Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Єланський О.Г. звернувся до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. В позовній заяві він зіслався на те, що [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] в с. Гаврилівка Покровського району Дніпропетровської області. Спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , крім іншого, складається із земельної ділянки загальною площею 4,483 га, кадастровий номер 1224285600:01:001:0402. При зверненні 22.06.2023 року до Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, яка є правонаступником Гаврилівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, [PERSON] було повідомлено про наявність заповіту від імені [PERSON] , а також було надано дублікат заповіту, посвідченого секретарем виконкому Гаврилівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Чигир О.О. 17.02.2009 року і зареєстрованого в реєстрі за №06. Відповідно до даного заповіту, все своє майно. де б воно не було і з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті, в тому числі грошові вклади в усіх установах банку, [PERSON] заповів [PERSON] 27.06.2003 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г. з метою подачі заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , однак, [PERSON] було роз`яснено, що у зв`язку з неприйняттям нею спадщини у встановлений законом строк, їй необхідно звернутися до суду за місцем відкриття спадщини із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивачка вважає, що строк для подачі заяви про прийняття спадщини нею було пропущено з поважних причин, оскільки про наявність заповіту вона дізналась лише 22.06.2023 року після отримання його дублікату, тривалий час вони з батьком не спілкувались, проживали окремо на значній відстані, і тому їй не було відомо про наявність заповіту на її ім`я. В зв`язку з чим, представник позивачки просить визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю в два місяці, достатній для подання до приватного нотаріуса Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г. заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності сторін, які надіслали до суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Єланський О.Г. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області - сільський голова Зайцев А. не заперечує проти задоволення позову. Третя особа Приватний нотаріус Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г. просить розгляд справи провести в її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.05.2015 року, виданого виконавчим комітетом Гаврилівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №21 (а.с.4). На випадок смерті [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Гаврилівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Чигир О.О. 17.02.2009 року і зареєстрованого в реєстрі за №06, яким усе своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті, в тім числі грошові вклади в усіх установах банку, [PERSON] заповів повністю [PERSON] , 1979 року народження (а.с.5). Дублікат даного заповіту [PERSON] отримала 22.06.2023 року в Гаврилівському старостинському окрузі Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] являвся власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4.483 га, кадастровий номер 1224285600:01:001:0402, яка розташована на території Гаврилівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (а.с.6). Судом достовірно встановлено, що 27.06.2023 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г. з метою подачі заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , однак, нотаріусом було роз`яснено [PERSON] , що вона порушила строк для прийняття спадщини, встановлений п.1 ст.1270 ЦК України, факт спільного проживання спадкодавця зі спадкоємцем не підтверджено, тому їй було рекомендовано звернутися до суду для продовження строку для прийняття спадщини (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Стаття 1272 ЦК України визначає, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] є донькою [PERSON] , померлого [INFO] . Отже, позивачка, як спадкоємець першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України), так і спадкоємець за заповітом від 17.02.2009 року з урахуванням приписів ст. 1268-1270 ЦК України, повинна була у строк до 07.11.2015 року звернутись із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак, цього не зробила, тобто, пропустила строк для прийняття спадщини на 8 років. Позивачка обґрунтовує поважність причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини необізнаністю про наявність заповіту. За змістом ч. 3 ст. 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності об`єктивних та істотних труднощів чи перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка є донькою спадкодавця [PERSON] , отже є спадкоємцем першої черги за законом до майна померлого. Позивачка не вказує, що вона не була обізнана про факт смерті свого батька - [PERSON] , а, отже, про смерть батька і про факт відкриття спадщини на його майно [PERSON] знала. Відтак, незалежно від обізнаності позивачки про наявність заповіту на її ім`я, вона могла реалізувати своє волевиявлення на прийняття спадщини після смерті батька, як спадкоємець першої черги за законом, шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса у встановлений 6-місячний строк, тобто, якщо позивачка бажала б прийняти спадщину, то мала б можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, однак, цього не зробила. У випадку якби позивачка не була спадкоємцем першої черги, вона дійсно б не мала підстав звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, аж доки б не дізналася про існування заповіту, і така обставина могла бути підставою для подання заяви про надання додаткового строку. Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові № 671/308/20 від 29 червня 2021 року. Таким чином, суд вважає, що позивачкою не підтверджено належними доказами існування жодних об`єктивних, непереборних, істотних труднощів чи перешкод, які б завадили їй подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed