Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Полтавській області, про відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що 30.04.2021 року відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. Постановою Октябрського районного суду м. Полтава від 01.06.2021 р. провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. У зв`язку з чим, позивачу була заподіяна моральна шкода, для відшкодування якої він звернувся із даним позовом до суду. Заподіяння моральної шкоди полягало у приниженні честі та гідності позивача як професійного водія; у порушенні перед роботодавцем його ділової репутації як водія, що завжди дотримується Правил дорожнього руху; у спричиненні моральних переживань зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя, оскільки він змушений був шукати адвоката для представництва власних інтересів у суді, а також підлаштовувати особистий час для зустрічей зі своїм адвокатом та для відвідування судових засідань у справі № 554/4277/21. З урахуванням вимог розумності та справедливості, а також характеру вчиненого правопорушення (незаконне складання протоколу про адміністративне правопорушення), глибини душевних переживань та ступеня порушення нормального способу життя, тривалістю розгляду справи № 554/4277/21 (судовий розгляд тривав понад 1 місяць) позивач вважає, що достатнім грошовим відшкодування завданої моральної шкоди є грошова сума у розмірі 5 000 грн. Відповідач ГУ ДКС України у Полтавській області у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативна-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає у особи у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань та з урахуванням інших обставин. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходить при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 5000,00 грн., що суперечить вимогам розумності та справедливості, а тому відсутні підстави для задоволення позову (а.с. 29-31). Відповідач Департамент патрульної поліції НП України направив суду відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнає, просив відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. Вказував, що дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативна-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не поширюється на співробітників Департаменту патрульної поліції, працівником якої є інспектор, що склав протокол про адміністративне правопорушення. Посилається на те, що особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Позивач не наводить підтвердження фактів заподіяння йому моральної шкоди. До позову не додається жодних доказів, які б підтверджували спричинення моральної шкоди позивачу. Позивач посилається на приниження його честі та гідності як професійного водія та порушені перед роботодавцем його ділової репутації як водія, що завжди дотримується ПДР. Однак жодних доказів негативних наслідків, які б могли настати у зв`язку із даною обставиною (оголошення попередження, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо) не додає. Окрім цього, відповідно до інформації із інформаційного порталу НП України за 2020-2021 рік позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР 7 разів. Тому твердження щодо порушення ділової репутації позивача є абсурдним та не може братися до уваги як доказ настання моральної шкоди. Позивач не надав доказів незаконності дій відповідача, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності (а.с.36-42) У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, просили позовні вимоги задовольнити. У судове засідання представник відповідача Департамент патрульної поліції НП України не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, заяв та клопотань до суду не подавав. Представник відповідача ГУ ДКС України у Полтавській області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без її участі, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з мотивів, вказаних у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 30.04.2021 року поліцейським взводу №1 роти №2 УПП в Полтавській області ДПП старшим сержантом поліції Маренич М. М. відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП Серії ВАБ №215046, за порушення правил щодо карантину людей, а саме здійснення перевезення пасажирів в кількості 16 (шістнадцять) осіб у невідведений для цього перевезення інтервал, що є порушенням п.п. 4.2. протоколу регіональної комісії з питань ТЕБ і НС Полтавської області №9/2021 від 15.04.2021 р. та п.п. 11 п. 3-5 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 р., по вказаному факту Постановою Октябрського районного суду м. Полтава від 01.06.2021 року провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова набрала законної сили 12.06.2021 р. Позивач після закриття судом провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення звернувся до суду, зазначаючи, що йому у зв`язку з ініціюванням та здійсненням відносно нього провадження у справі про адміністративне правопорушення було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у незаконному притягненні до відповідальності, у приниженні честі та гідності як професійного водія; ділової репутації; у спричиненні моральних переживань зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення мене до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до статті 2 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.» Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21). Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на вказане зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. У справі, що розглядається позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим, що внаслідок неправомірних дій поліцейського взводу №1 роти №2 УПП в Полтавській області ДПП старшим сержантом поліції Мареничем М. М. позивачу було заподіяно моральну шкоду у зв`язку з притягнення його до адміністративної відповідальності. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позивач мав би довести: наявність моральної шкоди; наявність причинно-наслідкового зв`язку між рішенням відповідача та завданою позивачам моральною шкодою, оскільки за вказаних обставин відшкодування здійснюється незалежно від вини. Водночас суд зауважує, що хоча поліцейським було допущено порушення права позивача, проте позивачем не доведений факт заподіяння таких страждань, що суттєво вплинуло на порушення його нормальних життєвих стосунків, що обумовлює стягнення моральної шкоди. При цьому, суд бере до уваги те, що позивач [PERSON] продовж 2020-2021 року 7 разів притягався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР (а.с.43-44), що свідчить про необгрунтованість тверджень позивача про приниження його честі, гідності та ділової репутації як професійного водія, а також його страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції. Суд приходить до переконання, що закриття справи про адміністративне правопорушення було належною сатисфакцією за даних обставин. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди.

Outcome: dismissed