Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

Представниця позивачки за дорученням адвокатка Колеснікова Т.А. в інтересах позивачки 19.01.2023 звернулася до суду з зазначеним позовом, просить позбавити батьківських прав відповідачів [PERSON] і [PERSON] відносно неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , та встановити на нею піклування. За змістом позову, відповідачі є батьками позивачки [PERSON] , які з дитиною не проживають, долею доньки не цікавляться, утримання не надають. Стороною позивача також стверджується, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітньої [PERSON] , яка мешкає разом із бабусею [PERSON] . На даний час [PERSON] має статус дитини, яка залишилась без батьківського піклування, наказом №1395 від 20.12.2022 служби (управління) у справах дітей ЗМр тимчасово влаштована в родину бабусі [PERSON] . На підставі наведеного, виходячи з інтересів дитини, оскільки відповідачі свідомо самоусунулись від виконання батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення дітей, не виходять на зв`язок, з підстав, передбачених ст.19, 150, 155, 164-166 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», позивачка просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 28.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження. Виклик відповідачів ухвалено здійснити через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та засобами поштового зв`язку за останньою відомою адресою. Звільнено позивачку [PERSON] від сплати судового збору на підставі до п. 14 ч. 2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за пред`явлення до суду позовної заяви про позбавлення батьківських прав. Визначено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачкою. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України роз`яснено право на пред`явлення зустрічного позову. Ухвалою суду від 10.04.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Постановлено виклик відповідачів у справі здійснити через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та засобами поштового зв`язку за останньою відомою адресою. Клопотання представника позивача про виклик свідків задоволено. Ухвалено викликати та допитати як свідків: 1) [PERSON] , 2) [PERSON] . Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Ухвалою суду від 03.05.2023 клопотання представника позивача адвоката Колеснікової Т.А. про збільшення розміру позовних вимог залишено без розгляду. Ухвалою суду від 18.08.2023 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, [PERSON] , в частині позовної вимоги про встановлення піклування над неповнолітньою [PERSON] , - залишено без розгляду. Позивачка та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі на підставі наявних доказів, просили задовольнити позов. Відповідачі в судовому засіданні присутні не були, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись неодноразово та належним чином шляхом надіслання судових повісток, а також шляхом смс-інформування (довідки про доставку наявні в матеріалах справи). Так, відповідачі не скористались своїм правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, жодних заяв або клопотань до суду не подавали, маючи достатньо часу для висловлення заперечень проти позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, судом розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно з ч.10 ст.187 ЦПК України про виклик відповідачів до суду, що підтверджено матеріалами справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Парфенюк Л.П. та третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, органом опіки та піклування надано висновок щодо розв`язання спору, долучений до матеріалів справи. Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі, судом вчинено не було за відсутності клопотань учасників справи. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі встановлених обставин та у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку присутніх учасників справи, відсутність заперечень сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив вирішувати справу на підставі наявних у ній доказів, а саме постановив ухвалу згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку, що видно з протоколу судового засідання. Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, здійснивши допит свідків, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками позивачки [PERSON] , [INFO] , яка народилась в м.Запоріжжі (актовий запис №736 від 11.07.2006) (засвідчена копія свідоцтва серії [NUMBER] , виданого 11.07.2006 Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції). [PERSON] за даними довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №829911-2021 від 31.08.2021, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою з 13.03.1985 зареєстрована й [PERSON] , [INFO] яка є бабою позивачки (паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 11.06.1996, довідка про реєстрацію місця проживання особи від 28.12.2022 №04-28/7-3175, видана відділом реєстрації фізичних осіб по Шевченківському району), яка займається вихованням, навчанням та забезпеченням онуки [PERSON] , що визнається учасниками справи. За даними наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради №1395 від 20.12.2022, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштована в родину [PERSON] , яка проживає за вказаною вище адресою. Контроль за виконання покладено на начальника відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР О.Кисельову. Засвідчена копія наказу досліджена судом під час розгляду справи. На адвокатський запит адвокатки Колеснікової Т.А. в.о. директора академічного ліцею «Вибір» ЗМР І.Іщенко за вих.№ від 30.12.2022 №01/16-371 повідомила, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в 11-в класі вказаного навчального закладу, сумлінно навчається, є ученицею ліцею другий рік. Документи про зарахування до 10 класу подавала бабуся [PERSON] . Соціальний педагог [PERSON] та класний керівник [PERSON] відвідали [PERSON] за місцем проживання. Встановлено, що дитина мешкає із бабусею, що засвідчено в акті про відвідування сім`ї. Матір [PERSON] ані з класним керівником, ані з батьківським комітетом на зв`язок не виходила, згодом змінила номер телефону. Протягом всього періоду навчання саме бабуся дбала про здоров`я [PERSON] , займається її вихованням та навчанням. 02.01.2022 директор КНП «Центр первинно-санітарної допомоги №2» Л.Стецюк на адвокатський запит адвокатки Колеснікової Т.А. за вих.№004/01-09 повідомила, що [PERSON] мешкає разом із бабусею [PERSON] , в сім`ю якої влаштована тимчасово на підставі наказу №1395 від 20.12.2022 за адресою: [ADDRESS] . Дитина знаходиться під наглядом педіатричної служби з народження по час надання відповіді, укладена декларація про вільний вибір лікаря. Дівчинка щеплена за віком, хворіє рідко, перебуває на диспансерному обліку у ортопеда-травматолога та офтальмолога. Останній огляд педіатра 09.09.2022. На прийом до лікарів останнім часом дівчинка звертається самостійно, але виконання рекомендацій контролює бабуся. Матір до медпрацівників не звертається, здоров`ям дитини не цікавиться. Крім того, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.15.2015, яке набрало законної сили 23.05.2015, у справі №336/2078/15-ц, пр.2/336/1410/2015 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб, укладений між сторонами у справі, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану міської ради м.Запоріжжя 11.09.1998 (актовий запис №885). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08.06.2015 у справі №336/2081/15-ц, пр.2/336/1411/2015, яке набрало законної сили 19.06.2015, позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Запоріжжя, на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 700 грн. щомісяця, починаючи з 25 березня 2015 р., до повноліття [PERSON] . До справи надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 27.04.2023 №22.04/01-34-392 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] по відношенню до їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Так, за даними висновку, [PERSON] перебуває на обліку у відділі по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР, як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах. Відповідно до наказу (дані наведені вище) тимчасово влаштована в родину баби [PERSON] , яка створила належні вмови для проживання, відпочинку та розвитку неповнолітньої дитини згідно з актом обстеження умов проживання від 20.12.2022. Неповнолітня дитина перебуває на повному утриманні баби. Батьки [PERSON] , [PERSON] самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, ведуть аморальний спосіб життя, батько дитини зловживає алкогольними напоями. Батьки за місцем проживання доньки не відвідують, ніяким чином не піклуються. Матеріальної або будь-якої іншої допомоги не надають. Батько дитини проживає за межами м.Запоріжжя близько семи років, за весь цей час життям дитини не цікавився, не телефонував. Спеціалісти відділу неодноразово намагались зв`язатись із батьками, але безрезультатно, пояснень на адресу районної адміністрації не скеровували. Свідка [PERSON] , допитана судом під час розгляду справи, яка протягом двох останніх років була класним керівником позивачки, повідомила, що у [PERSON] при зарахуванні до ліцею (до 10 класу) були відсутні необхідні документи, відповідно, вона від імені адміністрації навчального закладу зв`язувалась із матір`ю [PERSON] , яка неодноразово обіцяла відвідати класного керівника та директора й врегулювати питання, що існують. Проте, [PERSON] до школи не з`явилась, об`єктивних й поважних причин, що унеможливлюють її особисту явку, не повідомила. Учениця [PERSON] добре навчалась, правила поведінки жодного разу не порушувала, всі питання, пов`язані із навчанням, а також щодо забезпечення дитини, її побуту, виховання та розвитку, вирішувались із бабусею [PERSON] . Матір протягом 10-11 класів інтересу до дитини не виявляла, батьківських зборів не відвідувала, про батька учениці жодного разу класний керівник не чула, на противагу активному включенню бабусі у процес організації навчання. Крім того, у складі комісії навчального закладу [PERSON] відвідувала позивачку за місцем проживання з метою складання акта про матеріально-побутові умови, відмітивши добре забезпечення, комфортні умови проживання, наявність робочого столу (місця) для навчання, зокрема, персонального комп`ютера. Додатково свідок наголосила, що матір [PERSON] була присутня перед початком судового засідання 18.08.2023 в Шевченківському районному суді м.Запоріжжя, але не виявила бажання залишатись на розгляді справи, погодившись із прагненням [PERSON] позбавити її батьківських прав та заявленими вимогами. Свідка [PERSON] показала під час допиту в суді, що є матір`ю друга позивачки [PERSON] .. Адже діти товаришують, вона обізнана із важкими життєвими обставинами [PERSON] . Свідок допомагала [PERSON] відвідати необхідні державні установи та подати заяву на оформлення паспорту громадянина України, адже її батьки не виявили наміру займатись цим питанням. Так, їй відомо те, що [PERSON] мешкає разом із бабусею [PERSON] , яка повністю забезпечує її та займається вихованням онуки, навчанням тощо. Дитина добре вихована, гарно навчається, наразі вступила до вишу. Матір [PERSON] свідка вперше побачила перед початком судового засідання в залі суду, проте, вона не виявила наміру залишитись та заперечувати проти заявлених позовних вимог. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення (батько - в жодний спосіб не спілкується); не надають [PERSON] доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Дані навчального та медичного закладів про те, що відповідачі не цікавляться навчанням й станом здоров`я своєї неповнолітньої доньки, не займаються її розвитком та не створюють належних умов для отримання нею освіти підтверджені наявними доказами та не спростовані з боку відповідачів. Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивачки та третьої особи - [PERSON] про невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків щодо виховання [PERSON] . Підстав для застосування тимчасового заходу у вигляді відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, який здійснюється на підставі ст.170 СК України, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, судом не встановлено. За таких обставин, враховуючи інтереси неповнолітньої [PERSON] яка, як встановлено судом, з 20.12.2022 влаштована у сім`ю бабусі [PERSON] , беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок органу опіки та піклування, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх доньки [PERSON] . На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, враховуючи тривале невиконання ними своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню доньки. Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд має врахувати низку визначених у нормі права обставин. Проте, матеріали справи відповідних доказів не містять, особливостей стану здоров`я дитини, що б зумовлювало збільшення судом розміру аліментів, ніж це передбачено загальними нормами сімейного законодавство, учасниками справи не повідомлено. Відомості про майновий стан, доведений розмір витрат, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків суду не надані. Інших обставин, що мають істотне значення, судом під час розгляду справи не встановлено. Крім того, як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлено 19.01.2023 (а.с.1). Також, суд враховує, що за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тому, враховуючи доведеність тієї обставини, що з грудня 2022 року [PERSON] здійснює представництво інтересів позивачки, яка мешкає разом із третьою особою, відповідно, несе витрати, пов`язані із вихованням, розвитком та забезпеченням потреб онуки, суд на підставі наведених вище норм у їх сукупності та взаємозв`язку вважає за доцільне стягнути з відповідачів аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з кожного відповідача, з 19.01.2023, а після призначення піклувальника органом опіки та піклування, з дня його призначення - на користь піклувальника, до досягнення дитиною повноліття. Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання дитини. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів, необхідний для утримання та виховання позивачки, підлягає захисту та має бути достатнім. Разом з цим, слід роз`яснити відповідачу [PERSON] право на звернення до суду із позовною заявою про припинення стягнення аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08.06.2015 у справі №336/2081/15-ц, пр.2/336/1411/2015. Разом з цим, за приписами ч.1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, що також слід роз`яснити відповідачам. При розгляді справи відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у справі №645/731/18, провадження № 61-20399св19 від 08.04.2020. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачкою спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини (до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачів, враховуючи рішення суду про задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у сумі по 1 073,60 гривень (із врахуванням ставки судового збору за розгляд позовної вимоги немайнового характеру відповідно до п.1-2 ч.4 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року, за змістом ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (2 684,00 гривні).

Outcome: approved