Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

У лютому 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій він просить у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , право приватної власності\~на гаражі № [NUMBER] та № [NUMBER] , що знаходяться в Автогаражному кооперативі «ЮЖНИЙ-2», за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, 47А; залишити у власності [PERSON] гаражі № [NUMBER] та № [NUMBER] , що знаходяться в Автогаражному кооперативі «ЮЖНИЙ-2», за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, 47А, а також покласти судові витрати на відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що 08.07.2011 року сторони зареєстрували шлюб у Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського правління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 599. Від даного шлюбу у них є дочка [PERSON] , [INFO] . 21.10.2021 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами розірвано. За час перебування в шлюбі сторони набули майно, а саме: гараж № [NUMBER] - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2220599912101, право власності зареєстровано 10.11.2020 року; гараж № [NUMBER] - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2318275812101, право власності зареєстровано 17.03.2021 року; гараж № [NUMBER] - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2318678512101, право власності зареєстровано 17.03.2021 року; гараж № [NUMBER] - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23 18302912101, право власності зареєстровано 17.03.2021 року, які знаходяться в Автогаражному кооперативі «ЮЖНИЙ-2», за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, 47А. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником гаражів є відповідач. Позивач вважає дане нерухоме майно об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На сьогодні сторони в добровільному порядку вирішити питання щодо поділу майна не можуть, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 28.02.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 28.02.2023 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. 20.07.2023 року представник відповідача адвокат Данильченко М.С. надав до суду відзив на позовну заяву, в якій, по суті позовних вимог не заперечує відносно придбаного майна, яке було набуте під час шлюбу та яке підлягає поділу, однак заперечує відносно порядку поділу цього майна, та просить встановити інший порядок поділу майна, а саме: визнати за [PERSON] , право приватної власності\~на гаражі № [NUMBER] та № [NUMBER] , а за [PERSON] залишити право власності на гаражі № [NUMBER] та № [NUMBER] . Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступним. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 15 ЦК України визначено право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст. 16 ЦК України. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засідання встановлено, сторони по справі перебували у шлюбі з 08.07.2011 року по 21.10.2021 року. За час шлюбу подружжям було придбано у спільну власність нерухоме майно, а саме: гараж № [NUMBER] - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2220599912101, право власності зареєстровано 10.11.2020 року; гараж № [NUMBER] - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2318275812101, право власності зареєстровано 17.03.2021 року; гараж № [NUMBER] - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2318678512101, право власності зареєстровано 17.03.2021 року; гараж № [NUMBER] - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23 18302912101, право власності зареєстровано 17.03.2021 року, які знаходяться в Автогаражному кооперативі «ЮЖНИЙ-2», за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, 47А. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником гаражів значиться відповідач. (а.с. 9, 15, 21, 28). Отже спірне майно сторони набули у період шлюбу. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України,\~ст. 60 СК України,\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Згідно з\~ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтями 69-71 СК України,\~визначено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в\~постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання (п. 23). Крім того, в п. 25 постанови роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5\~ст. 71 СК\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК України, за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їх спільній частковій власності. При цьому, суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком. Аналогічна правова позиція також висловлена у постановах в постановах Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі 6-843цс17 та Верховного Суду від 06.02.2018 року 61-2446св18, 07.02.2018 року у справі 61-524св18, 19.06.2019 року у справі 621/302/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки придбане ними в період шлюбу та за спільні кошти, незалежно від того, що оформлене та зареєстроване окремо за позивачем та окремо за відповідачем. Отже, спірне майно відповідно до ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися, яке майно залишається кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому вважає за необхідне розділити спільне майно на дві рівні частини, визнавши право приватної власності на нерухоме майно по 1/2 частині за кожним. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційний розміру задоволених позовних вимог у розмірі 644 грн. 37 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial