Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі Позивач) 15.05.2023 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів за минулий час. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30 березня 2012 року по 28 квітня 2023 року. Від сумісного подружнього життя мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] ,\~ [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають із\~позивачем і\~знаходяться на\~її утриманні. Відповідач на даний час працездатний, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий час, починаючи з 31.03.2022 року по 19.04.2023 року на утримання сина у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму та на утримання доньки у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму. Відповідач [PERSON] у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, у зв`язку з необґрунтованістю та не доведеністю обставин на які вона посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, у тому числі доказів вжиття заходів отримання аліментів у зазначений період часу, та доказів ухилення відповідача від утримання дитини за вказаний минулий період часу. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві названа сторона зазначає про повне підтримання позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, у надісланому на адресу суду відзиві зазначив, що він не погоджується із позовними вимогами, просить в їх задоволені відмовити у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 30.03.2012 року по 28.04.2023 року. Судом також\~встановлено,\~що від сумісного подружнього життя сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії № [NUMBER] від 08.12.2020 року та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії № [NUMBER] від 01.03.2016 року, які зараз мешкають разом із позивачем. Інших дітей, крім вказаних сина та доньки, сторони не мають. Судом також\~встановлено,\~що згідно\~судового наказу,\~виданого Ленінським\~районним судом\~м.\~Дніпропетровська 25.04.2023\~року із\~ [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття та на утримання малолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки сторона позивача наполягає на ухиленні відповідача від виконання ним свого законодавче закріпленого обов`язку щодо утримання дітей за період з 31.03.2022 року по 19.04.2023 року, а у свою чергу відповідач вказану обставину не визнає, та заперечує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть до суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Також відповідно до ч. 1\~ст. 194 СК України\~аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Аналогічна правова позиція закріплена й у постанові Верховного Суду від 06.08.2018 по справі № 748/2340/17, за змістом якої для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Так само постановою КЦС ВС від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою\~статті 191 СК України\~передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав\~заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Таким чином, обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. При цьому, ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Суд із наведеного приводу зазначає, що стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Однак в даному випадку позивач не надала суду доказів того, що вона вживала позасудових заходів для одержання аліментів із відповідача за період з 31.03.2022 року по 19.04.2023 року, так і доказів ухилення відповідача від утримання дітей. При цьому сама по собі та обставина, що мати самостійно утримує дітей, не пред`являючи жодних претензій до батька не є підставою для присудження аліментів за минулий час. З урахуванням викладеного, суд відмовляє в задоволені позову у його повному обсязі з огляду на його недоведеність. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за подання цього позову позивача звільнено від сплати судового збору та суд дійшов до висновку про відмову у позові, судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed