом як доказ у зв`язку з відсутністю документа, який би підтверджував оплату вказаної в акті суми замовником на користь виконавця. Акт виконаних робіт від 07.05.2019 року, підписаний ФОП [PERSON] та [PERSON] не може бути прийнятий судом як доказ, оскільки не містить назви об`єкта та адреси виконання робіт, а також у зв`язку з відсутністю документа, який би підтверджував оплату вказаної в акті суми замовником на користь виконавця. Договір від 26.02.2019 року, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] не може бути прийнятий судом як доказ, оскільки він був укладений до того, як Відповідач стала власником спірного будинку, а копія товарного чеку, яка міститься на звороті останнього аркушу договору, не відповідає вимогам, які пред`являються до розрахунково-касових операцій. Інші надані Позивачем у цьому блоці документи відхиляються судом з аналогічних підстав.\~ Щодо спільних з Відповідачем фотографій суд зазначає, що вони не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю з мотивів, викладених у наведених вище правових висновках Верховного Суду. Щодо довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1024/02/02-21 від 03.10.2022 року, відповідно до якої Позивач був зареєстрований у спірному будинку 28.09.2020 року, суд зазначає, що керується наведеними вище правовими висновками Верховного Суду та приймає даний документ у якості належного і допустимого доказу факту проживання Позивача з Відповідачем у спірному будинку однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Факти реєстрації Позивача у вказаному будинку 28.09.2020 року та факт зняття його з реєстрації з відповідної адреси 12.07.2023 року не оспорювався у судовому засіданні сторонами, а також підтверджені належними, допустимими та достовірними письмовими доказами. Щодо наданого Позивачем CD диску із відеозаписом, суд зазначає, що із представленого запису тривалістю 40 секунд не можливо однозначно та достеменно встановити ким, коли і де його було зроблено, а тому суд приходить до висновку, що цей доказ не містить інформації щодо предмета доказування. Щодо показання свідків суд зазначає наступне. Допитані у судовому засіданні за клопотанням Позивача свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили суду, що знають Позивача тривалий час та є його друзями. Допитані у судовому засіданні за клопотанням Відповідача свідки: [PERSON] повідомив суду, що є колишнім чоловіком її дочки, тобто батьком онуки Відповідача; [PERSON] повідомила суду, що є дочкою Відповідача; [PERSON] повідомила суду, що є кумою та давньою подругою Відповідача; свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили суду, що є давніми подругами та другом Відповідача. При цьому суд зауважує, що показання свідків, допитаних за клопотанням Позивача, по своєму змісту суперечать показанням свідків, допитаних за клопотанням Відповідача. Крім того, перелічені вище свідки є родичами або давніми друзями сторін. На підставі їх свідчень неможливо встановити істину у даній справі, а тому суд сприймає такі показання критично. Єдиний свідок, який був допитаний за клопотанням Позивача, і який не є другом або родичом сторін - [PERSON] . Втім, лише його показань недостатньо для встановлення факту проживання сторін однією сім`єю, оскільки, з його слів, він як ФОП виконував певні роботи у спірному будинку, вірогідно, у 2019 році, бачив у дворі як Позивача так і Відповідача і вони\~ обидва «казали йому що робити». Той факт, що, як пам`ятає даний свідок, грошові кошти за роботу йому передавав Позивач, не свідчить про те, що ці кошти були власними коштами Позивача. А тому, показання цього свідка не доводять позиції Позивача. На підставі вищевикладеного, з урахуванням доведеного факту реєстрації сторін за однією адресою, суд приходить до висновку про те, що сторони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу саме з дати реєстрації Позивача у спірному будинку - 28.09.2020 року. Позивач просив встановити факт їхнього з Відповідачем проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 15.11.2016 року - дати набрання рішення суду про розірвання ним шлюбу законної сили по 30.09.2022 року - дату, коли Відповідач забрала у нього ключі від будинку, що не оспорювалося у судових засіданнях Відповідачем та її представником. 17.08.2022 року у судовому засіданні представник Відповідача на запитання головуючого уточнив, що дійсно, 30.09.2022 року Позивач втратив можливість доступу до спірного будинку.\~ А тому, факт проживання сторін однією сім`єю встановлюється судом у межах заявлених позовних вимог. Суд приходить до висновку про доведеність проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 28.09.2020 року по 30.09.2022 року. У цій частині позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. У задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю спірного садового будинку та спірної земельної ділянки суд Позивачу відмовляє, оскільки як будинок, так і земельну ділянку було подаровано Відповідачу 17.10.2019 року, тобто до встановленої судом дати початку проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. При цьому, Позивачем не доведено наявності правових підстав для задоволення таких позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю спірного садового будинку та спірної земельної ділянки, не підлягають задоволенню й похідні вимоги Позивача - про визнання за ним права власності на ? частину садового будинку, визнання права власності на ? частину земельної ділянки. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів. Розподіл судових витрат. Щодо судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір у розмірі 992,40 грн. за одну задоволену позовну вимогу немайнового характеру виходячи із ставки, що існувала на дату подачі позову, необхідно стягнути з Відповідача на користь держави (т.1 а.с. 11). Щодо витрат на професійну правничу допомогу. За правилами пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час розгляду даної справи Позивач заявив про розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а саме: угодою про надання правової допомоги №222 від 31.10.2022 року; актом від 01.08.2023 року про виконання умов угоди про надання правової допомоги №222 від 31.10.2022 року; розрахунком від 01.08.2023 року розміру винагороди адвоката (виконавця) згідно угоди про надання правової допомоги №222 від 31.10.2022 року; угодою про надання правової допомоги №225 від 15.12.2022 року; актом від 01.08.2023 року про виконання умов угоди про надання правової допомоги №225 від 15.12.2022 року; розрахунком від 01.08.2023 року розміру винагороди адвоката (виконавця) згідно угоди про надання правової допомоги №225 від 15.12.2022 року (т.2 а.с. 224, 225, 226, 227, 228, 229). Загальний розмір винагороди представника Позивача адвоката Дідич П.В. за виконану роботу (надані послуги) Позивачу, згідно указаних документів становить 25000,00 гривень. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Разом з цим, за приписами п.4 ч.1 ст. 1 за п. 9 ч.1 ст. 1 Закон №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону №076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Таку правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у справі №910/12876/19. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, з Відповідача на користь Позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог - у сумі 6250,00 гривень, що становить 25% від заявленої суми витрат. У відзиві на позов представник Відповідача адвокат Руденко А.О. зазначив, попередній розрахунок судових витрат за договором про надання правової допомоги орієнтовно складає 50000,00 гривень (т.2 а.с. 3). Остаточний розмір витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням заяви про відшкодування витрат за надану професійну правничу допомогу та усної заяви представника Відповідача адвоката Руденко А.О., складає 180000,00 гривень (т.2 а.с. 187-189, т.3 а.с. 16). Такі витрати підтверджуються наступними документами: договором №21/11/2022 від 21.11.2022 року про надання правової допомоги; додатком №1 до договором №21/11/2022 від 21.11.2022 року про надання правової допомоги; актом наданих послуг №1 від 17.05.2023 року (т.2 а.с. 190-193, 194, 195-196). У матеріалах справи наявне клопотання Позивача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у якому той просить зменшити розмір відшкодування відповідних витрат Відповідача через його невідповідність критерію розумності (т.2 а.с. 233-235). За правилами статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частино 1 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання такої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У питаннях відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд притримується позиції, що право на задоволення чи відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України у системному зв`язку, убачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавенте проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Верховний суд, здійснюючи розгляд справи №873/212/21, у якій досліджував питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Відповідно до розрахунку понесених витрат на професійну правничу допомогу (т.2 а.с. 188), за такий вид послуги як «аналіз позовної заяви, аналіз висновків Верховного суду в аналогічних правовідносинах, написання та подання відзиву на позов у справі №357/10437/22» представником позивача визначено оплату в розмірі 92000,00 гривень. При цьому, у самому відзиві на позов представник Відповідача адвокат Руденко А.О. зазначив, що попередній розрахунок судових витрат за договором про надання правової допомоги орієнтовно складає 50000,00 гривень. При цьому, Відповідачем не обґрунтовано підстави значної невідповідності між попереднім розрахунком витрат на професійну правничу допомогу та кінцевим розрахунком таких витрат. Ураховуючи вищевикладене, а також принципи розумності та справедливості, беручи до уваги наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що з Позивача на користь Відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено - у сумі 37500,00 гривень, що становить 75% від заявленої суми витрат у попередньому розрахунку в розмірі 50000,00 гривень, оскільки такий розмір витрат є обґрунтованим та доведеним належними і допустимими доказами. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial