Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник позивача - адвокат Дяденчук Д.О., звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , у якому просить: 1) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у сумі 48000,00 гривень; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору та сплати судових витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог пояснив, що позивач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, одним із видів якого є оптова торгівля фруктами та овочами. У ході своєї господарської діяльності позивачем укладено із компанією «WALMAR» (Польща) договір поставки № К-002 від 04.04.2022. На виконання умов договору продавцем відвантажено покупцю овочі загальною масою 22050 кг (маса брутто 22500 кг), зокрема: капуста свіжа, урожай 2021 року - 10000 кг.; цибуля свіжа, жовта, урожай 2021 року - 10050 кг; морква свіжа, мита, урожай 2021 року - 2000 кг. Позивачем замовлено перевезення вищевказаного товару від адреси продавця (с. Хаберув (Chabierow) Полща) до України, шляхом виставлення транспортної заявки № PL2305-0034 від 23.05.2022. Перевезення товару виконано перевізником ФОП [PERSON] , водій - [PERSON] , на підставі зазначеної транспортної заявки без укладення письмового договору перевезення. Зазначив, що завантаження товару в автомобіль перевізника здійснено 25.05.2022 за місцезнаходженням продавця. 26.05.2022 о 09 год. 17 хв. під час проходження митного контролю на відділенні дорожньої митниці в м. Дорогуськ Люблінської митно-податкової служби в Бялій Подлясці автомобілем DAF, реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом марки KORNE, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , було виявлено порушення, а саме перевантаження на другу вісь транспортного засобу внаслідок неправильного розміщення вантажу у напівпричепі. Про вказані обставини відповідач повідомив позивача, надіславши останньому фотознімки даних зауважень, корінців-квитанцій про накладення штрафу на загальну суму 6400 польських злотих та про затримання транспортного засобу до повної сплати штрафів. У зв`язку з відсутністю у [PERSON] коштів для оплати штрафу, відповідач звернувся до [PERSON] із проханням перерахувати на його банківську картку кошти в сумі 48000 грн. Водій та перевізник зобов`язувалися повернути позивачеві кошти після проходження митниці та завершення доставки товару. Позивач стверджує, що задля пришвидшення проходження транспортним засобом митниці та недопущення псування товару під час простою, [PERSON] 26.05.2022 перерахував на банківську картку № [NUMBER] , що належить [PERSON] , двома платежами грошові кошти у сумі 48000 грн. 00 коп. Подальша доля перерахованих коштів позивачу невідома. Після завершення доставки товару ані водієм, ані перевізником не було виконано взятих на себе позадоговірних зобов`язань щодо повернення [PERSON] грошових коштів, які були перераховані [PERSON] . Оскільки кошти позивачем було перераховано на банківську картку [PERSON] без будь-якої на те договірної чи правової підстави, вони є безпідставно набутими відповідачем. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 11.11.2022 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання. Ухвалами Богодухівського районного суду Харківської області від 28.02.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без руху позовної заяви після відкриття провадження у справі. Відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. Відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування у позивача оригіналів письмових та електронних доказів та всіх документів, що були подані ним чи від його імені представниками разом із заявами по суті справи, заявами з процесуальних питань та інших документів. Відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. 08.02.2023 представником відповідача було подано (направлено засобами поштового зв`язку) відзив на позов, який надійшов на адресу суду 01.03.2023. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що даний позов не повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки спірні відносини склалися в процесі виконання договору перевезення, укладеного між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] .. Під час виконання договору перевезення було виявлено порушення, за яке накладено штраф на ФОП [PERSON] , і саме для сплати штрафу, за твердженням позивача, ним було переведено кошти на картку [PERSON] .. Оскільки [PERSON] вчинив дії щодо перерахування коштів на сплату штрафу за ФОП [PERSON] , про що йому достеменно було відомо під час виконання договірних відносин - договору перевезення, правовідносини, які виникли за цих обставин, не можуть вважатися цивільними. Отже, позов пред`явлено не до того відповідача та він не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказав, що позивач добровільно, повною мірою розуміючи свої дії, свідомо надіслав два платежі на загальну суму 48000 грн. (перший платіж - на суму 29000 грн., другий платіж - на суму 19000 грн.). Він мав номер картки, на яку він переказував кошти, однак, не зазначив, звідки у нього цей номер картки. [PERSON] є повністю дієздатною особою, яка усвідомлює свої дії та здійснює підприємницьку діяльність, а отже, подвійний переказ чималої суми коштів свідчить про те, що це було зроблено не безпідставно. Правовим наслідком цих дій є перерахування коштів, а їх кінцевою метою - сплата штрафу, про що позивач та відповідач попередньо домовилися. Позивач, повністю усвідомлюючи свої дії, довів до кінця процес переведення коштів та досяг поставленої мети - переказав кошти для сплати штрафу, після цього не звертався до онлайн-підтримки додатку Рrivat-24 за скасуванням платежу або ж з повідомленням про шахрайські дії. У свою чергу, відповідач як водій доставив та передав товар позивачу, на що не отримав жодних претензій стосовно сплати штрафу, товар був прийнятий без зауважень, тобто, всі умови та обов`язки, які були покладені на відповідача, були виконані. Пояснив, що завантаження вантажу здійснювалось постачальником позивача - відправником компанією «WALMAR», і саме на нього покладається обов`язок щодо завантажування та зважування товару. У свою чергу, відповідач не мав такого обов`язку, як завантаження, та жодним чином не впливав на розміщення вантажу, не маючи для цього ані обов`язку, ані фізичної можливості (у нього не було завантажувача, вагів та інших приладів для зважування), він здійснював лише функцію перевезення. Про факт перевантаження стало відомо вже на відділенні дорожньої митниці, коли ваги показали надмірне навантаження на другу вісь транспортного засобу. Відповідач повідомив про це позивача у месенджері «Viber», на що позивач відповів, що жодного разу ні у кого не було перевантаження і відправник товару кожного разу розставляє вантаж однаково, що, на думку представника відповідача, підтверджує той факт, що [PERSON] як водій ніяк не впливав на розміщення вантажу, не мав реальної можливості передбачити настання таких наслідків, як перевантаження, тому не повинен нести відповідальність у вигляді штрафу. У даній справі [PERSON] перерахував на банківський рахунок [PERSON] кошти, знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилися на настання невигідних для себе наслідків). Враховуючи викладене, з посиланням на ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.08.2021 по справі № 475/897/19, від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 11.01.2023 по справі № 548/741/21 представник відповідача стверджує, що неодноразове перерахування коштів позивачем на рахунок відповідача свідчить про добровільність таких дій та їх цілеспрямований характер, а кошти, які позивач вважає безпідставно набутими, не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що у неї відсутній обов`язок зі сплати коштів, проте, здійснює таку сплату, а потім вимагає повернення сплачених коштів, і таким чином, поводиться суперечливо і недобросовісно. Отже, на думку представника відповідача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] коштів у сумі 48000 грн. З посиланням на ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.ст. 133, 134, 137 ЦПК України представник відповідача зазначає, що заявлений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги (10000 грн.) є неспівмірним з ціною позову та обсягом роботи адвоката, оскільки останній не з`являється у судові засідання, не збирає доказів, а його робота обмежена лише складанням позову. Крім того, вказує, що в порушення норм процесуального закону позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійсненим ним витрат, а також будь-яких документів, окрім ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, не надано розрахунку суми судових витрат. З огляду на викладене, стверджує, що у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити. Вказаний відзив містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, а саме - витрати на правові послуги - 10000,00 грн., 5000 грн. - фактичні витрати (пошта, ксерокопіювання тощо). Разом з відзивом від представника відповідача надійшли питання для письмового опитування позивача [PERSON] в порядку ст.93 ЦПК України. 15.03.2023 представником позивача було надано відповідь на відзив, у якому зазначено про безпідставність доводів представника відповідача щодо неможливості розгляду даного спору в порядку цивільного судочинства. Так, позивачем було перераховано на банківську картку відповідача, який не є стороною договірних відносин між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , жодних договорів, укладених між позивачем та відповідачем - не існує. Доказів уповноваження [PERSON] на отримання коштів від імені [PERSON] відповідачем не надано. Стверджуючи про використання отриманих коштів саме на сплату штрафу, відповідач жодних доказів цієї обставини не надав. Отже, правовідносини між сторонами носять виключно кондиційний характер, а даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Представник позивача пояснив, що підставою для подачі даного позову стала не помилковість переказу коштів на адресу [PERSON] , а відсутність правової підстави для набуття відповідачем таких коштів та невиконання позадоговірного обов`язку їх повернення. Зазначив, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Вказав, що надані позивачем знімки екрану мобільного телефону з перепискою у месенджері «Viber» не містять всіх деталей перемовин між позивачем та відповідачем, зокрема, що містяться у повідомленнях, які були видалені відповідачем, та в аудіоповідомленнях. Відповідач приховує окремі обставини, зокрема, те, що перевізник відмовився сплачувати штраф, накладений на нього уповноваженими органами Республіки Польща за перевантаження на вісь транспортного засобу, мотивуючи це тим, що водій не проконтролював правильність завантаження вантажу, а отже, має сплачувати штраф самостійно. Водій же таких коштів на рахунку не мав та не міг самостійно сплатити штраф. Усвідомлюючи, що вантаж належить позивачу, а отже, останній зацікавлений у його отриманні своєчасно та в належному стані, відповідач просив сплатити на його картковий рахунок кошти на оплату штрафу, та повідомив позивача, що допоки кошти не будуть перераховані, вантаж доставлений не буде. Відповідач вказав, що поверне кошти після доставки товару. Відповідач фактично скористався довірою та безвихідним становищем позивача для отримання коштів на сплату накладеного штрафу. Враховуючи вказані обставини, позивач не мав іншого виходу, окрім як переказати кошти на картковий рахунок відповідача, та правомірно очікував на добросовісне виконання ним позадоговірного обов`язку з їх повернення. Сплачуючи кошти на вимогу відповідача, позивач не отримував для себе жодної додаткової вигоди, а лише уникав настання завідомо невигідних для себе наслідків зі зривання поставки. В подальшому після прибуття на розвантаження відповідач вказав, що штраф має сплатити саме позивач, а тому відмовився повертати будь-які кошти. Твердження відповідача про мету використання коштів (на сплату штрафу) не спростовують ані позадоговірного характеру відносин, між сторонами, ані безпідставності набуття відповідачем коштів. З посиланням на ст.3, п.1 ст.8 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів стверджує, що саме на перевізника (в особі його службовців, у т.ч. водія) покладається контроль за правильністю розміщення вантажу по вантажних місцях та відповідністю навантаження на вісь за встановленими величинами, і саме на перевізника було накладено штраф уповноваженими органами Республіки Польща. Між позивачем та відповідачем не було укладено договору, який би перекладав обов`язок з перевірки та контролю дотримання норм навантаження вантажу на вантажовласника або вантажовідправника. Також між сторонами не досягнуто згоди щодо покладення відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою перевізником штрафних санкцій за перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів на замовника перевезення. Таким чином, саме у перевізника, а не у позивача виник обов`язок сплати штрафу, що свідчить про позадоговірний характер відносин між сторонами у даній справі при сплаті відповідачу спірних коштів. При цьому, відправник товару кожного разу розставляв вантаж однаково, і жодних перевантажень у інших транспортних засобах виявлено не було, що свідчить про можливість виникнення перевантаження або у зв`язку з особливостями конструкції автомобіля перевізника, або ж розміщення у причепі додаткового прихованого вантажу, перевезення якого не змовлялося позивачем. Зазначив, що позивачем не спростовується добровільність та цілеспрямованість перерахування коштів [PERSON] , однак, метою переказу коштів не була сплата накладеного штрафу замість відповідача чи його роботодавця. Позивач погодився сплатити кошти відповідачу виключно на його вимогу, під ризиком зривання поставки та втрати належного позивачу товару. Також позивач покладався на добросовісне виконання відповідачем зобов`язання з повернення коштів. Однак, відповідач, звернувшись до позивача з проханням надати кошти для оплати накладеного штрафу та не повернувши їх у майбутньому, зловживав його довірою та безпідставно збагатився. Отже, суперечлива поведінка у даній справі спостерігається виключно у діях відповідача, а тому правові висновки Верховного Суду, на які посилається відповідач, не є релевантними для застосування у даній справі. Водночас, у відповідності до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 29.07.2019 по справі № 756/3966/17, норма ст.1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Матеріалами справи підтверджується відсутність договірних відносин між сторонами справи, таким чином, поновлення порушеного права позивача неможливе за допомогою інших способів захисту, окрім передбаченого ст.1212 ЦК України. Пояснив, що докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу будуть надані до завершення судових дебатів або протягом 5 днів після ухвалення судом рішення, як це передбачено ч.8 ст.141 ЦПК України. Вважає необґрунтованими доводи представника відповідача про неспівмірність суми гонорару ціні позову, оскільки ціна позову є лише одним із аспектів, що впливає на суму гонорару. У свою чергу, заявлений представником відповідача розмір витрат на правничу допомогу є в півтора рази вищим від заявленого позивачем, та неспівмірним з якістю поданих представником відповідача процесуальних документів. 30.03.2023 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, зазначив, що твердження представника позивача про обіцянку відповідача повернути кошти після доставки товару не підтверджується жодними доказами. Разом із запереченнями на відповідь на відзив представником відповідача було подано клопотання про стягнення судових витрат, звіт про хід виконання договору про надання правових послуг від 26.01.2023, рахунок від 29.03.2023, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1-2093. 29.03.2023 представником позивача подано (надіслано засобами поштового зв`язку) відповідь на письмове опитування в порядку ст. 93 ЦПК України, яка надійшла до суду 04.04.2023. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 27.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 26.05.2023 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Беляновського В.Ю. про проведення судового засідання в режимі відео конференції. Заходи забезпечення позову не вживались. Інші процесуальній дії не проводились. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та відповіді на письмове опитування, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача судові витрати по оплаті правничої допомоги. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] має статус фізичної особи-підприємця, одним з видів його діяльності є, зокрема, оптова торгівля фруктами та овочами. 04.04.2022 ФОП [PERSON] було укладено договір поставки № К-002 із компанією WALMAR (Польща), умови поставки за яким (загальна вартість, ціни на товар) визначаються щоразу в фактурі-проформі або інвойсі. Відповідно до п.5.1 даного контракту, Покупець, ґрунтуючись на можливостях транспортування, забирає товар зі складу компанії постачальника протягом 30 робочих днів після дати готовності (т.1, а.с.13-14). Згідно з інвойсом, виданим постачальником 23.05.2022, ФОП [PERSON] було поставлено товар - капуста біла 10225 кг, морква - 2050 кг, цибуля - 10225 кг, всього вагою 22500 кг брутто (т.1, а.с.15). 23.05.2022 ФОП [PERSON] (Замовник) було виставлено транспортну заявку (в якій не зазначено виконавця) № PL-2305-0034 на перевезення вантажу «овочі на палетах», вага - 22 тони, автомобіль - [NUMBER] / [NUMBER] , водій - [PERSON] , дата завантаження - 24.05.2022, адреса завантаження - Chabierow 21, 98-235 Chabierow, Польща, дата доставки - до 27.05.2022, адреса розвантаження - м. Гадяч, Полтавська область (адресу повідомлять додатково). Оплата: 97500 грн., термін - готівка на розвантаженні, документи для оплати - CMR, додаткові витрати - ALL IN, штрафні санкції: за запізнення вантажу - 500 грн., за неподачу транспортного засобу - 1000 грн. від фрахту, скасування завантаження - 1000 грн. від фрахту, перевізник несе повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту його прийняття до передачі вантажоодержувачу, та зобов`язаний негайно поінформувати про відхилення від маршруту руху, затримки у зв`язку з несправністю автомобіля, неправильним оформленням документів. Водій повинен обов`язково бути присутнім при завантаженні /розвантаженні та перевірити кількість товару. Згідно з наявною в матеріалах справи копією трудового договору від 17.05.2022, [PERSON] працює у ФОП [PERSON] водієм автотранспортних засобів (т.1, а.с.146-147). Позивачем надано до матеріалів справи копію міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR), а також попередньої митної декларації № UA204020/2022/12169 від 26.05.2022, в яких зазначено вантажовідправником - Waldemar Leszko, одержувачем - ФОП [PERSON] , фірму перевізника - ФОП [PERSON] , перевізником - [PERSON] , та вказано як особу, відповідальну за фінансове врегулювання - ФОП [PERSON] .. На вказаній товарно-транспортній накладній та митній декларації наявні відбитки штампу «Під митним контролем», проставлені Волинською митницею ДФС 27.05.2022, Рівненською митницею ДФС - 30.05.2022 (т.1, а.с.17, 18). Відповідно до наданого позивачем фотознімку даних зважування транспортного засобу DAF д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом KRONE д.н.з. [NUMBER] , 26.05.2022 о 09:17 год. при проходженні митниці було виявлено, що навантаження на одну з осей напівпричепа (д.н.з. [NUMBER] ) складає 12460 кг (т.1, а.с.19). Відповідно до наданої відповідачем роздрукованої переписки у месенджері «Viber» з абонентом « [PERSON] », [PERSON] повідомив останнього, що у нього було виявлено перевантаження, запитав, чи всі водії нормально проходили ваги, на що абонент на ім`я « [PERSON] » відповів, що жодного разу не показувало перевантаження, кожного разу розставляють однаково, спереду одна палета, далі все по дві та під кінець одна палета і знову дві, позаду їде так само завантажений водій, можна запитати у нього (т.1, а.с.143-145). Уповноваженими органами Республіки Польща (НБП Окружний відділ у Бидгощі) було видано [PERSON] квитанцію на сплату 400 польських злотих (т.1. а.с.20, 21), а також виставлено ФОП [PERSON] оплату «Депозит на підставі закону «Про дорожній рух» № протоколу 302060.368.W2022.1» на суму 6000 польських злотих (т.1. а.с.23). Зазначений штраф було оплачено безпосередньо відповідачем [PERSON] , про що свідчить надана представником відповідача копія квитанції на суму 6000 злотих від 27.05.2022 (т.1, а.с.226). Згідно з наданими позивачем копіями платіжних доручень АТ КБ «Приватбанк» № ЕСМ_Р24А2295774852С5044 від 26.05.2022 та № ЕСМ_Р24А2295779626С6581 від 26.05.2022, [PERSON] було здійснено грошовий переказ на картку з номером [NUMBER] : 26.05.2022 о 16:46 год. - на суму 29000,00 грн., 26.05.2022 о 16:47 год. - на суму 19000,00 грн., призначення платежу - переказ власних коштів для поповнення картки [NUMBER] (т.1, а.с.24, 25). Як було з`ясовано в судовому засіданні, вказані кошти були перераховані [PERSON] на банківську картку відповідача [PERSON] для сплати штрафу в розмірі 6400 польських злотих, виставленого уповноваженими органами Республіки Польща у зв`язку з перевантаженням транспортного засобу під керуванням [PERSON] з вантажем, який належав ФОП [PERSON] (був придбаний у компанії «WALMAR» на підставі контракту № К-002 від 04.04.2022). Як зазначає позивач у відповіді на письмове опитування в порядку ст. 93 ЦПК України, кошти в сумі 48000,00 грн. були перераховані [PERSON] на прохання останнього у зв`язку з тим, що перевізник ФОП [PERSON] відмовилась сплачувати цей штраф, а сам [PERSON] не мав достатньої суми коштів, для того, щоб його сплатити, чим фактично було заблоковано поставку товарів для позивача. При цьому, [PERSON] в ході усного спілкування зобов`язався повернути кошти в сумі 48000 грн. після доставки товару, однак, в подальшому відмовився це робити. Номер картки, на яку було здійснено переказ, йому було повідомлено відповідачем, на прохання якого і було перераховано кошти. Крім того, як повідомив позивач у відповіді на письмове опитування, ним було сплачено на адресу ФОП [PERSON] вартість послуг за договором перевезення вантажу, претензії до перевізника не пред`являлися. Сплата [PERSON] штрафів за перевізника не передбачена умовами договору чи законодавством. Спірні правовідносини з переказу коштів відповідачу є позадоговірними, отже, правові підстави для звернення з претензіями до перевізника - відсутні. Одразу після того, як позивач здійснив подвійний переказ коштів, до ФОП [PERSON] за поверненням коштів він не звертався (т.1, а.с.234-235). 11.08.2022 представником позивача адвокатом Дяденчуком А.І. було направлено на адресу [PERSON] вимогу про сплату коштів у розмірі 48000 грн. 00 коп., перерахованих двома платежами згідно з платіжними дорученнями ЕСМ_Р24А2295774852С5044 від 26.05.2022 та № ЕСМ_Р24А2295779626С6581 від 26.05.2022,у строк, що не перевищує 7 календарних днів з моменту отримання вимоги. Як зазначено у вимозі, вказані кошти було перераховано [PERSON] без достатньої правової підстави (а.с. 28-29). Відповідно до роздруківки трекінгу поштових відправлень АТ «Укрпошта», вказане поштове відправленняз номером 3302811428474 було отримане [PERSON] 06.01.2023 (т.1, а.с.162). Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому майно. Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому вона відпала. Відповідно до ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. З аналізу вище наведених норм матеріального права вбачається, що загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст. 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Така правова позиція висловлена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 10 вересня 2018 року по справі № 638/11807/15-ц та від 12 грудня 2018 року по справі № 205/3330/14-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Як встановлено судом, 26 травня 2022 року позивачем були перераховані на банківську картку відповідача грошові кошти. Також із встановлених судом обставин вбачається, що між сторонами існувала домовленість щодо отримання відповідачем вказаних коштів від позивача. Про наявність такої домовленості зазначає як сам позивач у позові, а саме, що на прохання відповідача він перерахував останньому кошти, які той зобов`язувався повернути, так зазначає і відповідач, який наголошує на тому, що ці кошти перераховані позивачем з умовою сплати відповідачем адміністративного штрафу і можливістю безперешкодного руху автомобіля з вантажем, належним ФОП [PERSON] .. Тобто, з наведеного випливає, що обидві сторони зазначали про наявність правової підстави для перерахування коштів (правочин). Суд зауважує, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом про стягнення безпідставно набутих коштів, заперечує наявність у нього обов`язку зі сплати штрафу, та з посиланням на ст. 3, п. 1 ст. 8 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів стверджує, що обов`язок зі сплати штрафу покладено саме на перевізника, а обов`язок слідкувати за правильністю завантаження товару до транспортного засобу - на водія. Також, позивач зазначає, що за словами [PERSON] (водія), перевізник відмовився сплачувати штраф, накладений на нього уповноваженими органами Республіки Польща за перевантаження на вісь транспортного засобу, мотивуючи це тим, що водій не проконтролював правильність завантаження вантажу, а отже, має сплачувати штраф самостійно. Позивач вказує, що [PERSON] таких коштів на рахунку не мав та не міг самостійно сплатити штраф. Відповідач просив сплатити на його картковий рахунок кошти на оплату штрафу, та повідомив позивача, що поверне кошти після доставки товару. Таким чином, позивач стверджує, що [PERSON] в усному порядку попросив позивача переказати йому кошти для сплати штрафу, і зобов`язався повернути кошти після доставки товару. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. За визначенням ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, суд вказує на наявність між сторонами у справі договірних правовідносин, які за встановлених у справі обставин, підпадають під кваліфікацію таких, що виникли з договору позики. Отже, правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані на рівні правочину (усний договір між позивачем та відповідачем), що виключає застосування положень ст. 1212 ЦК України. Такий висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.11.2018 по справі № 922/3412/17. Також суд відмічає, що перерахунок коштів на банківську картку відповідача [PERSON] позивачем здійснено не помилково, а усвідомлено та виключно в силу правовідносин, які склалися у них з [PERSON] , і такі відносини передбачали необхідність перерахунку коштів. Кошти було переказано з певною визначеною метою - сплата штрафу, яка була необхідною умовою для безперешкодного подальшого руху транспортного засобу з вантажем, що належав позивачеві. З огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача про недоведення наявності між сторонами у цій справі правовідносин, які були підставою для сплати позивачем спірних коштів. Слід вказати, що за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.08.2021 по справі № 475/897/19, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Суд зауважує, що в даному випадку кошти, переказані [PERSON] [PERSON] , були отримані відповідачем у не заборонений цивільним законодавством спосіб та внаслідок правомірних свідомих дій позивача. Крім того, суд зазначає, що відповідач отримав від позивача кошти на картку, однак, фактично не набув їх у власність, оскільки одразу 27 травня 2022 року сплатив їх як штраф за адміністративне правопорушення - перевантаження на одну з осей транспортного засобу, у розмірі 6000 польських злотих, який, як зазначалось вище, був виставлений уповноваженими органами Республіки Польща саме ФОП [PERSON] .. Про сплату [PERSON] цього штрафу свідчить факт безперешкодного перетину транспортним засобом під керуванням відповідача митного кордону Республіки Польща та прибуття вантажу до місцезнаходження вантажоодержувача - ФОП [PERSON] .. Тобто, у даному випадку відсутня одна із умов, передбачених ст. 1212 ЦК України, - набуття майна відповідачем. Вказані вище обставини у своїй сукупності унеможливлюють застосування до спірних відносин положень ст. 1212 ЦК України, а відтак, позовні вимоги ФОП [PERSON] про стягнення з [PERSON] безпідставно набутих коштів не підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України). На підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу відповідачем надано до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги від 26.01.2023, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Лиски П.О. , ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Лискою П.О. [PERSON] від 08.02.2023, звіт про хід виконання договору про надання правових послуг від 26.01.2023, рахунок від 29.03.2023, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1-2903 від 29.03.2023 (т.1, а.с.130, 131, 132, 231-233). Відповідно до п. 1 договору Адвокат - Лиска П.О. зобов`язується здійснити захист, представництво Клієнта - [PERSON] та надати інші види правової допомоги з усіх правовідносин, що виникають у останнього, на умовах та в порядку, що визначені договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Факт надання правової допомоги підтверджується звітом Адвоката, наданням допомоги належним чином або актом здачі-приймання. Оплата гонорару на підставі звіту Адвоката або рахунку з переліком послуг є підтвердження прийняття таких послуг (п.10 договору). Згідно з п.8 договору гонорар Адвоката за представництво по справі № 613/672/22 за позовом [PERSON] до Клієнта про стягнення безпідставно набутих коштів в суді першої інстанції складає фіксовану суму в розмірі 10000,00 грн., яка сплачується готівкою або безготівковим способом на розрахунковий рахунок протягом одного місяця з дня підписання договору. Клієнт також оплачує додаткові витрати, як-то відрядження з м. Харкова до м. Богодухова, поштові витрати тощо. Таким чином, договором про надання правової допомоги від 26.01.2023, укладеним між адвокатом Лискою П.О. та відповідачем у даній справі [PERSON] передбачено оплату правничої допомоги у формі фіксованої суми гонорару та оплату додаткових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги (витрати на відрядження, поштові витрати) (т.1. а.с.131). Відповідно до звіту про хід виконання договору про надання правових послуг від 26.01.2023, за період з 26.01.2023 по 29.03.2023 по справі № 613/672/23 були надані наступні правові послуги: ознайомлення з матеріалами позовної заяви ФОП [PERSON] , а також тим, що були передані Клієнтом та їх аналіз (1 година); складання відзиву на позовну заяву, клопотань про витребування доказів, про витребування оригіналів доказів, про залишення без руху, про закриття провадження, про відкладення підготовчого засідання, письмового опитування позивача (6 годин); копіювання додатків до відзиву, підготовка його відправки та відправка (1 година); складання заперечення на відповідь на позовну заяву (4 години); копіювання додатків до заперечення, підготовка його до відправки (30 хв.); участь у судовому засіданні у Богодухівському районному суді Харківської області 28.02.2023 (10 хв. + час очікування 0,5 год. + проїзд до суду та назад - 2 год.); підготовка документів, що підтверджують судові витрати та підстави для їх стягнення (0,5 год.). Всього витрачено часу 15 год. 40 хв. Наявні фактичні витрати складаються з представництва по справі № 613/672/22 за позовом [PERSON] - 10000,00 грн., проїзд до Богодухівського районного суду Харківської області та назад - 460 грн., поштові витрати - 176 грн. Згідно з рахунком від 29.03.2023 за договором про надання правової допомоги від 26.01.2023 та звітом від 29.03.2023 підлягають сплаті [PERSON] : оплата гонорару за договором в сумі 10000,00 грн., відшкодування фактичних витрат (паливо, поштові) в сумі 636,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 1-2903 від 29.03.2023 адвокатом Лискою П.О. прийнято від [PERSON] кошти в сумі 10000,00 грн. (т. 1 а.с. 233). Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено гонорар як форму винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21, неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Враховуючи викладені вище висновки Верховного Суду, оскільки умовами договору про надання правової допомоги від 26.01.2023 визначено фіксований розмір гонорару за надання правової допомоги [PERSON] у справі № 613/672/22 - 10000,00 грн., який було фактично сплачено, беручи до уваги, що вказана сума в цілому відповідає виду та обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченому на їх виконання, а також ціні позову, суд вважає, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн. Крім того, як зазначалось вище, договором від 26.01.2023 передбачено відшкодування Клієнтом Адвокату фактичних витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги за цим договором. Згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, розмір вказаних фактичних витрат становить 5000,00 грн. За змістом звіту про хід виконання договору про надання правової допомоги та рахунку, сума вказаних фактичних витрат складає 636,00 грн. (460 грн. - проїзд до Богодухівського районного суду Харківської області та назад, 176 грн. - поштові витрати). Суд зазначає, що в матеріалах справи містяться докази понесення адвокатом витрат на послуги поштового зв`язку: в сумі 40,00 грн. - за направлення позивачу копії відзиву на позовну заяву з додатками (накладна номер 6105248745973, опис вкладення до цінного листа), в сумі 60,00 грн. - за направлення відзиву до суду (конверт 6105248746007, опис вкладення до цінного листа) (т.1, а.с.163-165). Доказів понесення представником відповідача інших поштових витрат, а також витрат на проїзд до Богодухівського районного суду Харківської області до матеріалів справи не надано. Враховуючи викладене, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 137, ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з позивача на користь відповідача фактичні витрати, пов`язані з наданням правової допомоги - суму, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, у розмірі 100,00 грн.

Outcome: approved