Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

02.05.2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту належності спадкового майна спадкодавцю та визнання права власності на спадкове майно в якому просить суд: - визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , право власності на спадкове майно, а саме на: 33/100 частини домоволодіння за номером [ADDRESS] , що складається у цілому з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 193,7 кв.м., житловою площею 121,9 кв.м., житлового будинку літ. «В», загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 59,8 кв.м., сараїв кам. бут. літ. «Б», літ. «Г», сараїв дерев., літ. «Є», літ. «Ж», літ. «І», гаражу дерев. літ. «З», літньої кухні цегла літ. «К», сараю цегла літ. «Л», гаражу силік цегла літ. «О», сараю кам.бут літ. «Н», ворота металеві №1. Ці 33/100 частини домоволодіння у складі: житлового будинку літ. «А»: 2-1, 2-2 коридори, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 житлові кімнати, житловою площею 63,5 кв.м., 2-7 кухня, 2-10 ванна, 2-12 санвузол, прибудова літ. «а2», загальною площею 107,8 кв.м., гараж літ. «З», сарай літ. «Є», літня кухня літ. «К», гараж літ. «О», сарай літ. «Л», у загальному користуванні ворота №1. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. [INFO] померла бабця позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 15 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №1226. Той факт, що спадкодавець була бабцею позивачки, підтверджується свідоцтвом про народження її батька [PERSON] , серії [NUMBER] виданим 10.10.1977 року Білгород-Дністровським міськвідділом РАГС Одеської області, актовий запис за №598, у якому в графі «мати» зазначено: « [PERSON] » та свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER] виданим повторно 12.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №137. На день смерті спадкодавцеві належало: 33/100 частини домоволодіння за номером [ADDRESS] , що складається у цілому з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 193,7 кв.м., житловою площею 121,9 кв.м., житлового будинку літ. «В», загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 59,8 кв.м., сараїв кам. бут. літ. «Б», літ. «Г», сараїв дерев., літ. «Є», літ. «Ж», літ. «І», гаражу дерев. літ. «З», літньої кухні цегла літ. «К», сараю цегла літ. «Л», гаражу силік цегла літ. «О», сараю кам.бут літ. «Н», ворота металеві №1. Ці 33/100 частини домоволодіння у складі: житлового будинку літ. «А»: 2-1, 2-2 коридори, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 житлові кімнати, житловою площею 63,5 кв.м., 2-7 кухня, 2-10 ванна, 2-12 санвузол, прибудова літ. «а2», загальною площею 107,8 кв.м., гараж літ. «З», сарай літ. «Є», літня кухня літ. «К», гараж літ. «О», сарай літ. «Л», у загальному користуванні ворота №1, згідно договору купівлі-продажу частини домоволодіння, посвідченого 20.10.2006 року Чухрай Т.Ю., приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, за реєстром №4957. Згідно ст. 1268 ЦК України, у встановлений законом строк, позивачка подала до Білгород- Дністровської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом. Іншим спадкоємцем на спадщину за законом, є донька померлої, [PERSON] (тітка позивачки), яка відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки, про що нею подана відповідна заява. Перша Білгород-Дністровська державна нотаріальна контора Одеської області не має можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв?язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючих документів на домоволодіння, та рекомендували позивачу звернутися до суду, для захисту своїх прав. Позивачка зазначає, що на момент смерті бабусі [INFO] їй ще не виповнилось 18 років, оскільки на той час позивачці було 15 років. В такому випадку позивачка не могла в повній мірі захищати свої права як спадкоємець, мати повний обсяг правоздатності, а відповідачка відмовилась від спадщини на її користь. Також зазначає, що нотаріально оформити спадщину вона не має можливості не через пропущення строку, а через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Рух справи у суді. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.05.2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У судове засідання позивачка [PERSON] , не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. У судове засідання відповідачка, не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Положенням ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню с наступних підстав. Фактичні обставини справи встановлені судом. [INFO] померла бабця позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 15 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №1226. Судом встановлено, що факт родинних відносин між позивачкою та [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про народження її батька [PERSON] , серії [NUMBER] виданим 10.10.1977 року Білгород-Дністровським міськвідділом РАГС Одеської області, актовий запис за №598, у якому в графі «мати» зазначено: « [PERSON] » та свідоцтвом про народження позивачки серії [NUMBER] виданим повторно 12.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №137. На день смерті спадкодавцеві належало: 33/100 частини домоволодіння за номером [ADDRESS] , що складається у цілому з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 193,7 кв.м., житловою площею 121,9 кв.м., житлового будинку літ. «В», загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 59,8 кв.м., сараїв кам. бут. літ. «Б», літ. «Г», сараїв дерев., літ. «Є», літ. «Ж», літ. «І», гаражу дерев. літ. «З», літньої кухні цегла літ. «К», сараю цегла літ. «Л», гаражу силік цегла літ. «О», сараю кам.бут літ. «Н», ворота металеві №1. Ці 33/100 частини домоволодіння у складі: житлового будинку літ. «А»: 2-1, 2-2 коридори, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 житлові кімнати, житловою площею 63,5 кв.м., 2-7 кухня, 2-10 ванна, 2-12 санвузол, прибудова літ. «а2», загальною площею 107,8 кв.м., гараж літ. «З», сарай літ. «Є», літня кухня літ. «К», гараж літ. «О», сарай літ. «Л», у загальному користуванні ворота №1, згідно договору купівлі-продажу частини домоволодіння, посвідченого 20.10.2006 року Чухрай Т.Ю., приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, за реєстром №4957. Згідно ст. 1268 ЦК України, у встановлений законом строк, позивачка подала до Білгород- Дністровської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом. Перша Білгород-Дністровська державна нотаріальна контора Одеської області не має можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв?язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючих документів на домоволодіння, та рекомендували позивачу звернутися до суду, для захисту своїх прав. Позивачка зазначає, що на момент смерті бабусі [INFO] їй ще не виповнилось 18 років, оскільки на той час позивачці було 15 років. В такому випадку позивачка не могла в повній мірі захищати свої права як спадкоємець, мати повний обсяг правоздатності, а відповідачка відмовилась від спадщини на її користь. З матеріалів спадкової справи № 63/2016 вбачається, іншим спадкоємцем, є донька померлої [PERSON] (тітка позивачки), яка відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки, про що нею подана відповідна заява. Також зазначає, що нотаріально оформити спадщину вона не має можливості не через пропущення строку, а через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220, 1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. 28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Судом встановлено, що, позивач є спадкоємцем за законом майна померлої [INFO] [PERSON] , також встановлено, що день смерті спадкодавцеві належало: 33/100 частини домоволодіння за номером [ADDRESS] , що складається у цілому з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 193,7 кв.м., житловою площею 121,9 кв.м., житлового будинку літ. «В», загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 59,8 кв.м., сараїв кам. бут. літ. «Б», літ. «Г», сараїв дерев., літ. «Є», літ. «Ж», літ. «І», гаражу дерев. літ. «З», літньої кухні цегла літ. «К», сараю цегла літ. «Л», гаражу силік цегла літ. «О», сараю кам.бут літ. «Н», ворота металеві №1. Ці 33/100 частини домоволодіння у складі: житлового будинку літ. «А»: 2-1, 2-2 коридори, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 житлові кімнати, житловою площею 63,5 кв.м., 2-7 кухня, 2-10 ванна, 2-12 санвузол, прибудова літ. «а2», загальною площею 107,8 кв.м., гараж літ. «З», сарай літ. «Є», літня кухня літ. «К», гараж літ. «О», сарай літ. «Л», у загальному користуванні ворота №1, згідно договору купівлі-продажу частини домоволодіння, посвідченого 20.10.2006 року Чухрай Т.Ю., приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, за реєстром №4957. Отже, враховуючи відсутність заперечень та доказів протилежного, суд вважає доведеною ту обставину, що за життя спадкодавцю дійсно належало вказане майно (майнове право). Відповідно до ч. 1 ст.1265 ЦК України, у п?яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до іншої особи (спадкоємця). Іншим спадкоємцем на спадщину за законом, є донька померлої, [PERSON] , яка відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки [PERSON] , про що нею подана відповідна заява. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Частина 4 ст. 1268 ЦК України встановлює додаткові гарантії охорони спадкових прав малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб з обмеженою дієздатністю. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування (частини 2-4 ст.1273 ЦК України). Згідно з ч.3 ст. 1269 ЦК України особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N°7 Про судову практику у справах про спадкування роз`яснено, що подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у частинах 3, 4 ст. 1269 ЦК України, слід вважати їхнім правом, здійснення якого не суперечить нормі ч.4 ст. 1268 цього Кодексу. Судом встановлено, що на момент смерті бабусі [INFO] їй ще не виповнилось 18 років, оскільки на той час позивачці було 15 років. В такому випадку позивачка не могла в повній мірі захищати свої права як спадкоємець, мати повний обсяг правоздатності, а відповідачка відмовилась від спадщини на її користь. Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа №183/4406/16) було зроблено висновок, відповідно до якого ч.4 ст.1268 ЦК України встановлює додаткові гарантії охорони спадкових прав малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб з обмеженою дієздатністю. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування (частини 2-4 ст.1273 ЦК України). Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: approved