Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

14.07.2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, у якому вказує, що 26.10.2007 року ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №07А005-К. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 153000,00 грн. на наступних умовах: строк погашення 25.10.2014 року, відсоткова ставка за користування кредитними коштами 14,05% річних. ПАТ «Укрсоцбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 14.04.2017 року заборгованість складає 419326,56 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 137640,63 грн., сума заборгованості за відсотками 229004,71 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом 20370,82 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками 32310,40 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2018 року у цивільній справі № 334/4594/17 позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Кредитним договором №07А005-К від 26.10.2007 року у сумі 419326,56 грн. та судовий збір в розмірі 6289,90 гривень. 07.05.2018 року судом видано ПАТ «Укрсоцбанк» виконавчий лист № 334/4594/17. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2020 року замінено стягувача за виконавчим листом №334/4594/17 з ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк». 20.03.2023 року до суду надійшла заява [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Кузнєцов Д.О., про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2018 року, обґрунтовуючи тим, що він не був повідомлений про розгляд справи та про прийняте рішення. Копію рішення ним було отримано 13.03.2023 року. Також вказує, що відсутність у судовому засіданні позбавила його можливості висловити заперечення щодо обставин справи. Вказав, що є підстави для застосування строків позовної давності за період з 26.11.2007 року по 26.06.2014 року, оскільки позивач звернувся до суду зі спливом строків позовної давності 14.07.2017 року. Просив поновити строк для подання заяви про скасування судового рішення та прийняти рішення щодо скасування судового рішення від 13.03.2018 року. 24.04.2023 року від представника АТ «Сенс Банк», який є повним правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк» згідно з витягом зі статуту АТ «Сенс Банк», затвердженого Національним Банком України 12.09.2022 року, надав заперечення на заяву відповідача про скасування заочного рішення, наголошуючи на тому, що [PERSON] було відомо про наявність заочного рішення, звернувся з вищевказаною заявою зі спливом строку щодо подання такої заяви. Крім того, щодо питання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, зазначив, що 26.10.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 07А005-К, відповідно до якого останньому було надано кредит у сумі 153000,00 грн. на строк до 25.10.2014 року, а отже до суду банк звернувся в межах трирічного строку, встановленого законодавством України, а саме 14.07.2017 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.04.2023 року скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2018 року в справі № 334/4594/17, за позовом АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 11.00 год. 12.06.2023 року у приміщенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Сторони у судове засідання, призначене 14.08.2023 року, не з`явились, по час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Суд, відповідно до ст.247 ЦПК України, розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. Згідно із ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до положень ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст.629, 638 ЦК України). Судом встановлено, що 26.10.2007 року ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №07А005-К. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 153000,00 грн. на наступних умовах: строк погашення 25.10.2014 року, відсоткова ставка за користування кредитними коштами 14,05% річних. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 14.04.2017 року заборгованість складає 419326,56 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 137640,63 грн., сума заборгованості за відсотками 229004,71 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом 20370,82 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками 32310,40 грн. Відповідачем не спростовано надані банком докази видачі та користування кредитними коштами. Зокрема, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно п. 2.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 556, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп`ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації. Організація автоматизованої реєстрації і обробки даних повинна забезпечити суцільне і безперервне відображення всіх операцій, доказовість інформації, збереження узагальненої інформації на машинних носіях, а також можливість здійснення будь-якого подальшого контролю і одержання роздруківок на паперових носіях. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, в редакції, чинній на момент розгляду справи судом, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками та інфляційні витрати за відсотками. З матеріалів справи вбачається, що відповідач підписав 26.10.2007 року договір кредиту № 07А005-К та зобов`язався повернути кредитні кошти 25.10.2014 року. Банк звернувся до суду з позовною заявою для захисту своїх прав та інтересів 14.07.2017 року в межах загального строку позовної давності. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом стягнення заборгованості. А тому, стягненню підлягає вся сума заборгованості. Відповідно до копії Витягу з державного реєстру банків, виданого Національним Банком України, 01.12.2022 року здійснено запис про зміну найменування АТ «Альфа-банк», який є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», на АТ «Сенс Банк». Так, за правилом ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто за наведеним загальним правилом до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредиторові у зобов`язанні, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, у разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні. Зміст зобов`язання як правовідношення визначається сукупністю певних прав та обов`язків, відповідно, у разі описаного відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредитору. У спірних правовідносинах обсяг прав визначається обсягом прав, пов`язаних із обов`язком з повернення суми кредиту і виконанням усіх похідних від цього зобов`язань. Так судом встановлено, що АТ «Сенс Банк» є повним правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк», в тому числі права вимоги заборгованості за кредитним договором № 07А005-К. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги законні та обґрунтовані, і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору, у розмірі 6289,90 грн.

Outcome: approved