Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Крічфалушій Л.І., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини дочки [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовує позов тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.02.2014 (справа №607/24264/13-ц). Від даного шлюбу в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторонами їх дочка постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] , при цьому, утримує дочку її матір. Також позивач вказала, що з моменту розірвання шлюбу відповідач не підтримував зв`язку з дитиною, не приймав участі у її вихованні, не забезпечував необхідного медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкувався з нею, не надавав їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєння нею загальнодоступних норм моралі, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу та не створив умов для отримання дитиною освіти. Натомість, усі ці обов`язки виконує лише матір`ю дитини. Також, позивач вказала, що відповідач своїх батьківських обов`язків щодо їхньої спільної дитини не виконує, зокрема з 2014 року не виховує дитину та не здійснює жодних дій, спрямованих на виконання своїх батьківських обов`язків. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Ухвалою судді від 24.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.04.2023 на 14 год. 05 хв. 13.04.2023 представник позивача [PERSON] адвокат Крічфалушій Л.І. подала до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Ухвалою суду, яку занесеною до протоколу судового засідання від 13.04.2023, задоволено клопотання представника позивача про доручення до матеріалів справи доказів та направлення справи до органу опіки та піклування, направлено справу до органу опіки та піклування для надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] 19.06.2023 представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради подала заяву, у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, за наявними у справі матеріалами, а також долучити до матеріалів справи письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 10.07.2023, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.07.2023 на 14 год. 00 хв., у якому було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] та, яке у зв`язку з неявкою відповідача, відкладено на 21.08.2023 на 12 год. 15 хв. У судовому засіданні 21.08.2023 представник позивача [PERSON] адвокат Крічфалушій Л.І. позов підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явилася, однак, як зазначалося, раніше нею була подана заява про розгляд справи без її участі. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з частиною четвертою статті 223, статті 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача у судовому засіданні не заперечила проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 17.02.2014 у справі №607/24264/13-ц. Вказаним рішенням [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Від даного шлюбу в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.12.2012. Також, вищевказаним рішенням постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 550 гривень, щомісячно, починаючи з 26.12.2013 до досягнення дитиною повноліття. У інформації Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №22 Тернопільської міської ради Тернопільської області №121 від 28.07.2022 зазначено, що [PERSON] навчалася в 3-А класі даного освітнього закладу до 07.06.2022. [PERSON] , який є батьком дитини, не відвідував батьківські збори, не цікавився навчальним процесом дитини, не приводив і не забирав її зі школи, не брав участі у житті дитини з початку її навчання в освітньому закладі. Також, батько дитини не цікавився безпосередньо у класного керівника щодо життєдіяльності [PERSON] у школі, не повідомляв про причини відчутності дочки у школі, не був присутній на перших і останніх дзвінках у школі та інших шкільних та класних заходах. Як убачається із відповіді Тернопільського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №30 Тернопільської міської ради №23 від 02.08.2023 на адвокатський запит від 25.07.2022, за час перебування [PERSON] у даному навчальному закладі [PERSON] , не приводив та не забирав свою дочку із закладу освіти, не повідомляв педагогів про причини відсутності дитини у садку, не відвідував батьківські збори, не був присутній на інших дошкільних заходах. Батько також не цікавився освітнім процесом та життєдіяльністю дочки у навчальному закладі. Із відповіді ФОП [PERSON] №0608 від 02.08.2022 на адвокатський запит від 12.07.2022 вбачається, що [PERSON] було надано послуг на 2900 грн, однак облік даних про те, хто з батьків (опікунів, членів родини) супроводжував пацієнта, здійснював оплату за послуги, отримував інформацію щодо діагнозу і плану лікування, не ведеться. У відповіді тренера «Active Kids» [PERSON] від 08.08.2022 на адвокатський запит від 12.07.2022 тренер повідомила, що [PERSON] на заняття з гімнастики батько жодного разу не приводив. Згідно з відповіддю Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» №643 від 17.08.2022 на адвокатський запит від 12.07.2022, [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку на дільниці №62 поліклініки КНП «ТМДКЛ» з 09.10.2013. Матір дитини [PERSON] при наданні медичної допомоги своїй дочці зверталась в педіатричне відділення №6 КНП «ТМДКЛ» регулярно та всі рекомендації лікаря виконує. Натомість, батько дитини [PERSON] в медичний заклад дитину не приводив, у закладі медичної допомоги не з`являвся та ніяким іншим способом не цікавився станом здоров`я своєї дочки. Із відповіді Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради №6930-Ф/2023 від 27.03.2023 на адвокатський запит від 23.03.2023 вбачається, що до управління не находили звернення від [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] протягом останніх трьох років не надходили, а журнал реєстрації вхідних документів від фізичних осіб зберігаються три роки. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, протягом тривалого часу відповідач жодної участі у вихованні дитини не бере, з 2014 року не підтримував зв`язку з дитиною, не приймав участі у її вихованні, не забезпечував необхідного медичного догляду, лікування дитини, не спілкувався з нею, не надавав їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєння нею загальнодоступних норм моралі, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу та не створив умов для отримання дитиною освіти. Висновком органу опіки та піклування Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради від 14.06.2023 №679, затвердженим рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №679 від 14.06.2023, визнано доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Як убачається із висновку, працівником управління було проведено бесіду з дитиною [PERSON] у режимі відеозв`язку. Дитина повідомила, що вона проживає разом з матір`ю, батька свого не знає, не пам`ятає, оскільки вони взагалі не спілкуються. Натомість, батько дитини [PERSON] на засідання комісії не з`явився, та не повідомив про причини своєї відсутності, хоча був належним чином повідомлений. Зазначений висновок органу опіки і піклування є достатньо обґрунтованим, відповідає вимогам частини п`ятої статті 19 СК України. Допитані в судовому засіданні 31.07.2023 свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] , участі у вихованні та утриманні дочки [PERSON] не бере. Зокрема, свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] в житті дитини не бере жодної участі, попри те, що дитині 10 років відповідач дзвонив до дочки останній раз коли їй було 4 роки. Водночас, позивач не перешкоджала відповідачу бачитись з дитиною, однак відповідач матеріально та морально позивачу не допомагав, аліменти не сплачував, а місцезнаходження відповідача їй не відомо. Батьки відповідача також дитиною не цікавляться, а дитина проживає разом із матір`ю. Свідок [PERSON] вказав, що відповідач не водив дочку ні в садочок, ні до школи, не цікавився нею, не приходив до неї, а також не допомагає дитині матеріально. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Положенням частиною першою статті 3 з Конвенції про права дитини, частини сьомої та восьмої\~статті 7 СК України\~передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8). Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Положеннями частин першої та другої 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім враховані права батьків. Частинами першою та другою статті 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до\~пункту 2\~частини першої\~статті 164\~Сімейного кодексу\~України однією\~з правових\~підстав для\~позбавлення батьківських\~прав є\~ухилення матері,\~батька від\~виконання своїх\~обов`язків\~по вихованню\~дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18 зазначив, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «С.С. проти Словенії» дійшов висновку, що оскільки розуміння потреб дитини було обмеженим, а також не існувало емоційного зв`язку між матір`ю та дитиною, позбавлення батьківських прав у такому випадку відповідало конвенційним гарантіям, оскільки інтерес дитини до забезпечення постійного догляду та емоційної стабільності перевищив інтерес матері у збереженні правових зв`язків з дитиною. В справі «Суур проти Естонії» Європейський суд з прав людини також дійшов висновку про відповідність інтересам дитини позбавлення батька батьківських прав щодо неї в зв`язку з втратою контакту з дитиною, а примушування дитини до спілкування могло б бути контрпродуктивним. На підставі досліджених судом доказів судом установлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання своєї малолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , зокрема свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться здоров`ям дитини, не займається її вихованням, не створює умов для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, не забезпечує дитину, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України є правовою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. З урахуванням зазначених обставин, залишення за відповідачем батьківських прав жодним чином не сприятиме інтересам дитини. Відповідач у судове засідання не з`явився та не надав суду жодних доказів на спростування вимог позивача. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають до задоволення шляхом позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] . Згідно з частиною третьою статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Однак, як уже зазначалось раніше, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.02.2014 (у справі № 607/24264/13-ц) з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 550 гривень, щомісячно, починаючи з 26.12.2013 до досягнення дитиною повноліття. Відтак, рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на дітей вже ухвалене. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача в користь позивача слід стягнути 1073,60 грн понесеного судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 164, 180 181 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved