Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 03.03.2021 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 30.07.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Між колишньою дружиною та позивачем було досягнуто домовленості, що батько щомісячно буде перераховувати на рахунок матері грошову суму у розмірі 3 тис. грн., що ним вчасно та в повному обсязі виконувалося. Проте, з незрозумілих підстав колишня дружина звернулася до виконавчої служби з метою стягнення із позивача аліментів у розмірі, встановленому рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 03.03.2021. Позивач зазначає, що із часу початку стягнення аліментів у нього «суттєвим образом» змінився матеріальний стан, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України позивача було мобілізовано на військову службу. На теперішній час грошове забезпечення військовослужбовців здійснюється на достатньому рівні, але для якісного та безпечного здійснення військового обов`язку він особисто і у великих розмірах здійснює витрати на необхідне військове обладнання. Тому з метою захисту своїх прав на достатній рівень життя позивач просить суд змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який був встановлений рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 03.03.2021 з 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину на 5000 грн. щомісяця. Ухвалою Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 02.08.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позові, та просить позов задовольнити, на уточнюючі запитання додатково зазначив, що розмір заробітної плати різний, оклад від 21 тис. грн. на місяць, письмовий договір між сторонами про сплату аліментів не укладався, він до органів опіки щодо нецільового використання відповідачем аліментів не звертався. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили, вказали, що відсутні підстави для його задоволення, оскільки сімейний стан позивача не змінився, а його матеріальний стан тільки покращився, оскільки раніше він був безробітний, а на даний час проходить військову службу та отримує достатній дохід для забезпечення себе та своїх дітей. Відповідач вказала, що жодних письмових договорів з позивачем про сплату аліментів не укладала, після винесення рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 03.03.2021 позивач аліменти сплачував у розмірі 3 тис грн. на двох дітей не щомісячно, а періодично, а тому вона була змушена звернутися до виконавчої служби для примусового стягнення. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 03.03.2021 по справі №293/1513/20 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 30.07.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 09.05.2022, у зв`язку з погашенням заборгованості по сплаті аліментів, виключено відомості про [PERSON] з Єдиного реєстру боржників. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що на даний час він проходить службу у Збройних Силах України та він для якісного і відносно безпечного здійснення військового обов`язку як військовослужбовець особисто і у великих розмірах здійснює витрати на необхідне військове обладнання. Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивачем в порушення своїх обов`язків, передбачених ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надано суду жодного доказу про те, що він перебуває на військовій службі, а також про розмір його заробітку (доходу), зокрема, про те, що такий заробіток не дає можливість йому сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. Долучені до позовної заяви копії скріншотів про придбання товарів суд до уваги не приймає, оскільки з їх змісту не вбачається замовник та особа яка їх оплачувала, а придбання товарів, у тому числі військового характеру, не передбачена статтею 192 СК України як підстава для зменшення розміру аліментів. При цьому, з матеріалів справи, у тому числі внаслідок ненадання позивачем відомостей про отриманні ним упродовж 2022-2023 років доходи, не вбачається, що витрати на придбання товарів складають значну частину його доходів, що унеможливлює сплату аліментів у визначеному рішенням суду розмірі та забезпечення нормального існування позивача. У той же час, позивач у своїй позовній заяві вказує, що на теперішній час грошове забезпечення військовослужбовців здійснюється на достатньому рівні. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. З огляду на викладене, позивач поряд з правом на достатній рівень життя має обов`язок щодо утримання своїх двох неповнолітніх дітей. Позивачем належних і допустимих доказів, які б підтверджували погіршення його матеріального становища або стану здоров`я, а рівно як і доказів нецільового використання відповідачем отриманих аліментів суду не надано. Згідно ч.3 ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3ст. 181 СК України). Таким чином позивач [PERSON] як платник аліментів, а не їх одержувач, не має права звертатися з позовом про зміну способу стягнення аліментів, зокрема із частки від заробітку (доходу) батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував те, що із моменту винесення судом рішення про стягнення аліментів на утримання дітей суттєво погіршився його матеріальний стан або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, у зв`язку з чим позовна заява [PERSON] про зменшення розміру аліментів задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed