Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Позов мотивовано тим, що позивач є власником частини квартири [ADDRESS] . 29.03.2003 старший слідчий СВ ПМ ЛПІ м. Вінниця в межах кримінальної справи №03049007 виніс постанову про накладення арешту на вказану вище квартиру. На підставі даної постанови Перша вінницька державна нотаріальна контора наклала заборону на відчуження частини квартири [ADDRESS] . Постановою попереднього розгляду кримінальної справи від 06.11.2003 №1-342, винесеною місцевим судом Вінницького району Вінницької області було закрито кримінальну справупо обвинуваченю [PERSON] . При цьому, арешт накладений в межах даної справи знято не було. Наявність вказаного арешту перешкоджає позивачу користуватись та розпоряджатись своїм майном. З огляду на викладене, позивач просить суд скасувати арешт (архівний запис) нерухомого майна, зареєстрований 09.08.2007 року за №5456838 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, накладений на частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , [INFO] , накладений на підставі постанови 9-5014/10/26, 30.09.2003, не вказано, гол.від.подат.міліці, додаткові дані: архівний номер 2926922VINNITSA1, архівна дата: 02.10.2003, дата виникнення: 02.10.2003, №реєстра: 10-653, внутр. №950115232BF45B2D6A48, коментарій: слід. Гелета Ю.П . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2023 відкрито провадження у справі. (а.с. 52) 24.04.2023 до суду надійшов відзив відповідача Бюро економічної безпеки України, в якій відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки Бюро економічної безпеки України не є належним відповідачем у справі. (а.с. 76-81) Крім цього, відповідачем було заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача. (а.с.66-71) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області в задоволенні клопотання представника відповідача Бюро економічної безпеки України - Рєзнікової І.В., про заміну відповідача у справі було відмовлено. Задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Сопруна В.В. про залучення співвідповідача у справі - Головне управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області. (а.с.125-126) Відповідач ГУ ДФС України у Вінницькій області надав відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що ГУ ДФС України у Вінницькій області не може виконувати функції податкової міліції, оскільки її розформовано. Крім цього вказує, що позивачем не доведено, яким чином ГУ ДФС України у Вінницькій області порушує її права та свободи. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Сопрун В.В. в судовому засіданні позов підтримали, з підстав, зазначених у позові, просили задовольнити. Судові витрати просять залишити за позивачем. Представник відповідача Бюро економічної безпеки України - Рєзнікова І.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог до Бюро економічної безпеки України з підстав, зазначених у відзиві. Представник відповідача ГУ ДФС України у Вінницькій області - Покорук Н.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS] . Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28.11.2002, виданого заступником міського голови А.М. Вороною. (а.с.7) Постановою про накладення арешту старшого слідчого СВ ПМ ДПІ м. Вінниця старшого лейтенанта податкової міліції Гелета Ю.П. від 29.09.2003 в межах кримінальної справи №03049007, яка порушена по факту ухилення від сплати податків посадовими особами ПП «Молторг», передбаченого чт.212 ч.3 КК України, було накладено арешт на частини квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] (а.с. 8) Постановою попереднього розгляду кримінальної справи від 06.11.2003 №1-342, винесеною місцевим судом Вінницького району Вінницької області, кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ст.212 ч.3, ст.366 ч.2 КК України закрито за відсутністю складу злочину. Постанова набула чинності 13.11.2003. (а.с.11-14) . Відповідно до довідки від 01.03.2023 №290/01-14, виданої Державним нотаріальним архівом Вінницької області, на підставі постанови про накладення арешту на майно Головного відділення податкової міліції ДПІ м. Вінниці від 29.09.2003, яка надійшла до Першої вінницької державної нотаріальної контори, 02.10.2003 за Р.№10-653 накладено заборону на частини квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Відмітки про зняття заборони по фонду Першої вінницької державної нотаріальної контори не виявлено. (а.с.9) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборн відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.03.2023 №324943743, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься наступний запис: арешт (архівний запис) нерухомого майна реєстраційний номер обтяження, 5456838, зареєстровано 09.08.2007 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, об`єкт обтяження частка квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , [INFO] , підстава обтяження постанова 9-5014/10/26, 30.09.2003, не вказано, гол.від.подат.міліці, додаткові дані: архівний номер 2926922VINNITSA1, архівна дата: 02.10.2003, дата виникнення: 02.10.2003, №реєстра: 10-653, внутр. №950115232BF45B2D6A48, коментарій: слід. Гелета Ю.П. (а.с. 10) Як вбачається з супровідного листа слідчого Гелети до постанови про накладення арешту на майно позивача в рамках кримінальної справи адресованого Першій вінницькій обласній нотаріальній конторі, його зареєстровано 30.09.2003 за №9-5014/10/26. (а.с. 163) Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Проте, арешт на майно було накладено старшим слідчим СВ ПМ ЛПІ м. Вінниця в межах кримінальної справи №03049007 на підставі положень КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до ст.126 КПК 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Правова природа арешту майна не змінилась і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі ст.170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Після припинення кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При цьому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц. Разом із тим, скасування арешту майна, накладеного слідчим у даному випадку та виходячи з обставин справи, не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин через закриття кримінального провадження. Таким чином, вважаючи свої права порушеними внаслідок існування арешту майна, [PERSON] має правові підстави для звернення до суду з вказаним позовом. Враховуючи, що існування арешту перешкоджає позивачу реалізувати своє право власності на майно, з урахуванням того, що кримінальна справа, в межах якої було накладено даний арешт, була закрита в зв`язку з відсутністю події злочину, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог про скасування арешту майна. При цьому, щодо визначення належності відповідачів по справі, суд дійшов наступного висновку. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24). Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31). Судом встановлено, що позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що слідчі дії, у тому числі, накладення арешту на майно позивача, у кримінальному провадженні відносно [PERSON] здійснювалось працівниками слідчого відділу податкової міліції Державної податкової інспекції міста Вінниці. При цьому, відповідно до п.1,3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пункту 5 цього розділу, який набирає чинності з дня оголошення Кабінетом Міністрів України про початок діяльності Бюро економічної безпеки України, але не пізніше ніж через вісім місяців з дня набрання чинності цим Законом. Оперативно-розшукові справи, які перебувають в оперативних підрозділах податкової міліції, мають бути реалізовані шляхом початку досудового розслідування або їх закриття відповідно до Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом. Забороняється заведення оперативно-розшукових справ оперативними підрозділами податкової міліції з дня набрання чинності цим Законом. Кабінет Міністрів України 24.11.2021 прийняв розпорядження № 1493-р «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки». Таким чином, повноваження щодо досудового розслідування злочинів податковою міліцією фактично перейшли до Бюро економічної безпеки України. Проте, судом встановлено, що розслідування у кримінальній справі №03049007, яка порушена по факту ухилення від сплати податків посадовими особами ПП «Молторг», передбаченого чт.212 ч.3 КК України, здійснювалась СВ ПМ ЛПІ м. Вінниця. При цьому, вказана кримінальна справа була закрита постановою попереднього розгляду кримінальної справи від 06.11.2003 №1-342, винесеною місцевим судом Вінницького району Вінницької області за відсутністю складу злочину. Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», матеріали кримінального провадження, які на день початку діяльності Бюро економічної безпеки України перебувають в іншому органі досудового розслідування на стадії досудового розслідування, але відповідно до закону підслідні Бюро економічної безпеки України, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про початок діяльності Бюро економічної безпеки України передаються органом досудового розслідування відповідному прокурору у кримінальному провадженні для подальшого прийняття рішення у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України. Матеріали кримінального провадження, які перебувають в органах досудового розслідування, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, на стадії досудового розслідування, передаються відповідному прокурору у кримінальному провадженні для подальшої передачі до Бюро економічної безпеки України у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України. З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що передачі до Бюро економічної безпеки України підлягали лише ті справи, які на день початку діяльності Бюро економічної безпеки України перебували на стадії досудового розслідування. Враховуючи, що дана кримінальна справа №03049007 була закрита ще у 2003 році, тобто до початку створення та діяльності Бюро економічної безпеки України, вона не підлягала передачі до Бюро економічної безпеки України, а тому Бюро не має жодних прав та обов`язків щодо даної кримінальної справи та процесуальних дій, що вчинялись в її межах. Таким чином, Бюро економічної безпеки України не є належним відповідачем в даній справі, а тому в задоволенні позовних вимог до нього необхідно відмовити. При цьому, судом встановлено, що позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що слідчі дії, у тому числі, накладення арешту на майно позивача, у кримінальному провадженні відносно [PERSON] здійснювалось працівниками слідчого відділу податкової міліції Державної податкової інспекції міста Вінниці. Відповідно до ч.1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», у складі органів державної податкової служби знаходяться відповідні спеціальні підрозділи по боротьбі з податковими правопорушеннями (далі - податкова міліція). Відповідно до п.2,3 Указу Президента від 18.03.2013 №141/2013 «Про Міністерство доходів і зборів України», Міністерство доходів і зборів України є правонаступником Державної податкової служби України та Державної митної служби України, що реорганізуються. Установити, що до прийняття законодавчих та інших нормативно-правових актів: у складі Міністерства доходів і зборів України та його територіальних органів утворюються та діють підрозділи податкової міліції. Постановою Кабінету Міністрів України №160 від 21.05.2014, утворено Державну фіскальну службу України. Відповідно до п.7 Постанови Кабінету Міністрів України №236 від 21.05.2014 «Про Державну фіскальну службу України», у складі ДФС та її територіальних органах діють підрозділи податкової міліції, які здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, виконують оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Таким чином, останнім органом, у складі якого діяла податкова поліція, є ДФС України. Відповідно до відповіді ГУ ДФС у Вінницькій області, №32/02-97 від 19.05.2023, станом на 19.05.2023 здійснюються заходи з припинення ГУ ДФС у Вінницькій області. ГУ ДФС у Вінницькій області є правонаступником Головного управління Міндоходів у Вінницькій області. Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань вбачається, що станом на 15.05.2023 ГУ ДФС у Вінницькій області перебуває в стані припинення, тобто його правосуб`єктність не припинена. Таким чином, ГУ ДФС у Вінницькій області є належним відповідачем у даній справі, а тому позовні вимоги до нього підлягають задоволенню. Судові витрати слід залишити за позивачем, відповідно до заявленого в судовому засіданні клопотання представника позивача.

Outcome: partial