Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

позивач перший заступник керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області Т. Петров, що діє в інтересах Головного управління Держгеокадасту у Кіровоградської області звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: СВК «Боківський», в якому (позові) просив: - конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадасту у Кіровоградській області, земельну ділянку [PERSON] із кадастровим номером 3521984400:02:000:1031 площею 3,2428, яка знаходиться на території Гурівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області; - стягнути з [PERSON] на користь Кіровоградської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у розмірі 4026,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON], будучи громадянкою Російської Федерації на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом отримала у власність спірну земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зареєструвала право власності на неї. У порушення вимог чинного законодавства України [PERSON] не відчужила зазначену земельну ділянку протягом року з моменту переходу права власності на неї. Одночасно з пред`явленням позову позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення зазначеного позову. Ухвалою від 11.05.2023 за клопотанням позивача вжито заходи забезпечення позову у зазначеній цивільній справі. Накладено арешт на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 3521984400:02:000:1031 площею 3,2428 га, яка знаходиться на території колишньої Боківської сільської ради Долинського району Кіровоградської області (на даний час Гурівської територіальної громади Кропивницького району Кіровоградської області) та заборонено органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки. Ухвалою від 29.05.2023 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження у справі. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Від представника третьої особи СВК «Боківський» надійшли письмові пояснення у яких остання просила при розгляді справи врахувати наявність договору оренди спірної земельної ділянки, укладений між СВК «Боківський» та відповідачем на строк до 31.05.2029, та наявність у кооперативу переважного права на придбання цієї земельної ділянки. Інші заяви по суті справи чи заяви з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходили. Відповідач, яка про дату, час і місце розгляду справи, повідомлялася належним чином засобами поштового зв`язку за її зареєстрованим місцем проживання (перебування), та яка відповідно до положень ст. 128 ЦПК України є такою, якій судова повістка вручена 08.08.2023, - у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів справи. Представник позивача у судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог обґрунтовуючи свою позиція аналогічно зазначеному у позові. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Третя особа в особі керівника та її представник у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову. Повідомили про наявність договору оренди спірної земельної ділянки від 01.09.2010, укладений між СВК «Боківський» та [PERSON] та додаткову угоду до нього від 30.09.2017 про продовження строку оренди земельної ділянки до 31.05.2029, а також наголосили на наявність у кооперативу переважного права на придбання цієї земельної ділянки. Заслухавши представника позивача та третю особу, дослідивши докази у справі, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2021 (спадкова справа № 46/2021, зареєстровано в реєстрі за № 3824), виданого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О., [PERSON] успадкувала після смерті [INFO] [PERSON] земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 3521984400:02:000:1031 площею 3,2428, яка знаходиться на території Гурівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Раніше, 01.09.2010 між СВК «Боківський» та [PERSON] було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки та згодом й додаткову угоду до нього від 30.09.2017 про продовження строку оренди земельної ділянки до 31.05.2029, що підтверджується копіями відповідних угод. Згідно з даними листа Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області ДМС України № 3501.5-1621/35.3/23 від 23.03.2023 за даними обліку ІП «Облік іноземців та біженців» ЄІАС УМП громадянка Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] , виданою органом 1201 ГУДМС у Дніпропетровській області. За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (довідка № 331581315 від 08.05.2023) право власності на спірну земельну ділянку 14.12.2021 було зареєстроване за [PERSON] та така державна реєстрація є чинною на час подачі позову до суду. Зазначені вище, встановлені судом обставини учасниками справи не заперечувалися. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У порушення зазначених вимог закону [PERSON] будучи громадянкою іноземної держави протягом року після прийняття у спадщину землі сільськогосподарського призначення не відчужила її. Згідно з умовами ч. 2 ст. 145 ЗК України у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Положеннями ч. 4 ст. 145 ЗК України передбачено, що позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Отже, земельна ділянка сільськогосподарського призначення отримана [PERSON] у спадок та не відчужена протягом року відповідно до вимог ч. 4 ст. 81 та ч. 1 ст. 145 ЗК України підлягає конфіскації у порядку передбаченому ч. 4 ст. 145 ЗК України. Щодо позиції третьої особи про збереження умов та строків договору оренди щодо спірної земельної ділянки та її переважне право на придбання цієї земельної ділянки судом відзначається, що ці правовідносини перебувають за межами заявлених позовних вимог, а тому у межах цієї справи не розглядаються. Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи учасників справи оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у заявах по суті справи і заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, процесуального закону та судової практики, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування. Враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, беручи до уваги, встановлення факту не відчуження громадянкою іноземної держави [PERSON] протягом року земельної ділянки сільськогосподарського призначення, отриманої у спадок, - суд дійшов висновку, що вимога позивача про конфіскацію такої земельної ділянки є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога, з урахуванням наведених вище судом мотивів, підлягає задоволенню, що не суперечить чинному законодавству, зокрема тому, що регулює земельні правовідносини та відносини щодо права власності і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту інтересів держави. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи, що позов задоволено повністю, - суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, понесені останнім по сплаті судового збору за подачу до суду позовної заяви у розмірі 2684,00 грн. та заяви про забезпечення позову у розмірі 1342,00 грн., а всього 4026,00 грн. Вирішуючи питання щодо чинності застосованих судом ухвалою від 11.05.2023 у справі № 388/804/23 (провадження № 2-з/388/9/2023) заходів забезпечення позову, судом відзначається, що відповідно до ч. 7, ч. 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: approved