Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про\~те,\~що з\~відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, що був зареєстрований 23 січня 2019 року у Демидівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 6. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . З відповідачем спільне життя не склалося, оскільки мають різні характери та протилежні погляди на життя. В результаті чого між ними постійно виникали конфлікти та суперечки на побутовому грунті. Почуття любові та взаємоповаги між ними втрачено та шлюбні відносини фактично припинені. Понад рік з відповідачем не проживають як сім`я. Дитина проживає\~з нею\~та перебуває\~на її\~утриманні.\~Вважає,\~що примирення\~між ними\~та збереження\~шлюбу неможливе\~і суперечить\~її інтересам\~та інтересам\~їх дитини. Відповідач [PERSON] фінансової допомоги на утримання дитини не надає. Тих коштів, що відповідач нерегулярно надає не вистачає. Вона є особою з інвалідністю (3 група з дитинства по онкозахворюванню з ураженням центральної нервової системи). Їй протипоказана важка фізична праця, теплове та іонізуюче випромінювання, і значне психологічне навантаження. Отримувані нею доходи не дають можливості забезпечувати дитину усім необхідним. Їхній син [PERSON] відвідує дитячий садочок «Сонечко», що потребує додаткових витрат. Їй відомо,\~що відповідач\~ [PERSON] \~є працездатною\~особою,\~доходи отримує\~від тимчасових\~заробітків і\~має нерегулярний\~мінливий дохід. Інших утриманців не має, а тому може надавати допомогу на утримання їх неповнолітньої дитини. З вказаних\~підстав у\~позовній заяві\~позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , що був зареєстрований 23 січня 2019 року у Демидівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 6, а після розірвання шлюбу залишити їй право іменуватися прізвищем [PERSON] . Крім того,\~у позовній\~заяві позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів та до досягнення дитиною повноліття. В судовому\~засіданні позивач\~ [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визнав повністю. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В силу вимог ч. 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України\~у разі\~визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог не встановлено. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5) сторони по справі зареєстрували шлюб 23 січня 2019 року у Демидівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 6. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . В силу вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України визначено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. В судовому засіданні встановлено, що сторони не бажають зберегти шлюб. Шлюбні відносини між сторонами припинені, а тому суд, на підставі статті 112 СК України, приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Розірвання шлюбу між сторонами по справі не буде суперечити інтересам дитини сторін по справі, яка є неповнолітньою. Ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про розірвання\~шлюбу та залишення\~права після\~розірвання шлюбу\~надалі іменуватися\~прізвищем [PERSON] . Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). В силу вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, аліменти з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] , за її вибором, на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає, що зазначений вище розмір аліментів, не буде вважатися завищеним в нинішніх умовах проживання та не створить відповідачеві додаткових труднощів матеріального характеру. Ч. 1 ст. 191 СК України визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, що був сплачений позивачем на час подання до суду позовної заяви за вирішення позовних вимог в частині розірвання шлюбу (а.с. 1). Крім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у зв?язку з розглядом цієї справи в частині вимог про стягнення аліментів в розмірі 1073,60 гривень, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року (з наступними змінами) щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру та того, що на час подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Підстав для\~звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113, 180-182,184 СК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст.ст. 104, 105, 110, 112-114, 180-184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 13, 206, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved