Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

У червні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 грудня 2019 року відповідачка отримала від нього (позивача) в борг 35 000 доларів США, про що нею було складено розписку, відповідно до якої вона зобов`язалася повернути суму боргу до 13 грудня 2022 року. Однак, оскільки в обумовлений строк відповідачка борг позивачу не повернула, то просив стягнути з неї на свою користь заборгованість за вказаним договором позики у загальному розмірі 35 000 доларів США. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідачка в судовому засіданні подала заяву, якою позов визнала в повному обсязі. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно з письмовою розпискою, складеною 13 грудня 2019 року, [PERSON] отримала у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 35 000 доларів США які зобов`язалась повернути до 13 грудня 2022 року /а.с.5/. Як убачається із позовної заяви і відповідачка визнала позов, до цього часу [PERSON] отримані у борг від позивача грошові кошти у вказаній сумі не повернула. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на зазначене, оскільки відповідачка, отримавши від позивача у борг за договором позики від 13 грудня 2019 року грошові кошти у розмірі 35 000 дол. США, в обумовлений договором строк, а саме до 13 грудня 2022 року, борг позивачу не повернула, позовні вимоги визнала в повному обсязі, то суд визнає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 35 000 доларів США, що еквівалентно, виходячи з офіційного курсу гривні щодо долара США станом на 21 серпня 2023 року, з розрахунку 1 дол.США = 36,5686 грн., - 1279901 грн. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору, що становить 6399,50 грн. (12799,02 х 50 %). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування його витрат по сплаті судового збору 6399,50 грн.

Outcome: approved