Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.11.2019 між сторонами укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти у сумі 254100,00 грн. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою, власноруч написаною позичальником в момент передачі їй суми позики. Відповідно до п.3 договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у сумі 254100,00 грн. наступним чином: до 19.05.2020 -22100,00 грн., до 19.08.2020 року -232200,00 грн. Умовами пункту 5 договору сторони визначили, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася на банківський рахунок позикодавця або в інший не заборонений діючим законодавством спосіб. Повернення позики повинно бути здійснено в м. Запоріжжі (п. 4 договору). Відповідно до п. 10 договору, його складено і посвідчено в одному примірнику, який залишається у позикодавця, який зобов`язується після повного виконання позичальником зобов`язання за цим договором передати цей примірник позичальнику з відміткою про одержання грошей, а у випадку неможливості повернення боргового документа - вказати про це у розписці, яку він повинен видати позичальнику відповідно до вимог статті 545 Цивільного Кодексу України. Того ж дня, 19.11.2019, позичальник отримала від позикодавця, на умовах договору позики від 19.11.2019, грошові кошти в розмірі 254100,00 грн., про що позичальником складено власноруч відповідну розписку від 19.11.2019, між тим кошти, у встановлений у договорі строк не повернула. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача суму 254100,00 грн. основного боргу за договором позики від 19.11.2019 року. Окрім того, просить стягнути суму штрафу передбачену п. 6 Договору у розмірі 20% від суми невиконаного грошового зобов`язання, а саме 50820,00 грн., та відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, 3% річних у розмірі 9661,65, інфляційні втрати у розмірі 31914,08 грн., які розраховані за період з 20.05.2020 року по 19.08.2020 року, з 20.08.2020 року по 17.11.2021 року. Рух справи. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 16.12.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.04.2023 справу прийнято до провадження суддею Савеленко О.А., призначено судове засідання на 15.05.2023 року. 15.05.2023 року, через перебування головуючого судді в нарадчій кімнаті справу відкладено на 12.07.2023 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2023 року заяву представника позивача в межах справи залишено без розгляду, по справі оголошено перерву до 31.08.2023 року. 31.08.2023 року у судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідач, повідомлена у встановлений законом спосіб, причини неявки до суду не повідомила, своїм правом на подання відзиву до суду не скористалась. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд ухвалив\~постановити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~в матеріалах\~справи доказів,\~що відповідає\~положенням ч.\~4\~ст.\~223\~та ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 19.11.2019 між сторонами укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти у сумі 254100, 00 грн. (а.с.4). На підтвердження отримання грошових коштів за договором позики в сумі 254100,00 грн., [PERSON] написала власноруч розписку (а.с. 5), що передбачено п. 2 Договору позики. Пунктом 3 Договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у сумі 254100,00 грн. наступним чином: до 19.05.2020 -22100,00 грн., до 19.08.2020 року - 232200,00 грн. Умовами пункту 5 договору сторони визначили, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася на банківський рахунок позикодавця або в інший не заборонений діючим законодавством спосіб. Повернення позики повинно бути здійснено в м. Запоріжжі (п. 4 Договору). 19.11.2019 року між сторонами укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., зареєстрованому в реєстрі № 1983. Згідно умов договору іпотеки [PERSON] позичила гроші в [PERSON] в сумі 254100,00 грн., які зобов`язалася повернути в термін до 19.08.2020 року. В забезпечення виконання вищезазначеного зобов`язання, [PERSON] передала в іпотеку наступне нерухоме майно, двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43 кв.м. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦПК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмову від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язань. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двох - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Висновки суду. Дослідивши письмові\~докази,\~суд приходить\~до висновку, що 19.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 254100,00 грн. Отримання коштів підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою. Станом на день звернення з позовом та на час розгляду справи відповідачем не спростовано вимоги позивача, не надано доказів повернення суми боргу, а відтак кошти у розмірі 254100,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а також штрафу у розмірі 20% від суми невиконаного грошового зобов`язання, суд зазначає наступне. Пунктом 6 Договору позики встановлено, якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики або не у повному обсязі визначеному п. 3 Договору, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, також суму штрафу у розмірі 100% від суми вказаної у п. 1 договору. При цьому обов`язок сплатити суму штрафу є самостійним і виникає у будь-якому випадку за умови порушення строків чи обсягу повернення грошових коштів. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 20% від суми невиконаного грошового зобов`язання, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими. Перевіривши розрахунок наданий позивачем, суд приходить до висновку, що до стягнення підлягають з відповідача на користь позивача: штраф у розмірі - 50820,00 грн., 3% річних у розмірі - 9661,65 річних та інфляційні втрати у розмірі - 31914,08 грн. У зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3464,97 грн.

Outcome: approved