Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

03.02.2023 р. [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом, у якому просить припинити право власності відповідача на належну йому частку у розмірі 1/8 квартири [ADDRESS] , та 1/8 частку автомобіля ВАЗ 21063, легковий, 1989 року випуску, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , визнати право власності на вказані частки майна за позивачкою та стягнути з позивачки на користь відповідача грошову компенсацію вартості часток. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що розміри часток відповідача є незначними та неподільними (не можуть бути відокремлені), а вартість часток квартири та автомобіля згідно висновків про вартість майна складає 83 800,00 грн. та 4 735,00 грн. відповідно, зазначені суми були внесені позивачкою на депозит суду. Крім того, відповідач з сім`єю має у власності п`ятикімнатну квартиру, де зареєстрований та фактично проживає. Відповідач жодної участі в утриманні спірного майна не бере, витрат не несе. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2023 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачці строк для усунення недоліків терміном у 5 днів з моменту отримання копії ухвали суду (а.с.71-72). 20.02.2023 року представник позивачки через канцелярію суду подав уточнену позовну заяву, квитанції про доплату судового збору та звіти про оцінку майна, а також було подано заяву про відстрочку доплати вартості часток спірного майна на депозит суду протягом чотирьох місяців з дня подання позову, мотивуючи тим, що позивачка є працівником бюджетної установи та має посадовий оклад на рівні мінімальної заробітної плати (а.с.77-127). Ухвалою суду від 22.02.2023 року відмовлено у задоволенні заяви про відстрочку доплати вартості часток спірного майна на депозит суду, надано час для сплати коштів на депозит суду (а.с.128). 01.03.2023 року до суду від представника позивачки надійшла заява про сплату коштів та докази їх доплати в розмірі 24 428,00 грн. (а.с. 131-135). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.136). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.05.2023 року підготовче провадження було закрито і призначено справу до судового розгляду на 11.07.2023р. (а.с.164). Представник позивача в судове засідання 31.08.2023 р. не з`явилась, подала через канцелярію суду заяву, в якій просила позов задовольнити, судові витрати просила залишити за позивачкою, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.173). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 130 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк не подав відзив на позов, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені у справі докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] (спадкодавець) (а.с.15). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина зокрема на: частину квартири [ADDRESS] , та автомобіль ВАЗ 21063, легковий, 1989 року випуску, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . До кола спадкоємців входили: позивачка, [PERSON] (донька спадкодавця), [PERSON] (син спадкодавця), [PERSON] (донька спадкодавця) та [PERSON] (дружина спадкодавця). Позивач відмовилась від належної їй долі спадщини на користь своєї матері, [PERSON] (дружини спадкодавця), про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори. 18 травня 2010 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] . 21 жовтня 2010 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом зокрема на частину автомобіля ВАЗ 21063, легковий, 1989 року випуску, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 17, 18). На ім`я дружини спадкодавця, [PERSON] , було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/8 частки квартири [ADDRESS] , та на 2/8 частини автомобіля ВАЗ 21063, легковий, 1989 року випуску, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року у справі № 759/18029/13-ц було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності [PERSON] на 1/8 частину квартири [ADDRESS] , та 1/8 частину автомобіля ВАЗ 21063, легковий, 1989 року випуску, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , та визнання права власності на зазначені об`єкти за [PERSON] (а.с. 19-20). [INFO] померла [PERSON] - мати позивачки. 29 жовтня 2015 року державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори видав на ім`я позивачки свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого за позивачкою зареєстровано 7/8 частин квартири [ADDRESS] (а.с.21). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року у справі № 759/9596/16-ц за позивачкою було визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на 7/8 частин автомобіля ВАЗ 21063, легковий, 1989 року випуску, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.23-24). На сьогодні співвласниками спірних квартири [ADDRESS] , та автомобіля ВАЗ 21063, легковий, 1989 року випуску, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , є позивачка, власник 7/8 частин спірного майна, та [PERSON] (відповідач), власник 1/8 частини спірного майна. Частка відповідача в спірній квартирі становить 5,58 м.кв. загальної площі спірної квартири та відповідно - 3,8 м. кв. житлової площі. Згідно висновків про вартість майна від 15.02.2023 року ринкова вартість об`єкта оцінки - 1/8 частини № 89 в будинку [ADDRESS] становить 83800,00 грн., а вартість 1/8 автомобіля ВАЗ 21063, легковий, 1989 року випуску, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , становить 4735,00 грн. (а.с.91-127). Відповідні суми були внесені позивачкою на депозит суду (а.с. 69, 70, 133, 134, 135, 141). Відповідно до частини першої та другої статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 грудня 2019 року по справі №303/4849/16-ц, згідно якого для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до частини першої статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Судом встановлено, що частка відповідача у спірному нерухомому майні є незначною, не може бути виділена в натурі. На підставі викладеного, оцінивши в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого частиною другою статті 16 ЦК України. Судові витрати позивачка залишила за собою.

Outcome: approved