Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Свалявська міська рада Закарпатської області як орган опіки та піклування звернулася в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] про відібрання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] та [PERSON] (відповідачів) без позбавлення їх батьківських прав відносно дітей. Суд своєю ухвалою від 29.06.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачам копії позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта".Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 14.07.2023 року. Розгляд справи призначений на 13:00 годину 15.08.2023 року. Представник позивача Полянич Т.М., яка діє в інтересах ООП Свалявської міської ради Закарпатської області (доручення від 12.07.2023 року за №02-14/2652) подала до суду заяву (вх.№6044) про розгляд справи у відсутності представника ООП Свалявської міської ради Закарпатської області. Позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву (вх.№5657) про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзив (заперечення) на позовну заяву не подала. Поштові повідомлення повернуто до суду із відміткою "адресат відсутній" (п. 3 ч.8 ст. 128 ЦПК України - днем вручення судового повідомлення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним»). Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд справи без участі за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України - дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , відповідний актовий запис № 150 від 19.07.2011 року), копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , відповідний актовий запис № 110 від 05.06.2014 року), копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , відповідний актовий запис №100 від 12.05.2015 року), копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , відповідний запис №65 від 23.03.2019 року), копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , відповідний актовий запис №246 від 16.11.2021 року - вказано у графі "батько" - [PERSON] (відповідач), у графі "мати" - [PERSON] (відповідач). Відповідно до 150 СК України - батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину; ч.1 ст. 152 СК України - право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом; ч.4 ст. 155 СК України - ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Суд встановив, що згідно доданих до позову актів обстеження від 20.06.2023 року (а.с.16,17), складених працівниками служби у справах дітей Свалявської міської ради, працівником поліції, проведено обстеження умов проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ., [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] - умови проживання хороші, в будинку чисто, наявні всі необхідні меблі, побутова техніка, засоби гігієни, продукти харчування, наявне шкільне приладдя, дитячий одяг. Для виховання та розвитку дітей створено всі необхідні умови. Комісією встановлено, що діти залишились без батьківського піклування, оскільки мати з ними не проживає більше місяця. Діти проживають з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України - при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно висновку Свалявської міської ради Закарпатської області за №02-14/2270 від 19.06.2023 року вирішено вважати доцілним відібрання від матері [PERSON] , [INFO] та батька [PERSON] , [INFO] дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] без позбавлення їх батьківських прав (а.с. 5-7). Суд зазначає таке. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України - батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини; ч.1,2 ст. 3 Конвенції - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України - суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання (правовиа позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року, справа №402/428/16-ц). Суд вважає, що на даний час є підстави для відібрання дітей від відповідачів, оскільки батьки (відповідачі) належним чином не виконують батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвитку дітей, обставини є загрозливими для життя та здоров`я дітей, враховуючи їх вік. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом, однак такий спосіб захисту прав дитини у цій конкретній ситуації найбільше відповідає інтересам дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ., [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Суд роз`яснює, що відповідно до ч.3 ст. 170 СК України - якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Суд зазначає, що відібрання дітей у відповідачів та влаштування на тимчасове проживання у сім`ю до дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] буде відповідати інтересам дітей. Цей спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між батьками та дітьми, та не позбавить відповідачів права в подальшому ставити питання про повернення дітей, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню. З огляду на досліджені та встановлені в судовому засіданні докази, враховуючи, що позивачем доведені обставини на які він посилається в позовній заяві належними та допустимими доказами, суд вважає, щопозовні вимоги є обгрунтованими та, в інтересах дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] їх необхідно відібрати від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки і піклування для вирішення питання щодо їх влаштування. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до п.3, 4 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" - якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. При пред`явленні позову до кількох відповідачів одним або кількома позивачами, звільненими від сплати судового збору, він стягується в дохід держави за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Поскільки вимоги позивача про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" (судовий збір за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб не справляється), суд доходить висновку, що судовий збір необхідно стягнути з відповідачів в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) та за ставками, встановленими ст. 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року, які діють з 01.01.2023 року у розмірі 2684 грн. (на день ухвалення рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження;ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, враховуючи, що позивач надав достатні та допустимі докази, щофакти, викладені у позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог є достовірними, сумніву у суду не викликають, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги потреби дітей, приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] (батько дітей) не заперечує щодо задоволення позову, що від відповідача [PERSON] (матері дітей) заперечень не надійшло,суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved