Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У січні 2023 року до суду надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] . В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя у сторін народилось троє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду від 2020 р., шлюб між сторонами розірвано. Згідно із судовим наказом від 04.03.2020 р., з [PERSON] , на користь [PERSON] , стягнуті аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 05.02.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] по аліментам на утримання неповнолітніх дітей, станом на 01.12.2022 р., становить 230436,80 грн. У липні 2019 року позивач разом зі своїми малолітніми дітьми виїхала на тимчасове проживання у Туреччину. Батько дітей не заперечував проти їхнього виїзду за кордон. Однак, за законами приймаючої сторони (Турецька Республіка), для перебування дітей понад два місяці і оформлення візи, потрібен дозвіл батька на проживання у Туреччині. Відповідач постійно ухиляється від надання дозволу дітям на проживання із позивачем за кордоном. Несвоєчасне подання документів на продовження візи загрожує дітям примусовою депортацією на батьківщину. Останній дозвіл на їхнє перебування за кордоном добігає кінця. Також, позивач зверталася до органу опіки та піклування, щоб посприяти у наданні дозволу на перебування дітей за кордоном на найближчі три роки, але листом від 22.12.2022 р. [PERSON] рекомендовано звернутися з цього приводу до суду. Враховуючи викладене, позивач просить надати дозвіл [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на тимчасове проживання в Турецькій Республіці та тимчасові поїздки з території України до Турецької Республіки в період з тридцять першого грудня 2022 року по тридцять перше грудня 2025 року разом з мамою [PERSON] [INFO] . Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що його довіритель не заперечує щодо надання дозволу на тимчасове проживання дітей у Турецькій Республіці, проте не має можливості надати такий дозвіл, оскільки знаходиться також за кордоном. Обставини справи, що встановлені судом 07 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 598. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Від шлюбу у сторін народилось троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.07.2020 року шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судовим наказом від 04.03.2020 р., з [PERSON] , на користь [PERSON] , стягнуті аліменти на утримання дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , дочку - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 05.02.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Установлено, що судовий наказ знаходиться на виконанні у Броварському відділі державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області. 10 січня 2022 року [PERSON] надав згоду [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на тимчасові поїздки з території України до Турецької Республіки у супроводі матері [PERSON] у період із 30.12.2021 року по 31.12.2022 року. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] станом на 01.12.2022 р., становить 230436,80 грн. Листом Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 22.12.2022 р. представнику позивача [PERSON] рекомендовано звернутися до суду для надання дозволу на виїзд дітей за кордон. До матеріалів справи долучено копії квитанцій про сплату аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей. 02 травня 2023 року Органом опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 вказаної статті. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільне залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За приписами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, як уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За умовами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потребі самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказані вимоги повністю кореспондуються із умовами п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. за № 231, згідно з яким оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З наведеного необхідно зробити висновок, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Частина 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до частин сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифіковану постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини i прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 14 липня 2016 року Верховною Радою України внесені зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», виключено з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі, можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (Правила). Відповідно до пункту 3 зазначених Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно із пунктами 1 те 4 Правил виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий відсутній у пункті пропуску. Відповідно до вимог абзацу 8 підпункту 2 пункту 4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суд постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17-ц сформулювала висновок, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл, за відсутності згоди другого з батьків, може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Враховуючи встановлені обставини, зокрема те, що діти проживають разом із матір`ю, яка забезпечує їм повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; урахувавши те, що мати здатна забезпечити дітей усім необхідним, суд дійшов висновку, що надання дозволу на тимчасове проживання та виїзд дітей з матір`ю за межі України до Турецької Республіки із зазначенням певного періоду, на який видається такий дозвіл, відповідатиме найкращим інтересам дітей. На підставі викладеного та

Outcome: approved