Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 09 квітня 2014 року, зареєстрованого Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №63. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 2014 року. В подружжя є неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що протягом останніх років в сторін досить часто виникла сварки, стосунки погіршились. З березня 2022 року подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, між ними зникло взаєморозуміння та повага. Так, вважає, що подальше спільне подружнє життя між ними та збереження шлюбу неможливе, а також суперечитиме його інтересам та інтересах дитини, у зв`язку із чим просить суд розірвати шлюб. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 20.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28.03.2023 сторонам надано строк для примирення тривалістю три місяці та зупинено провадження у справі до закінчення строку для примирення. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29.06.2023 поновлено провадження у цивільній справі. Позивач в судовому засіданні заяву підтримав, зазначив, що сторонам не вдалося примиритися, подальше подружнє життя є неможливим, у зв`язку із чим просить суд розірвати шлюб. Відповідач в судовому засіданні визнала позовні вимоги, не заперечила щодо їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 09 квітня 2014 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрували такий у Сихівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №63. В подружжя є неповнолітня син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Судом встановлено, що сторони міцної сім`ї не створили, не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові, без якого повноцінна сім`я існувати не може, а примирення неможливе. З цього слідує, що між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітньої доньки, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечила проти задоволення позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З цього слідує, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову понесено судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073,60 грн., а відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, відтак суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 536,80 грн., а решту судових витрат у розмірі 536,80 грн. стягнути з відповідача на його користь. На підставі ст. ст. 24, 105, 112 СК України,

Outcome: approved