Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

28 червня 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Слєпченко С.А. звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису №175014, вчиненого 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з позивача на користь ТОВ "ФК Дебт Колекшн" заборгованості за кредитним договором на загальну суму 9666, 25 гривень. Позов обгрунтовано тим, що постановою приватного виконавця Таранка Дмитра Вікторовича№175014 від 15.06.2021 на підставі заяви ТОВ "ФК Дебт Колекшн" було відкрито виконавче провадження [NUMBER] від 18.02.2022. Вказаною постановою було звернено стягнення на доходи позивача з відрахуванням коштів на погашення заборгованості за виконавчим написом. Позивач наголошує, що жодних фінансових зобов`язань перед відповідачем не має, жодних правочинів між позивачем та відповідачем укладено не було. Також позивач не погоджується з тим, що приватний нотаріус взагалі мав право вчиняти виконавчий напис про стягнення заборгованості. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Наявність у виконавчому написі вимог, які не підлягають стягненню, та проти яких боржник заперечує, свідчить про відсутність безспірності заборгованості, що є підставою для скасування виконавчого напису. Жодних судових рішень про стягнення з позивача коштів на користь відповідача не було. Аналізуючи норми законів, що регулюють здійснення виконавчого напису нотаріусом, представник позивача вказує про те, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затверджений, постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до стягнень коштів за кредитним договором. Покликаючись на викладені оставини представник позивача просить суд визнати виконавчий напис №175014, вчинений 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з позивача на користь ТОВ "ФК Дебт Колекшн" заборгованості за кредитним договором на суму 9 666, 25 гривень. Ухвалою суду від 30.06.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження. За клопотанням представника позивача вказаною ухвалою постановлено витребувати у відповідача ТОВ "ФК Дебт Колекшн" кредитну справу згідно кредитного договору, укладеного між ТОВ "ФК Дебт Колекшн" та [PERSON] , та оригінал даного договору; у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича копії матеріалів справи щодо вчинення виконавчого напису №175014 від 15.06.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК Дебт Колекшн" заборгованості в сумі 9 666,25 гривень; у приватного виконавця виконачого округу Волинської області Таранка Дмитра Вікторовича копії матеріалів справи щодо ВП [NUMBER]. До початку розгляду справи по суті представник позивача [PERSON] адвокат Слєпченко С.А. подав суд заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що представником відповідача ТОВ "ФК Дебт Колекшн" 10.07.2023 отримано копію вказаної ухвали суду. Відзиву, заяв, клопотань та витребуваних доказів суду не надано. Конверт з надісланими третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М., копіями документів у справі повернувся на адресу суду з відміткою про невручення поштового відправлення, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав. З витребуваних судом копій матеріалів виконавчого провадження [NUMBER] судом установлено, що 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис №175014 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь ТОВ "ФК Дебт Колекшн" заборгованості у розмірі 9 666,25 гривень за кредитним договором №3328505985/236880 від 09.02.2020, укладеним із первісним кредитором ТОВ "ГОУФІНГОУ", право вимоги за яким було відступлено ТОВ "ФК"СІТІ ФІНАНС ГРУП" (відповідно до договору факторингу №1-31/05/2021 від 31.05.2021), в подальшому ТОВ "ФК Дебт Колекшн" (на підставі договору №1-03/06/2021 від 03.06.2021 про відступлення права вимоги). 18 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Таранком Дмитром Вікторовичем на підставі заяви директора ТОВ "ФК Дебт Колекшн" Сахарова Д.О. від 17.02.2022 відкрито виконавче провадження [NUMBER], винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] , постанову про арешт належного [PERSON] майна, постанову про стягнення з боржника основної нагороди, постанову про розмір мінімальних витрат. До заяви додано індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №3328505985/236880 від 09.02.2020, додаток до вказаного договору. Судом установлено, що виконавчий напис здійснювався на підставі ст.ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат", п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», який стосується лише стягнення заборгованості за кредитними договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п. 1 та п. 2, що стосуються переліку документів, необхідних для одержання виконавчого напису по кредитних договорах. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/1 вказану постанову Київського апеляційного адміністративного суду України було залишено без змін. Отже, нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису керувався п. 2 Переліку № 1172, який втратив чинність 22 лютого 2017 року, тобто до вчинення виконавчого напису 03 червня 2021 року. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувана; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачєм, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Як убачається з копії оскаржуваного виконавчого напису, у ньому зазначено дані боржника [PERSON] , а також, що строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 19.02.2020 по 09.06.2021. Сума заборгованості становить 8 466,25 гривень, в тому числі: 2 500 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту 5 966,25 гривень - прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України "Про нотаріат" стягнуто плати із стягувача, які підлягають стягненню із боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 9 666,25 гривень. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З оспорюваного виконавчого напису не вбачається, що при його вчиненні нотаріус отримував від заявника оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також сума процентів, зазначена у написі, є безспірними. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 6-887цс 17 від 05 липня 2017 року з урахуванням приписів статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі№б-887цсІ7. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, згідно якої, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав (пункт 34 постанови). Жодних судових рішень про стягнення з позивача коштів на користь відповідача не було, а отже нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою Кабінету Міністрів України №622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їхбезспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Згідно ч. 5 ст. 254 КАС України в редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня 22.02.2017, отже і п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 № 23. З викладеного вбачається, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України №1172 від 29.06.1999 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до зазначеного стягнень коштів за кредитним договором. Таким чином, суд дійшов висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а відтак позовні вимоги є обґрунтованим, тому позов слід задовольнити. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом установлено, що представник позивача Слєпченко С.А. у позові просить суд стягнути з відповідача ТОВ "ФК Дебт Колекшн" на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 гривень, тому суд вважає за необхідне встановити позивачу та його представнику строк п`яти днів після ухвалення рішення для подання необхідних доказів. На підставі статей 87-91 Закону України "Про нотаріат"

Outcome: approved