Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

01.08.2022р. АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 1-4). Ухвалою судді Наумової О.С. від 07.11.2022р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 37). В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 02.05.2018р. [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 02.05.2018р. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 80 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за укладеним договором про надання банківських послуг «Monobank» від 02.05.2018р., станом на 11.01.2022р., згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором, у [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 43798,93 грн., що складається з тіла кредиту - 43798,93 грн. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати у розмірі 2481,00 грн. Відповідач позовні вимоги не визнав, однак не скористався правом на подання відзиву. Однак представник відповідача Борисевич М.О. (діє на підставі довіреності від 28.04.2023р. а.с. 62) подав до суду 22.08.2023р. письмові пояснення, у яких вказував на неправомірне нарахування відсотків та пені банком за кредитним договором № б/н від 02.05.2018р., стверджував, що заборгованість відповідачем погашена у повному обсязі, заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с. 75 - 87). Представник позивача в судове засідання 22.08.2023р. не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся належним чином. При цьому, у поданому позові представник позивача Мєшнік К.І. (діє на підставі довіреності від 07.10.2019р. а.с. 28) зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача АТ «Універсал Банк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом (а.с. 3). Відповідач в судове засідання 22.08.2023р. не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву від 22.08.2023р., в якій просив суд проводити засідання за його відсутності, заперечував проти задоволення позову (а.с. 75 81). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02.05.2018р. [PERSON] було підписано анкету-заяву, відповідно до умов якої останній погодився з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. Підписанням цього договору підтвердив, що з вищевказаними банківськими документами ознайомився та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (а.с. 9). Просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті у банку. Засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Також визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки з власноручним підписом на документах та паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного/удосконаленого електронного підпису. Згідно доводів\~банку,\~внаслідок неналежного\~виконання взятих\~на себе\~зобов`язань,\~у відповідача\~виникла заборгованість\~за тілом\~кредитустаном на 11.01.2022р. в розмірі 43798,93 грн. (а.с. 6 - 8). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд звертає увагу на те, що АТ «Універсал Банк» не довів факту погодження між сторонами умов сплати відсотків за користування кредитом, їх розміру, відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, або підстав нарахування відсотків у збільшеному розмірі, оскільки долучена до матеріалів справи, підписана відповідачем, анкета-заява від 02.05.2018р., вказаних відомостей не містить. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, у тому числі його розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблицю обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту, які розміщені на веб-сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору та якими визначені, у тому числі: пільговий період користування кредитною картою, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема неустойка за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту розумів відповідач [PERSON] , ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 02.05.2018р. Також, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду\~України від\~11\~березня 2015\~року у\~справі №\~6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ "Універсал Банк" у період - з часу виникнення спірних правовідносин (02.05.2018р.) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (01.08.2022р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил, а також Тарифів у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. АТ «Універсал Банк» посилається на те, що, підписуючи анкету-заяву, відповідач ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг разом із Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту кредиту, а отже виявив згоду на укладення кредитного договору, проте вищевказані банківські документи не містять підпису [PERSON] , тому відсутні підстави вважати, що останній був ознайомлений з ними. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. Щодо доводів банку про ознайомлення відповідачем із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту в мобільному додатку, які останній погодив шляхом їх підписання електронним цифровим підписом, суд зазначає наступне. Дійсно, як вбачається з матеріалів позову банку, особливістю проекту monobank є здійснення банківського обслуговування дистанційно за допомогою використання клієнтами банку мобільного додатку. Видача картки здійснюється після попередньої ідентифікації клієнта спеціалістами банку, після чого активація картки та її використання здійснюється клієнтом онлайн. Згідно анкети-заяви від 02.05.2018р., усі повідомлення, угоди, листи, підписання договорів здійснюється клієнтом банку онлайн за допомогою електронного цифрового підпису, здійсненого з генерації ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який використовувався для накладення електронного цифрового підпису, який є аналогом електронного цифрового підпису. Таким чином, банк стверджує, що відповідач, використовуючи додаток, за допомогою використання аналогу власноручного підпису погоджує всі Умови та Правила надання банком послуг, повідомляється про будь-які зміни до умов надання кредиту, Тарифів банку тощо. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Так, електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12.01.2021р. по справі №524/5556/19, від 09.09.2020р. по справі №732/670/19, від 23.03.2020р. по справі №404/502/18, від 07.10.2020р. по справі №127/33824/19 тощо. Таким чином, суд зауважує, що дійсно перш ніж надавати кредитні кошти позичальнику, зважаючи на те, що проект monobank є онлайн банком, з метою дотримання вимог чинного законодавства, банком було особисто здійснено попередню ідентифікацію відповідача, отримано документи, що підтверджують його особу, та внесено їх до бази банку, після чого на основі власноручного підпису позичальника було згенеровано особистий ключ, який використовуватиметься для накладення електронного цифрового підпису, який відповідає власноручному підпису клієнта банку, при цьому в анкеті-заяві банку зазначається, що в подальшому вказаний підпис буде використовуватися позичальником з метою засвідчення будь-яких дій згідно з договором в мобільному додатку. Тобто, позивач наполягає на тому, що після направлення примірників Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблицю обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту до мобільного додатку відповідача, останній ознайомився з ними та погодився з їх умовами, використовуючи електронний цифровий підпис, що свідчить про погодження з позичальником усіх необхідних умов кредитного договору, зокрема і щодо нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки за прострочення виконання зобов`язання. В той же час, суд зауважує, що саме по собі посилання позивача на ознайомлення відповідача і вказаними банківськими документами та погодження з ними шляхом їх підписання цифровим підписом у мобільному додатку, без надання відповідних доказів, не може бути прийнято до уваги суду, оскільки будь-яка дія користувача додатком фіксується у відповідній програмі та в подальшому оброблюється спеціалістами банку, що і здійснюють реагування на відповідні дії з боку клієнта. При цьому, відсутність вказаних доказів, позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення з вказаними умовами надання кредитних послуг та їх підписання, що є обов`язковим у разі пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, неустойкою, комісією, та які у зв`язку з відсутністю вказаних доказів до стягнення не підлягають. Аналогічно суд вважає безпідставним довід банку, що факт ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту підтверджується ще й тим, що під час реєстрації в мобільному додатку, після введення номеру телефону відповідач має ознайомитися з Умовами і натиснути "Продовжити", де визначено, що натискаючи "Продовжити", вона погоджується з умовами та тарифами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази фактичного ознайомлення позичальника з вказаними Умовами, тобто в даному випадку, суд вважає, що не дивлячись на електронну форму відповідної дії, до вказаних правовідносин є застосовною правова позиція, викладена у постанові Великої Палати\~Верховного Суду\~від 03.07.2019р.\~у справі\~№342/180/17,\~провадження №14-131цс19, тобто за відсутності доказів підписання відповідачем Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, Паспорту споживчого кредиту, чи в письмовій, чи в електронній формі, останні не можуть вважатися частиною кредитного договору, та такими, що належним чином погоджені з позичальником. Суд вважає доведеним факт отримання позичальником кредитних коштів АТ «Універсал Банк», оскільки на підтвердження цього є виписка по картковому рахунку відповідача, яка є первинним банківським документом та належним доказом існування заборгованості перед банком (а.с. 70 -71, 85 - 87), про що вже неодноразово висловлювався Верховний Суд у своїх постановах. В той же час, суд не погоджується з сумою такої заборгованості, яку, зокрема, банк просить стягнути на свою користь, а саме заборгованості за тілом кредиту в розмірі 43798,93 грн. та вважає її необґрунтованою з огляду на наступне. Так, з розрахунку заборгованості видно, що відповідачу АТ «Універсал Банк» було встановлено кредитний ліміт в розмірі 80000,00 грн., який в подальшому неодноразово змінювався, відповідач коштами банку користувався. При цьому, суд зауважує, що банком щомісячно списувалися відсотки за користування кредитом, що фактично збільшувало розмір заборгованості, загальна сума нарахованих відсотків згідно з випискою по картковим рахункам (а.с. 6 - 8). Загалом нараховані\~відсотки становлять\~33317,22 грн. Таким чином, згідно власноручної калькуляції судом вбачається, що заборгованість за тілом кредиту у позичальника станом на 11.01.2022р. становить 43798,93 грн. За вирахуванням 33317,22 грн. (відсотки) , заборгованість становитиме 10481,71\~грн. Таким чином сума заборгованості по тілу кредиту формувалася як за рахунок відсотків за користування кредитом так і неустойки (пені) банку. Отже, суд доходить висновку, що оскільки доказів погодження між сторонами сплати відсотків за користування кредитом, неустойки, їх розміру, відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, позивачем не надано ні в письмовому, ні в електронному вигляді, стягненню підлягали б лише фактично отримані позичальником кошти, в той же час, згідно власноручної калькуляції судом вбачається, що відповідна заборгованість перед станом на 11.01.2022 р. становила 10481,71 грн. В той же час, як видно з виписок руху коштів по рахунку відповідача [NUMBER] від 19.04.2023р. (за період 11.01.2022р. 19.04.2023р.), від 21.08.2023р. (за період 01.05.2023р. 31.05.2023р.), від 21.08.2023р. (за період 01.06.2023р. 01.07.2023р.), від 21.08.2023р. (за період 01.07.2023р. 31.07.2023р.) та від 21.08.2023р. (за період 01.08.2023р. 21.08.2023р.) [PERSON] погашав свою заборгованість перед банком шляхом внесення щомісячних платежів. Загалом сплатив 11900,00 грн. (а.с. 70 - 71, 82 87 ). Оскільки позовні вимоги позивача стосуються заборгованості, розрахованої станом на 11.01.2022р., згідно власноручної калькуляції судом було встановлено, що розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «Універсал Банк» станом на 11.01.2022р. становив 10481,71 грн., тому суд враховує факт сплати [PERSON] після 11.01.2022р. на користь банку 11900,00\~грн., що перевищує суму заборгованості. Враховуючи вищенаведене, підстави для задоволення позову щодо стягнення з відповідача на користь банку заборгованості відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрата покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed