Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] помер його (позивача) батько [PERSON] , котрий за життя своїм майном не розпорядився. Покликається на те, що після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області. Вказав, що крім нього (позивача) спадкоємцями за законом після смерті батька є його (позивача) матір [PERSON] та брат [PERSON] , котрий у встановлений законом строк спадщини не прийняв. Стверджує, що оскільки будинковолодіння є спільною сумісною власністю подружжя (його (позивачів) батьків), то після смерті батька його матір [PERSON] стала фактично власником 3/4 часток у такому, а він (позивач) 1/4 частки. Покликається на те, що [INFO] померла його (позивача) матір [PERSON] , яка за життя своїм майном розпорядилася, склавши заповіт у його (позивача) користь. Стверджує, що з метою оформлення своїх спадкових прав звернувся до нотаріуса, однак у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на дане будинковолодіння. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним (позивачем) право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області. Ухвалою судді від 28.06.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; залучено до участі у даній цивільній справі приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Галину Романівну в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить розглядати справу у їх відсутності. Третя особа приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р. в судове засідання не з`явилася, проте подала копії сторінок спадкової справи №5/2023 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; копії сторінок спадкової справи №6/2023 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; та просила розглядати справу у її відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, збудований під час перебування [PERSON] і [PERSON] в шлюбі, набуте за час їх спільного подружнього проживання, а тому враховуючи положення ст.ст.22,28\~КпШС України та ст.ст. 60, 70 СК України, згідно з якими частки чоловіка і дружини у спільному майні подружжя є рівними, суд приходить до висновку, що останнім належало на праві власності по 1/2 частині будинковолодіння, як належні їм частки у спільному майні подружжя. Так, [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивача). Отже, спадковим майном після смерті спадкодавця [PERSON] є 1/2 частина спірного житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Із довідки\~виданої виконавчим\~комітетом Мостиської\~міської ради\~Львівської області\~за №53\~від 16.02.2023\~року,\~вбачається,\~що [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~на час\~смерті був\~зареєстрований та\~проживав за\~адресою:\~ [ADDRESS] , разом з ним проживали та були зареєстровані його дружина (матір позивача) [PERSON] , син [PERSON] (позивач), невістка та онуки. Згідно матеріалів спадкової справи №6/2023, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , позивач, як спадкоємець за законом у звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна спадкодавця [PERSON] . Спадщина, на яку видані свідоцтво, складається із 1/2 частки земельної ділянки, площею 1,129га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Липниківської сільської ради Яворівського (колишнього Мостиського) району Львівської області, що належала [PERSON] , спадкоємцем якого була його дружина, [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом та які б прийняли спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , судом не встановлено. Тобто, у відповідності до вимог ст.ст.1268, 1270 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті їх батька, чоловіка спадкодавця [PERSON] , котрий помер [INFO] . Підсумовуючи вищевказане, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на 1/2 частку спірного будинковолодіння успадкували саме [PERSON] (позивач) та [PERSON] . Таким чином, [PERSON] (позивач) став фактичним власником 1/4 частки у спірному будинковолодіння, яку успадкував після смерті батька [PERSON] , а [PERSON] (дружина спадкодавця) 3/4 часток у такому. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивача). До складу\~даної спадщини\~входило право\~на 3/4\~частки спірного\~будинковолодіння [ADDRESS] \~(до\~набрання чинності\~постановою Верховної\~Ради України\~від 17.07.2020\~№807-ІХ\~«Про утворення\~та ліквідацію\~районів» -\~«Мостиського району»)\~Львівської області\~(1/2\~частки,\~яка належалаїй у спільному майні подружжя, 1/4 успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] ). Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавиця [PERSON] за життя своїм майном розпорядилася, а саме 15.09.2022 року склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] (позивачу). Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №6-21. Згідно довідки,\~виданої виконавчим\~комітетом Мостиської\~міської ради\~Львівської області\~№55\~від 16.02.2023року,\~-\~ [PERSON] ,\~котра померла\~ [INFO] \~на час\~смерті була\~зареєстрована та\~проживала в\~ [ADDRESS] , разом з нею проживали та були зареєстровані її син [PERSON] (позивач), невістка та онуки. Відповідно до копій сторінок спадкової справи №5/2023, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , - позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, спадщину після смерті останньої прийняв, - звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини (отже, факт прийняття ним спадщини підтверджується поданою нотаріусу заявою про прийняття спадщини) та отримав Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Тобто, в силу ст.1269 ЦК України [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON] . Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині та які б, у встановлений законом строк прийняли таку, судом не встановлено. При цьому, приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дане спадкового майна - спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю правовстановлюючих документів на дане майно, виданих на ім`я спадкодавиці [PERSON] . Нотаріус роз`яснив позивачу можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватися з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок з господарськими спорудами за [ADDRESS] право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такий звернувся до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ; копіями сторінок спадкової справи №5/2023 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; копіями сторінок спадкової справи №6/2023 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; довідкою виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області за №53 від 16.02.2023 року; довідкою, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №55 від 16.02.2023року, листом-повідомленням нотаріуса від 22.06.2023р. про відмову у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копією паспорта позивача; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст. 60 СК України, ст.22\~КпШС України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог, зокрема слід визнати: за позивачем [PERSON] право власності на спірне майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, котрий останній успадкував в порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті батьків [PERSON] , котрий помер [INFO] та [PERSON] , котра померла [INFO] .

Outcome: approved