Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що « [INFO] померла, [PERSON] , [INFO] , що народився у селі Світлодолинське, Мелітопольського району, Запорізької області. На день смерті вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , хоча фактично проживала та померла на тимчасово окупованій території, за адресою: [ADDRESS] .На даний час вказана територія знаходиться під окупацією, а тому зареєструвати факт смерті у відповідності до діючого законодавства не видається за можливе, оскільки Українські державні органи внаслідок бойових дій перестали здійснювати свою діяльність на вказаній території. Заявник є сестрою чоловіка померлої, а тому не є членом сім`ї померлої, проте вважає, що заявник має право на звернення до суду, як особа для якої встановлення факту смерті впливає на її законні права, оскільки за життя померла склала заповіт на користь заявника, у зв`язку із чим заявник є спадкоємцем померлої. Однак реалізувати свої права спадкоємця заявник, зокрема подати заяву про прийняття спадщини, та оформити спадкові права, заявник не має можливості оскільки при відкритті спадкової справи нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини. Таким чином відсутність зареєстрованого факту смерті особи є перешкодою у відкритті спадкової справи. Таким чином, встановлення факту смерті [PERSON] , впливає на права заявника, оскільки без встановлення цього факту [PERSON] . не має можливості оформити свої спадкові права. До органів реєстрації актів цивільного стану з метою реєстрації факту смерті [PERSON] , заявник не зверталася оскільки не може надати необхідні документи (медичне свідоцтво про смерть встановленого зразка). На підставі викладеного заявник просить встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , що народилася у селі Світлодолинське, Мелітопольського району, Запорізької області. На день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , померла [INFO] на тимчасово окупованій території, за адресою: [ADDRESS] у віці 86 років. Заявник в судове засідання не з`явилася, при зверненні до суду з заявою представник заявника просив розглядати справу за його відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився. Враховуючи, що розгляд даної справи відповідно до вимог частини другої статті 317 ЦПК України, здійснюється невідкладно, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та представника заінтересованої особи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд встановив наступне. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження судом розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових або майнових прав підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності з ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом встановлено, що « [INFO] померла, [PERSON] , [INFO] , що народилася у селі Світлодолинське, Мелітопольського району, Запорізької області, що на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копію паспорту громадянина України серії [NUMBER] , проте фактично проживала на тимчасово окупованій території, за адресою: [ADDRESS] . Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим Сімферопольським районним відділом ЗАГС №3 Департаменту ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим, виданого 19 липня 2023 року, та листом відділення поліції «Білозерське» від 16 липня 2023 року Факт проживання померлої на території с. Велика Білозерка без реєстрації підтверджується довідкою Відділу «Центру надання адміністративних послуг» Великобілозерської сільської ради №1502 від 23.11.2021 року. На даний час вказана територія України знаходиться під тимчасовою окупацією, а тому зареєструвати факт смерті у відповідності до діючого законодавства не видається за можливе, оскільки Українські державні органи внаслідок бойових дій перестали здійснювати свою діяльність на вказаній території. Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Заявник є сестрою чоловіка померлої, а тому не є членом сім"ї померлої, проте за життя померла склала заповіт на користь заявника, у зв"язку із чим заявник є спадкоємцем померлої, а тому заявник має право на звернення до суду, як особа для якої встановлення факту смерті впливає на її законні права. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості отримати, відновити втрачені або знищені документи про це. З урахуванням наданих суду документів, а також того, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявниці [PERSON] для державної реєстрації факту смерті, суд, враховуючи вищенаведені положення законодавства, дійшов висновку про підтвердження факту смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , що народився у селі Світлодолинське, Мелітопольського району, Запорізької області та на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , померла [INFO] на тимчасово окупованій території, за адресою: [ADDRESS] у віці 86 років. Згідно з п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, суд допускає негайне виконання рішень. На підставі викладеного,

Outcome: approved