Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із позовом до відповідачів та просять поновити батьківські права у відношенні дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує наступним. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 01.12.2017р. задоволено позов Яворівської РДА до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав відносно їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти були влаштовані в прийомну сім`ю [PERSON] та [PERSON] на виховання та спільне проживання відповідно до розпорядження Сокальської РДА №129 від 03.06.2020р. [PERSON] [INFO] усиновлена та місце її проживання не відоме. На даний час сім`я забезпечена належними умовами проживання. По договору найму мають житловий будинок по [ADDRESS] . Житловий будинок облаштований , є необхідні меблі, чисто. В сім`ї народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти забезпечені усім необхідним для належного проживання та розвитку. Позивачі за місцем проживання характеризуються позитивно, алкогольні напої чи наркотичні речовини не вживають. Після поновлення батьківських прав діти бажають проживати разом з батьками в с.Гординя Самбірського району. Ухвалою від 12.06.2023р. замінено первісного відповідача Яворівську районну державну адміністрацію Львівської області на належного Новояворіську міську раду Львівської області в особі Служби у справах дітей Новояворівської міської ради. Ухвалою від 12.06.2023р.до участі у даній справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Службу у справах дітей Новокалинівської міської ради Самбірського району та Службу у справах дітей Турківської міської ради. Позивач [PERSON] показала, що є матір`ю [PERSON] та [PERSON] . На даний час вона виправилась, налагодила контакт з дітьми, їм дали житло для дітей в якому належні умови. На разі вона займається вихованням ще двох дітей. Маленькі дітки дуже люблять проводити час зі [PERSON] та [PERSON] . Вона проживає з чоловіком який має належний дохід. Таким чином діти будуть мати все необхідне для їхнього здоров`я та розвитку. В судове засіданні позивач [PERSON] не прибув подав в суд заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнали позовні вимоги в частині поновлення материнських прав [PERSON] . Показали, що [PERSON] та [PERSON] продовж 2 років спілкуються з матір`ю. Приїжджають до неї. Проводять разом дозвілля, люблять молодших сестричок. На дітей мати отримала житло з належними умовами для проживання. Теперішній чоловік позивачки майстер на всі руки, має дохід. Вони похилого віку та їм важко вже виховувати дітей. [PERSON] та [PERSON] виросли, все що могли вони їм дали- тепло та любов. В судовому засіданні діти позивачки [PERSON] та [PERSON] , висловили думку, що дуже сильно хочуть до своєї матері, разом з нею проживати в одному будинку. Вони дуже люблять своїх менших сестричок хочуть допомагати їх бавити. В них хороша мати, яка дбає про них, забезпечує ї всім необхідним. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині поновлення материнських прав матері визнав. В суді показав, що матір виправилась, налагодила контакт з дітьми, дбає про них, в неї в будинку належні умови проживання та побуту, діти забезпечені харчуванням, одягом. Представник відповідача Служби у справах дітей Новояворівської міської ради надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Вирішення справи покладають на розсуд суду. Представник третьої особи Служби у справах дітей Новокалинівської міської ради Самбірського району надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей Турківської міської ради надав суду заву про розгляд справи у їх відсутності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Великомостівської міської ради в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині поновлення материнських прав матері підтримали. В суді показали, що матір виправилась, налагодила контакт з дітьми, дбає про них, в неї в будинку належні умови проживання та побуту, діти забезпечені харчуванням, одягом тощо. Заслухавши учасників та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивачі перебували в зареєстрованому шлюбі, який надалі розірвано та від якого у них є спільні діти, зокрема, дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 01.12.2017р. задоволено позов Яворівської РДА до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав відносно їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , були влаштовані в прийомну сім`ю [PERSON] та [PERSON] на виховання та спільне проживання, що стверджується відповідно розпорядженням Сокальської РДА №129 від 03.06.2020р, де і проживають на даний час. Разом з цим, з досліджених довідок КНП Турківської міської ради «Турківська центральна міська лікарня» від 12.04.2023р. та КНП Яворівської міської ради «Яворівська ЦРЛ» від 05.04.2023р. встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебувають. З дослідженого договору оренди укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 28.09.2022р. встановлено, що остання з сім`єю (малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] ) винайняла житловий будинок, який складається з 3 кімнат, загально площею 73,9м.кв., житловою площею 41м.кв., який знаходиться в [ADDRESS] . Як встановлено з довідки виданої Новокалинівською міською радою від 02.04.2023р. [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] проживає без реєстрації у житловому будинку [ADDRESS] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї складеного комісією Новокалинівської міської ради від 11.04.2023р. встановлено, що [PERSON] з малолітніми дітьми проживає у вищевказаному будинку. В будинку є необхідні меблі, чисто, охайно, біля будинку є господарські будівлі і приміщення. Також, з дослідженої довідки та акту проживання (не проживання) членів сім`ї встановлено, що [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстрована, але не проживає в [ADDRESS] . З характеристики виданої Новокалинівською міською радою від 13.04.2023р. встановлено, що [PERSON] за час проживання в селі проявила себе з позитивної сторони, не зловживає спиртними напоями, чесна, сумлінна, добросовісна. Скарг на неї не поступало. Також, з характеристики наданої Турківською міською радою Самбірського району від 20.04.2023р. встановлено, що заяв і скаргна [PERSON] не поступало. Зауважень зі сторона виконкому до останнього немає. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно із ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарногігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із ч. ч. 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у ч. 1 ст. 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно із ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарногігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із ч. ч. 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у ч. 1 ст. 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] позбавлені їх батьківських прав відносно їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на підставі рішенням Турківського районного суду Львівської області від 01.12.2017р. Звертаючись до суду з позовом про поновлення батьківських прав, [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на положення ст. 169 СК України вважали, що обставини, які були підставою для позбавлення їх батьківських прав, змінилися, тому їх права повинні бути поновлені. Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Разом з цим, відповідно до ст. 45 ЦПК України малолітня особа має певні процесуальні права. Суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно п. п. 73,74 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року за № 866 Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини такий висновок щодо позбавлення батьківських прав, надає орган опіки та піклування за місцем проживання дитини. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Новокалинівської міської ради, затвердженого рішенням Новокалинівської міської ради №116 від 04.07.2023р. Служба у справах дітей не вважає за доцільне поновлення [PERSON] у батьківських правах відносно її неповнолітніх сина [PERSON] та дочки [PERSON] . Також, відповідно до висновку Служби у справах дітей Турківської міської ради затвердженого рішенням Туркіської міської ради №177 від 27.07.2023р. Служба у справах дітей не вважає за доцільне поновлення [PERSON] у батьківських правах відносно його неповнолітніх сина [PERSON] та дочки [PERSON] . Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, висновок Органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер і чинне законодавство не містить перешкод для встановлення судом іншого, ніж визначений Органом опіки та піклування, місце проживання дитини. Приймаючи до уваги викладене у відповідності до ч.6 ст.19 СК України суд не погоджується і не приймає до уваги висновок Служби у справах дітей Новокалинівської міської ради, затвердженого рішенням Новокалинівської міської ради №116 від 04.07.2023р. через його недостатню обґрунтованість та невідповідність інтересам дітей. Судом встановлено, що матір [PERSON] виправилась, налагодила контакт з дітьми, дбає про них, в неї в будинку належні умови проживання та побуту, діти забезпечені харчуванням, одягом. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] продовж 2 років спілкуються з матір`ю, приїжджають до неї, проводять разом дозвілля. На дітей мати отримала житло з належними умовами для проживання. Крім цього, діти [PERSON] та [PERSON] бажають проживати з матір`ю, про що висловили думку в судовому засіданні. Оскільки на підставі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, відтак, суд впевнений у можливостях [PERSON] забезпечити найкращі інтереси дітей. Таким чином, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині поновлення батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] лише матері [PERSON] . Разом з цим, суд вважає, що відсутні підстави для поновлення батьківських [PERSON] , оскільки всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України ним не надано належних та допустимих доказів зміни поведінки, способу життя, побутових умов та ставлення до виховання дітей, які були підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави для висновку, що змінилися обставини, які були підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Таким чином, суд дійшов до висновку про відмову у задоволені позовних вимог поновлення батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] батька [PERSON] .

Outcome: partial