Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Чернігівської обласної прокуратури про стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури 710 200,00 грн (а.с.1-6). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 грудня 2018 року до ЄРДР внесено відомості про вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. В цей день без ухвали слідчого [PERSON] затримано в порядку ст.208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч. 1 ст.263 КК України. Крім того, 29.12.2018 слідчим суддею Новозаводського районного суду м. Чернігова Логачову О.І. обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який у подальшому продовжено до 21.04.2019. Також за дозволами слідчих суддів проводився обшук автомобіля SubaruTribecaрнз [NUMBER] , квартири за адресою проживання [PERSON] . На вказаний автомобіль та деякі речі накладено арешт. У подальшому відносно [PERSON] складено обвинувальний акт, який направлено до Деснянського районного суду м. Чернігова. Вироком колегії суддів від 22.05.2020 [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вини. Проте, колегією суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду від 16.10.2020, виправдувальний вирок було скасовано та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Після нового судового розгляду, вироком колегії суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.02.2022 [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень. Вказаний вирок залишено без змін колегією суддів Чернігівського апеляційного суду. Отже, починаючи з 08 червня 2018 року і до 07 грудня 2022 року, тобто протягом 53 місяців і 29 днів (з 27 грудня 2018 року по 22 травня 2020 року, тобто 16 місяців і 25 днів [PERSON] утримувався під вартою) почалось кримінальне переслідування позивача у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, проводились слідчі та негласні слідчі (розшукові) дії, приймались процесуальні рішення, у тому числі по забезпеченню кримінального провадження, що суттєво обмежували права та його свободи. Очевидним є факт заподіяння позивачу моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях. Тривала нервова напруга призвела до негативних змін у його здоров`ї. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 25.05.2023 призначив справу за правилами загального позовного провадження. У встановлений судом строк від відповідача - Державної казначейської служби України, надійшов відзив (а.с.110-112), відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що казначейство згідно зі своїми функціональними обов`язками, не є учасником спірних правовідносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Оскільки казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, шкоди не завдавало, то відповідно не може нести відповідальність за шкоду, завдану діями інших суб`єктів. Також зазначив, що відсутнє судове рішення щодо визнання незаконними дії правоохоронних органів. Крім того, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та тяжкими фізичними і моральними стражданнями, на які він посилається. Вказаний розмір моральної шкоди є необґрунтований, а також не підтверджується доказами. Третя особа - Головне управління національної поліції у м. Києві, направило пояснення (а.с.129-133), у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань, визначений розмір моральної шкоди є необґрунтований. Чернігівська обласна прокуратура подала відзив (а.с.139-145), у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказала, що позивачем невірно визначено період кримінального переслідування, який необхідно рахувати з дати оголошення про підозру до ухвали Чернігівського апеляційного суду (з 29.12.2018 до 07.12.2022), що складає 3 роки 11 місяців 9 днів або 47 місяців 9 днів. Також невірно обраховано розмір моральної шкоди, не надано жодних доказів в обґрунтування моральної шкоди. Ухвалою суду від 22.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представники відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову повністю, відповідно до поданих відзивів. Представник третьої особи у судове засіданняне прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлений. Суд ухвалив проводити розгляд справи без участі представника третьої особи на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 11 березня 2019 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12018270010003402 від 25.05.2018 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч. 1 ст.263 КК України (а.с.54-64). Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.05.2020 [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, за недоведеністю (а.с.65-69). Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 16.10.2020 вказаний вирок від 22.05.2020 року скасовано та направлено на новий розгляд (а.с.70-74). Після повторного розгляду кримінального провадження №12018270010003402 колегія суддів Деснянського районного суду м. Чернігова вироком від 24.02.2022 визнала [PERSON] невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України та виправдала його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим (а.с.75-87). Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 07.12.2022 року вказаний вирок залишено без змін (а.с.88-92). 14 березня 2023 року Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 7 грудня 2022 року щодо [PERSON] (а.с.93-95). Відповідно до указаного вироку в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №12018270010003402 відносно [PERSON] з 08.06.2018 проводились негласні слідчо-розшукові дії, обшуки (а.с.21-22,23-26, 28), накладався арешт в тому числі на майно позивача (а.с.47-51); 27.12.2018 [PERSON] був затриманий; 28.12.2018 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України; до нього з 29.12.2018 застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою, який у подальшому продовжений до 21.04.2019, але 22.05.2020 вироком суду скасований; 26.02.2019 [PERSON] повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За змістом ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з пунктом 1 статті 2 указаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно зі статтею 3 указаного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.ч.5-6 ст.4 вищезазначеного Закону). Згідно з ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт перебування позивача під слідством та судом, постановлення виправдувального вироку, свідчить про незаконність повідомлення [PERSON] про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч. 1 ст.263 КК України, і є достатньою підставою для отримання компенсації від держави у порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Отже незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності завдали позивачу значної моральної втрати, призвели до тривалого істотного порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя - необхідності постійного зосередження на цій проблемі, що обумовлювало залучення значних душевних, фізичних і матеріальних ресурсів, що обмежувало реалізацію життєвих планів. Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження позивача, що неправомірне переслідування його почалося з 08.06.2018, з часу надання дозволу на проведення НРСД відносно нього з огляду на наступне. Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Сукупний аналіз норм ст.ст. 43, 532 КПК України дозволяє дійти висновку про те, що притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування закінчується з моменту набрання виправдувальним вироком щодо особи законної сили. Судом встановлено, що [PERSON] 27.12.2018 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, 28.12.2018 йому повідомлено про підозру. Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2022 року, яким позивача виправдано у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року був залишений без змін, тому саме із вказаної дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування відносно нього - завершеним. Отже, [PERSON] перебував під слідством та судом з 28.12.2018 до 07.12.2022, що загалом становить 47 місяців 09 днів. Вказана правова позиція щодо визначення періоду, за який підлягає відшкодуванню моральна шкода, зокрема, з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили, викладена у постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 у справі №759/2707/18 та у постанові Верховного Суду від 13 серпня 2020 року у справі №607/10144/18. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2023 року визначено у сумі 6 700 грн. Таким чином, виходячи із загального часу перебування позивача під слідством і судом та розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць, гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 317 133,33 грн((47х6700)9х6700/30). Ураховуючи тривалість перебування [PERSON] під слідством та судом, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, його можливості з приводу відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, ураховуючи, що під час досудового розслідування до позивача були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, слідчо - розшукові дії, арешт майна, застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виходячи із засад розумності та справедливості, зважаючи на те, що законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого необхідно виходити при її визначенні, суд за своїм внутрішнім переконанням дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача 317 133,33 грн на відшкодування завданої моральної шкоди. Щодо доводів представника відповідача Державної казначейської служби України про те, що казначейство не є учасником спірних правовідносин і прав позивача не порушувало, то вони є безпідставними з огляду на таке. Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц). Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з державного бюджету України. З урахуванням вищезазначених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову частково. На підставі наведеного,

Outcome: partial