Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу надійшли з Дніпровського районного суду м. Києва на підставі ухвали суду від 12.06.2023 про направлення за підсудністю. Позивач [PERSON] в обґрунтування позову зазначає, що 18.09.2010 він уклав шлюб з відповідачкою, який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 445. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки між позивачем та відповідачкою не склалися, через розбіжності поглядів на життя, та на виховання дитини. В період спільного за останній час проживання між ними виникали часті конфлікти, та вони перестали розуміти один одного. Шлюбні відносини між ними припинилися з 24 лютого 2022 року. Після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України відповідачка разом з донькою виїхали за кордон та до цього часу знаходяться у Норвегії. Вважає, що їх сім`я вже не може бути збережена, і шлюб необхідно розірвати. Спору про місце проживання дитини та поділ спільного сумісного майна між ними не має. Просить суд, шлюб, зареєстрований18.09.2010 з відповідачкою у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 445 між ними, розірвати. Позивач в судовому засіданні участі не приймав, про дату, час та спосіб проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участь не приймала, на адресу суду надіслала заяву в якій просила справу розглянути за її відсутністю та вказала, що з позовними вимогами [PERSON] згодна та просила строк на примирення з позивачем не надавати. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 18.09.2010 уклали шлюб, який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 445. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Їх сім`я фактично розпалася та сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. Спору про місце проживання дитини та поділ спільного сумісного майна між ними не має. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Позивач [PERSON] не вимагає від відповідачки компенсацію за понесені судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved