Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до Корюківської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Просить визнати за ним, [PERSON] , право власності на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Свої вимогти [PERSON] обґрунтовує тим, що починаючи з січня 2012 року позивач фактично проживав по [ADDRESS] разом з [PERSON] на його прохання доглядав за ним і який помер [INFO] . [PERSON] доводився позивачу далеким родичем і за час їхнього спільного сумісного з ним проживання вів спільне господарство, сплачував комунальні платежі та доглядав за останнім, оскільки він вже був особою похилого віку та хворів і у них була усна домовленість з ним та його родичами, що позивач буде за ним доглядати, а після смерті останнього домоволодіння перейде до нього як спадкоємцю, однак [PERSON] раптово помер, заповіт не залишив. Після смерті [PERSON] позивач добросовісно та відкрито продовжував та продовжує безперервно проживати та доглядати за вказаним домоволодінням, проводив поточні та капітальні ремонт, сплачував комунальні послуги, оскільки вважав себе власником, так як така попередня домовленість була з покійним. За наведених обставин позивач вважає, що він добросовісно, безтитульно заволодів нерухомим майном, власник якого відсутній і продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним домоволодінням з надвірними будівлями, поводиться як власник більше десяти років та набув право власності на це майно за набувальною давністю. За таких обставин звернувся з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 2-6\~ст. 19 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3\~ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3\~ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З доданих до позовної заяви та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається наступне. З 02 січня 2012 року і по час фактичної мобілізації позивача 15 травня 2022 року позивач проживав по [ADDRESS] разом з [PERSON] , на його прохання доглядав за ним і який помер [INFO] . [PERSON] доводився позивачу далеким родичем і за час їхнього спільного сумісного з ним проживання вів спільне господарство, сплачував комунальні платежі та доглядав за останнім, оскільки він вже був особою похилого віку та хворів і у них була усна домовленість з ним та його родичами, що позивач буде за ним доглядати, а після смерті останнього домоволодіння перейде до нього як спадкоємцю, однак [PERSON] раптово помер, заповіт не залишив. Після смерті [PERSON] позивач добросовісно та відкрито продовжував та продовжує безперервно проживати та доглядати за вказаним домоволодінням, проводив поточні та капітальні ремонт, сплачував комунальні послуги, оскільки вважав себе власником, так як така попередня домовленість була з покійним. За наведених обставин позивач вважає, що він добросовісно, безтитульно заволодів нерухомим майном, власник якого відсутній і продовжує відкрито, безперервно володіти вказаним домоволодінням з надвірними будівлями, поводиться як власник більше десяти років та набув право власності на це майно за набувальною давністю. За таких обставин звернувся з даним позовом до суду. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позову з огляду на таке. Інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як\~підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). \~Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає 10 років. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Враховуючи викладене вище, позивач має хибне уявлення в про інститут набувальної давності, оскільки стверджуючи про існування розписки про передачу грошових коштів іншій особі за спірне майно свідчить про титульність володіння даним будинком, адже існування розписки про передачу грошових коштів іншій особі за певне майно за своєю суттю є письмовим правочином (угодою(, яким визначаються права та обов`язки сторін. Також позивач як володілець майна не довів, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Крім того, враховуючи те, що попередній власник спірного майна [PERSON] помер [INFO] , то станом на дату подання позовної заяви 19 липня 2023 року не сплив відповідний 10 річний термін. З огляду на викладене підстав для задоволення позову суд не вбачає. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed