Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

30.01.2023 року [PERSON] звернулася до Баранівського районного суду із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано 25.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області , актовий запис № 2160. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що 25.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, між нею та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, актовий запис № 2160. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбних відносин з`ясувалося, що вони мають різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності, а їхні характери несумісні. Відповідач постійно чинить домашнє насильство щодо неї , постійно нехтує сімейними цінностями. Вважає, що шлюб існує формально, збереження шлюбу є неможливим. Ухвалою судді від 06.02.2023 року відкрито спрощене позовне провадження по справі, надано відповідачу строк для подання відзиву, роз`яснено права учасникам справи, а відповідачу - наслідки неподання відзиву у встановлений судом строк, справу призначено до розгляду у судовому засіданні без повідомлення ( виклику ) сторін (а.с. 10- 11 ). 22.03.2023 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, згідно якого відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, просить розподіл судових витрат по справі провести згідно вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України ( а.с. 15) Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Справа вирішується за наявними матеріалами, згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 25.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області , актовий запис № 2160, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.09.2015 року (а.с. 7 ). Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 24.03.2022 року (а.с. 8). Сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, наміру відновлювати подружні стосунки позивач не має, оскільки вважає, що сім`я розпалася остаточно. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним Кодексом, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Згідно зі ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги відсутність заперечень проти позову з боку відповідача, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки, так і відповідача. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя не можливе, позивачка наполягає на розлученні, відповідач не заперечує, а також враховуючи, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у своєму рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач по справі [PERSON] до початку розгляду справи по суті визнав позов, про що свідчить поданий ним відзив, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, який був сплачений при поданні позову, що складає 536,80 грн ( 1073,60 грн/2).

Outcome: approved