Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

29 серпня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила суд постановити рішення яким видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи, а саме будинком за адресом [ADDRESS] , шляхом надання [PERSON] ключів від будинку та допуску її та дитини [PERSON] до будинку; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначає, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24 лютого 1996 року по 19 травня 2022 року. 29 липня 1996 року відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності зареєстрованого в реєстрі за №1-2912 відповідачу було виділено земельну ділянку розташовану за адресом [ADDRESS] на якій було розпочато будівництво житлового будинку. Відповідно до акту державної технічної комісії по прийманню в експлуатацію індивідуального житлового будинку, господарських та побутових споруд №71 від 19.06.2002 року,будівництво розпочато у 1996 році і закінчено у 1998 році, будинок (забудова) відповідно до акту прийнято в експлуатацію. 09 липня 2002 року Кіровською селищною радою видано свідоцтво на право власності на житловий будинок (домоволодіння) рішення №71 від 19.06.2002р. на ім`я [PERSON] . Вищезазначений будинок побудовано подружжям під час шлюбу за кошти які були подаровані [PERSON] її матір`ю у зв`язку із чим [PERSON] звернулася із позовною заявою до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про визнання майна особистою приватною власністю справа № 175/1853/23 (рішення не прийнято). Відповідно до довідки №501 від 21.04.2023 [PERSON] знято з реєстрації за заявою власника невідомо куди. Враховуючи, що разом з [PERSON] в будинку проживала й їх спільна із [PERSON] неповнолітня дитина [PERSON] то разом із [PERSON] було позбавлено права проживання й неповнолітню дитину, що підтверджується довідкою служби у справах дітей ВК Обухівської селищної ради №58 від 19.04.2023. [PERSON] зазначає, що її спільне життя з [PERSON] не склалось, у тому числі, з підстав неадекватної поведінки Кривдника яка виражалася у проявах неконтрольованої агресії, неповаги до Заявника та дитини, постійних сварках та переслідуваннях, погроз у тому числі із зброєю у руках. Під час спільного проживання останній постійно вдавався до фізичного, морального та економічного насилля (підіймав на заявника руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень), внаслідок чого заявник багаторазово вимушена була викликати поліцію, а також неодноразово поміщали Кривдника до лікарні де йому для зменшення агресії були прописані сильнодіючі психотропні ліки які Кривдник самостійно припинив приймати після чого приступи агресії збільшилися й Заявник була змушена виїхати із будинку разом із дитиною відчуваючи реальну загрозу життю та здоров`ю. До того ж заявник зазначає, що після розлучення Кривдник все рівно не залишає її в спокої: вдається до постійого переслідування Заявника, чинить психологічний, фізичний та економічний тиск, вжив заходів до її звільнення з роботи, не виплатив заробітну платню, позбавив права користуватися належній їй на праві власності техніки. Будучі на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю, яке використовує транспортні засоби, що належать Заявнику не сплачує орендну плату в той час як навмисними діями Кривдника по направленню транспортних засобів в рейси із перевантаженням на Заявника службою Трансбезпеки складено протоколи про порушення та накладено стягнення в розмірі 75 110 грн. та заблоковано усі карткові рахунки тим самим Кривдник залишив заявницю без засобів існування. Таким чином, [PERSON] впевнена та переконана у тому, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства. Заявниця [PERSON] та її адвокат Бірюков С.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в заяві. Заінтересована особа [PERSON] та його адвокат Заєць П.Л. в судовому засіданні заперечували проти заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису. Заслухавши сторони та їх адвокатів, свідків [PERSON] та [PERSON] , вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами, суд прийшов до наступного. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 24 лютого 1996 року по 19 травня 2022 року. 29 липня 1996 року відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності зареєстрованого в реєстрі за №1-2912 відповідачу було виділено земельну ділянку розташовану за адресом [ADDRESS] на якій було розпочато будівництво житлового будинку. Відповідно до акту державної технічної комісії по прийманню в експлуатацію індивідуального житлового будинку, господарських та побутових споруд №71 від 19.06.2002 року,будівництво розпочато у 1996 році і закінчено у 1998 році, будинок (забудова) відповідно до акту прийнято в експлуатацію. 09 липня 2002 року Кіровською селищною радою видано свідоцтво на право власності на житловий будинок (домоволодіння) рішення №71 від 19.06.2002 р. на ім`я [PERSON] . Вищевказані обставини сторонами у судовому засіданні не оспорюються. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що є сусідкою [PERSON] та [PERSON] , та вказала, що їй не відомо щодо сварок між [PERSON] та [PERSON] , та повідомила, що її діти спілкуються зі спільними дітьми [PERSON] та [PERSON] та неодноразово відвідували їх, однак жодного разу не зазначали щодо сварок та або іншого прояву насильства в сім`ї [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що він є сином [PERSON] та [PERSON] вказав, що мати добровільно залишила домоволодіння та те, що вона чинить перепони щодо його та [PERSON] спілкування з сестрою(донькою [PERSON] ). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до положень п. 3, 6, 8, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника уявляє собою встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у разі вчинення домашнього насильства постраждала особа або її представник, у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування мають право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника. Частинами 2-4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. При цьому головною метою застосування обмежувального припису є забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Такі висновки узгоджуються з правової позицією ВС у справі №756/2072/18 від 21 листопада 2018 року. Крім того, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню, оскільки стороною заявника не надано будь яких доказів щодо звернення [PERSON] до правоохоронних органів щодо вчинення сімейного насильства [PERSON] , також не можуть бути прийняті як належні докази постанова про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки зі змісту останньої не вбачається, яким чином [PERSON] має відношення до транспортного засобу «DAF» державний номерний знак [NUMBER] щодо якого накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Витяги з «Дії» щодо наявності штрафів у зв`язку з користуванням транспортним засобом «PORSCHE» державний номерний знак [NUMBER] та «DAF» державний номерний знак [NUMBER] також не можуть слугувати доказами щодо вчинення [PERSON] економічного насильства щодо [PERSON] у зв`язку з тим що стороною заявника не надано будь-яких доказів користування зазначеними транспортними засобами [PERSON] . До того ж, суд з урахуванням Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по цивільній справі 753/8626/19 від 06 лютого 2020 року, зазначає, що між сторонами існує спір щодо поділу майна, який регулюється нормами СК України та ЦК України та зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування вказаних заявником заходів обмежувального припису, зокрема, шляхом видання обмежувального припису щодо [PERSON] . В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed