Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

13.07.2023 позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що 12.07.2023 дізнався, що стосовно нього приватним виконавцем округу міста Києва Юхименко О.Л. 12.08.2020 року було відкрито виконавче провадження за № 62797934, по примусовому виконанню виконавчого напису № 25405 від 16.07.2020, вчиненого приватним нотаріусом Хара Н.С. щодо стягнення з позивача на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» боргу в сумі 23505, 38 грн та проводяться виконавчі дії. Вважає, що виконавчий напис № 25405 від 16.07.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Хара Н.С., не підлягає виконанню, оскільки відповідно до ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» , виконавчі дії проводяться за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцем знаходження його майна. Крім того, вважає, що приватний нотаріус в порушення вимог ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Постанови КМУ від 29.06.1999 №1172, якою затверджено Перелік документів, відповідно до якого стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріус, вчинив виконавчий напис. Ним були направлені запити до приватного виконавця та до приватного нотаріуса з метою ознайомлення з матеріалами, однак відповіді не надійшло Посилаючись на викладене, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 25405 від 16.07.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» боргу в сумі 23505,38 грн, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. 17.07.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 14.08.2023 відповідач надав суду заяву, в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання оскарженого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі ст. 142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при подачі позову судового збору та стягнути з АТ «ПУМБ» на користь позивача 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору за подачу позову та заяви про забезпечення позову. Суд дослідивши докази у справі, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Встановлено, що 16.07.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 25405, про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 2001167404001 від 12.11.2018, укладеним ним із ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСВТО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором № 2001167404001 від 12.11.2018 в розмірі 23255,38 грн та 250 грн за вчинення виконавчого напису, а всього 23505,38 грн. На підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. 12.08.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62797934 про стягнення з боржника [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість в розмірі 23505, 38 грн. Згідно з вимогами ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Безспірний борг - це борг, що визнається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Як передбачено ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. В свою чергу ні відповідачем, ні третьою особою, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, як і не надано доказів на підтвердження виникнення у товариства права вимоги до позивача. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази згідно вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, для обґрунтування правомірності своїх дій, відповідач повинен був надати суду докази, які стали підставою нотаріусу для видачі оспорюваного виконавчого напису. В порушення зазначених процесуальних норм права, відповідачем не спростовано доводи позивача, що зазначена заборгованість не є безспірною, а також не надано інших доказів щодо правомірності своїх дій. Крім того, суду не надано належних та допустимих доказів направлення боржнику вимоги про погашення заборгованості у зазначеному розмірі із відміткою поштового відділення про вручення чи неможливість вручення боржнику такої вимоги, тому невідомими є підстави визнання нотаріусом кредитного боргу безспірним. В свою чергу, про існування зазначеної заборгованості та підстав її нарахування позивач дізнався після вчинення нотаріусом виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження, доказів протилежного відповідачем суду не надано. З огляду на викладене, враховуючи також те, що відповідач визнав позов, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Вищевикладене свідчить про те, що заборгованість не була безспірною, тобто, були відсутні законні підстави для видачі виконавчого напису. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із квитанціями №79 від 13.07.2023, №78 від 13.07.2023 сплачено судовий збір за позовну вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в сумі 1073 гривні 60 копійок та за заяву про забезпечення позову 536 гривень 80 копійок. З врахуванням вищезазначеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову, а саме у сумі 536 гривень 80 копійок, за подання заяви про забезпечення позову підлягає стягненню повна сума 536 гривень 80 копійок. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З врахуванням вищезазначеного з державного бюджету на користь позивача слід повернути судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у сумі 536 гривень 80 копійок.

Outcome: approved