Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача СВК «Мрія», в якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] право власності за набувальною давністю на будівлю складу під літ.«А», яка в цілому складається з будівель під літ.«А» - виробнича будівля, під літ.«а» - прибудова, під літ.«а1» - прибудова; під літ.«а2» - навіс; під №1 - цистерна, загальною площею - 664,1 кв.м., яка розташована по [ADDRESS] , Старокозацька територіальна громада. Короткий зміст та обґрунтування позову З 10 лютого 1997 року позивач [PERSON] відкрито користується будівлею, яка розташована по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 17.12.2020 року №15. Позивач був членом КСП «Знамя Леніна». 10 лютого 1997 року на засіданні уповноважених КСП «Знамя Леніна» було прийнято рішення відносно заяви позивача та вирішено продати йому будівлю кормцеху, яка розташована у с.Південне Білгород-Дністровського району, Одеської області, що підтверджується протоколом №1 засідання правління КСП «Знамя Леніна» від 10.02.1997 року. У 2000 роках КСП «Знамя Леніна» було реорганізовано та його правонаступником є СВК «Мрія». На момент реорганізації КСП «Знамя Леніна» в СВК «Мрія» будівля кормцеху, яка розташована у с.Південне Білгород-Дністровського району, Одеської області, вже вибула із володіння КСП «Знамя Леніна» та йому не належить згідно протоколу №1 засідання правління КСП «Знамя Леніна» від 10.02.1997 року. Позивач з 10.02.1997 року до 13.03.2020 року не оформив із КСП «Знамя Леніна» нотаріальний договір купівлі-продажу будівлі, СВК «Мрія» не має право в силу того, що майно було продано позивачу до утворення СВК. Будівля складу, яка розташована по [ADDRESS] , не перебуває у власності Старокозацької територіальної громади Білгород-Дністровського району Одеської області. З 1997 року будівля кормцеху використовується позивачем як склад для зберігання сільськогосподарської продукції. Враховуючи вище викладене, позивач [PERSON] добросовісно заволодів будівлею складу, яка розташована по [ADDRESS] та відкрито користується на протязі 26 років (якщо рахувати з 01.01.2001 року, то володіє будівлею складу 23 роки). Видаючи довідку від 17.12.2020 року за №15 Старокозацька сільська рада підтверджує факт використання позивачем та належності будівлі складу позивачу. Будівля складу, яка розташований по [ADDRESS] , була збудована ще в 1980 році для виробничих цілей КСП «Знамя Леніна». Позивач позбавлений можливості вирішити дане питання у поза судовому порядку виходячи з того, що Старокозацька сільська рада та СВК «Мрія» не мають до даної нерухомості жодного правового відношення. Отже, позивач змушений звернутися до суду із позовом про визнання за ним права власності на будівлю складу, яка розташований по [ADDRESS] , Старокозацька територіальна громада, за набувальною давністю. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2023 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.08.2023 року підготовче судове засідання по справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Бондаренко Г.Є. в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву, в якій підтримує позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просить справу розглянути без її участі. Представник Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в судове засідання не з`явився, також подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у відсутність представника, заперечень та зауважень не має. Представник СГВК «Мрія» в судове засідання не з`явився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно ст.81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування В судовому засіданні встановлено, що З 10 лютого 1997 року позивач [PERSON] відкрито користується будівлею, яка розташована по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 17.12.2020 року №15. Позивач був членом КСП «Знамя Леніна». 10 лютого 1997 року на засіданні уповноважених КСП «Знамя Леніна» було прийнято рішення відносно заяви позивача та вирішено продати йому будівлю кормцеху, яка розташована у с.Південне Білгород-Дністровського району, Одеської області, що підтверджується протоколом №1 засідання правління КСП «Знамя Леніна» від 10.02.1997 року. У 2000 роках КСП «Знамя Леніна» було реорганізовано та його правонаступником є СВК «Мрія». На момент реорганізації КСП «Знамя Леніна» в СВК «Мрія» будівля кормцеху, яка розташована у с.Південне Білгород-Дністровського району, Одеської області, вже вибула із володіння КСП «Знамя Леніна» та йому не належить згідно протоколу №1 засідання правління КСП «Знамя Леніна» від 10.02.1997 року. Позивач з 10.02.1997 року до 13.03.2020 року не оформив із КСП «Знамя Леніна» нотаріальний договір купівлі-продажу будівлі, СВК «Мрія» не має право в силу того, що майно було продано позивачу до утворення СВК. Будівля складу, яка розташована по [ADDRESS] , не перебуває у власності Старокозацької територіальної громади Білгород-Дністровського району Одеської області. З 1997 року будівля кормцеху використовується позивачем як склад для зберігання сільськогосподарської продукції. Враховуючи вище викладене, позивач [PERSON] добросовісно заволодів будівлею складу, яка розташована по [ADDRESS] та відкрито користується на протязі 26 років (якщо рахувати з 01.01.2001 року, то володіє будівлею складу 23 роки). Видаючи довідку від 17.12.2020 року за №15 Старокозацька сільська рада підтверджує факт використання позивачем та належності будівлі складу позивачу. Будівля складу, яка розташований по [ADDRESS] , була збудована ще в 1980 році для виробничих цілей КСП «Знамя Леніна». Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути шляхом визнання права. Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК). Враховуючи положення ст.ст.335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п.14 Постанови).

Outcome: approved