Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

У провадженні Путильського районного суду Чернівецької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Усть-Путильської сільської ради про позбавлення батьківських. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] . Відповідач не цікавиться життям дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, зокрема і від матеріального забезпечення, зловживає спиртними напоями, веде паразитичний спосіб життя, що свідчить про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно неповнолітньої дочки батьківські обов`язки. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, погодився із викладеним у позові. Представник Органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, в адресованій суду заяві не заперечують щодо задоволення позову та розгляду справи за їхньої відсутності. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін та дослідивши і оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 16.09.2009 року виконавчим комітетом Усть-Путильської сільської ради Путильського району Чернівецької області. Відповідно до рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 06.12.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Після реєстрації шлюбу із [PERSON] 18.04.2023 року, прізвище позивачки значиться [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Згідно довідки про склад сім`ї № 11-13/263 від 12.06.2023 року позивачка [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З акту обстеження матерально-побутових умов сім`ї від 07.06.2023 року, вбачається, що позивачка [PERSON] проживає у власному будинку за адресою: [ADDRESS] . Матеріально-побутові умови задовільні, виховує трьох неповнолітніх дітей, перебуває у шлюбі з [PERSON] . Колишній чоловік [PERSON] участі у вихованні своєї неповнолітньої дочки [PERSON] не приймає, фінансово не допомагає. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Усть-Путильської сільскої ради від 27.04.2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , вбачається, що з метою захисту законних прав та інтересів неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , відповідно до протоколу Комісії з питань захисту прав дитини при Усть-Путильської сільської ради від 27.04.2023 року №3, орган опіки та піклування Усть-Путильської сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] . Згідно копії характеристики виконавчого комітету Усть-Путильської сільської ради № 147 від 08.06.2023 року [PERSON] зарекомендував себе з негативної сторони, участі у громадській діяльності не бере, ніде не працює, вживає спиртні напої, має троє дітей, не бере участі у їхньому житті та вихованні. Згідно довідки ОКНП "Чернівецька обласна психіатрична лікарня" від 05.05.2023 року №3484, [PERSON] , [INFO] , житель с. Усть-Путила у 2023 році знаходився на лікуванні у ОКНП "Чернівецька обласна психіатрична лікарня". Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11вищезазначеного Закону). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. З матеріалів справи вбачається, що відповідач, будучи батьком [PERSON] , свідомо ухиляється від виховання своїх батьківських обов`язків щодо своєї доньки. Ухилення його від виконання батьківських обов`язків полягає у свідомому самоусуненні від виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умови для розвитку її природних здібностей та готування її до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Досліджені в судовому засіданні матеріали справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дочки, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дочки. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивачка, підтверджених доказами та перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за наявності свідомого ухилення [PERSON] від своїх батьківських обов`язків, враховуючи права та інтереси дитини, є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки. Суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дитини настануть позитивні наслідки. І таке втручання для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції суд визнає виправданим у даній справі і здатним забезпечити належний захист інтересів дитини для її подальшого гармонійного розвитку. Крім того, в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вони з нею не проживають протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька з дитиною, якщо буде таке бажання. При цьому, суд роз`яснює відповідачу, що останній у випадку зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення його батьківських прав, відповідно до ст. 169 СК України має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі, ст.ст. 81, 141, 263-265, 280, 282, 289, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165, 169 СК України, суд,

Outcome: approved