Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , по якому просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на період навчання, але не більше ніж до досягнення 23 річного віку у розмірі 6\~000,00 грн., щомісячно. Позовна заява мотивована тим, що на даний час їх донька [PERSON] навчається в Центральноукраїнському державному педагогічному університеті ім. Володимира Винниченка на факультеті української філології, іноземних мов та спеціальних комунікацій за спеціальністю 035 «Філологія.. Вказує, що донька не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідач на утримання доньки матеріальної допомоги не надає, а її доходів не достатньо. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.03.2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін /а.с. 19-20/. 18.05.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вимоги визнав частково та просив стягнути з нього аліменти на утримання доньки у розмірі 1\~500,00 грн., щомісячно, до закінчення навчання, Вказує, що має захворювання хребта, що несе великі затрати на лікування та встановлення телескопічної стабілізуючої системи для шийного відділу хребта, крім того одружився. та має двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . . Тому, на даний час відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей та має великі затрати з лікуванням, в зв`язку з чим вважає позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 6 000,00 грн. є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, зазначає, що позивач не надала жодних доказів, що він може сплачувати аліменти в розмірі 6\~000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Представник відповідача та відповідач позовні вимоги визнав частково, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, в межах наданих доказів, вислухавши виступи учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за\~ зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно довідки №32/23 виданої 32/23 року деканом факультету української філології, іноземних мов та соціальних комунікацій денної комерційної основи\~навчання Центральноукраїнського державного педагогічного університету ім. Володимира Винниченка (назва спеціальності 035 Філологія), термін навчання з 12.09.2022 року по 30.06.2026 року /а.с. 5/. Вартість навчання за період з вересня 2022 року по червень 2023 року складала 10\~200,00грн. За один семестр, про що свідчить п.3 договору про навчання у навчальному закладі вищої освіти № 470 від 12.09.2022 року. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, можливе лише за сукупності перелічених обставин, відсутність однієї із них, у тому числі і можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу, унеможливлює стягнення аліментів. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодекс (стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів інші обставини, що мають істотне значення). При визначені розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги, зокрема, можливість надання утримання другим з батьків (ч. 2 ст. 200 СК). Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц. Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний суд у постанові від 02.10.2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Однак матеріали справи не місять клопотання про витребування доказів ні стороною позивача, ні стороною відповідача про майновий стан позивача та відповідача. В судовому засіданні не надано доказів на підтвердження того, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів та доказів доходів відповідача як фізичної особи підприємця. Разом з цим, з наданих матеріалів справи вбачається, що [PERSON] навчається за денною комерційною основою навчання, а тому не має можливості працювати та заробляти собі на життя. Тому, суд погоджується із доводами позивача, що її доходи недостатні для утримання повнолітньої доньки, а відповідач може надавати матеріальну допомогу, від якої він і не відмовляється. При цьому, судом враховуються докази надані стороною відповідача, згідно яких 18.06.2011 року відповідачем укладено шлюб із [PERSON] від якого у платника аліментів є інші діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, з врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу доньці, але у розмірі у розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 23.02.2023 року і до 30.06.2026 року, за умови продовження навчання, а відтак вимоги підлягають задоволенню частково. У задоволенні решти вимог -відмовити. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до ст.ст. 141, 430 ЦПК України, суд стягує з відповідача 1\~073,60 грн. судового збору на користь держави, та рішення в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць.

Outcome: partial