Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 30.01.2023 р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на період навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення ним 23-х років та за умови, що він буде продовжувати навчання. В обґрунтування вимог позивач вказала, що їх спільний з відповідачем син [PERSON] вступив на навчання до Житомирського агротехнічного коледжу на денну форму навчання, у зв`язку з чим не має можливості влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Крім того, посилається, що син навчається згідно контракту на платній основі. Син проживає разом з позивачем, навчання потребує значних витрат, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на період навчання [PERSON] ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 03.02.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; задоволено клопотання позивача [PERSON] та витребувано з [INFO] відомості, в якій військовій частині проходить службу [PERSON] , [INFO] , також витребувано інформацію про розмір його доходів за 2022 рік (а.с.15-16). Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 27.02.2023 р. відповідач направив відзив на позовну заяву (а.с. 24-28, 34-38), в якому позовні вимоги визнав частково. В обґрунтування заперечень вказав, що 23.11.2013 року він уклав шлюб з [PERSON] , від шлюбу в них народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що на його утриманні перебуває двоє дітей та дружина, яка не працює, оскільки здійснює догляд за дітьми та його матір`ю [PERSON] , яка є особою похилого віку, і також, перебуває на його утриманні. Вказує на те, що на даний час він немає фінансової можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів, оскільки несе витрати на житлово-комунальні послуги, продукти харчування, ліки, сезонний одяг для членів своєї родини тощо. Звертає увагу, що сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також за позовом [PERSON] з нього стягується неустойка за прострочення сплати аліментів в розмірі 25000,00 грн. [PERSON] у відзиві вказав, що не має на праві власності рухомого та нерухомого майна, проживає з сім`єю в будинку матері, натомість позивач придбала в 2022 році земельну ділянку та садовий будинок. Враховуючи склад його сім`ї, дохід, витрати на щоденні найнеобхідніші потреби, вказує, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн щомісячно. 17.03.2023 р. на виконання вимог ухвали суду від 03.02.2023 р. [INFO] направив відповідь, що [PERSON] на обліку в територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки Житомирської області не перебуває, відомості про проходження ним військової служби відсутні (а.с.59). Ухвалою суду від 29.03.2023 р. витребувано з [INFO] відомості про розмір доходів [PERSON] за 2022 рік, який проходить службу у військовій частині № [NUMBER] , про що він повідомив, а у разі відсутності в них такої інформації, суд просив направити відповідну вимогу за належністю з повідомленням суду (а.с.69). 05.04.2023 р. надійшла відповідь на відзив (а.с. 73-76), в якій [PERSON] вказала, що доводи відповідача, які зазначені ним у відзиві на позовну заяву, не підтверджені належними доказами. Вказала, що зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що діти відповідача відвідують школу та садочок, дружина відповідача є особою працездатного віку, а тому має змогу працювати та утримувати сім`ю разом з чоловіком. Щодо тверджень позивача, що на його утриманні перебуває мати, яка є особою похилого віку та за якою здійснює догляд його дружина, зауважила, що [PERSON] є пенсіонеркою, отримує від держави грошове забезпечення та окрім [PERSON] має ще одного працездатного сина [PERSON] . Позивачем до відзиву не долучено докази, що мати перебуває на утриманні [PERSON] та потребує спеціального щоденного догляду. Не заперечувала, що відповідач сплачує аліменти на утримання спільної доньки [PERSON] та сплачує пеню по аліментах за рішенням суду, що є доказом ухилення відповідачем від утримання дітей. Звернула увагу, що позивачу належить право визначати спосіб стягнення аліментів в твердій грошовій сумі чи в частці від доходів, зазначає, що оскільки [PERSON] офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, просить стягувати аліменти саме в частці від його доходу. Додатково пояснила, що відповідач взагалі не цікавиться життям дітей, які перебувають в скрутному матеріальному становищі, проживають разом з нею в одній кімнаті недобудованого будинку. Крім того, на противагу доводам відповідача, вказала, що вона також сплачує комунальні послуги, забезпечує дітей одягом, харчуванням, ліками тощо. Зазначене у відзиві придбання майна вона здійснила за рахунок продажу спадщини, яку вона отримала від своїх батьків. Ухвалою суду від 29.05.2023 р. витребувано з Військової частини [NUMBER] відомості про розмір доходів [PERSON] , починаючи з 01.01.2022 року по час надання відповіді, в який він проходить службу, копія якої була отримана 26.06.2023 року (а.с. 103), проте станом на день розгляду справи на адресу суду відповідь на виконання запиту так і не надійшла, як і не надійшла відповідь з [INFO] на виконання ухвали суду від 29.03.2023 року. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно зі статею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 201 СК України норма ст. 191 СК України застосовується до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Зі змісту витягу з реєстру Житомирської територіальної громади №2022/000406513 від 24.08.2022 р., вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з матір`ю [PERSON] (а.с.8). Згідно договору про оплату освітніх послуг № 23 від 10.08.2020 року, довідки №78 від 26.01.2023р., виданої Житомирським агротехнічним фаховим коледжем, [PERSON] є студентом денної контрактної форми навчання Житомирського агротехнічного фахового коледжу; вартість навчання становить 50000,00 грн, період навчання з 01.09.2020 р. по 30.06.2024 (а.с. 6,7). Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Відповідно до ч.1 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт навчання, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач, у разі заперечень проти позову - неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач. Звертаючись з позовом [PERSON] зазначила, що повнолітній син потребує матеріальної допомоги батька саме в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, посилаючись на витрати, пов`язані з необхідністю сплачувати за навчання, наявністю витрат на проїзд, харчування, придбання одягу, канцелярського приладдя тощо, а також посилалась на те, що на даний час вона немає можливості самостійно його утримувати. В постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №346/103/17 зазначено, що суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Судом встановлено, що син відповідача навчається у навчальному закладі на денній, контрактій формі, у зв`язку з чим не може офіційно працювати та отримувати доходи, несе витрати на харчування, проїзд, а отже суд дійшов висновку, що він дійсно потребує матеріальної допомоги на період навчання, що є підставою для стягнення з відповідача аліментів. Суд вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь в матеріальному забезпеченні потреб сина, який навчається. На підставі наданих відповідачем доказів, судом не встановлено наявність обставин, які б вказували на те, що у відповідача відсутня можливість утримувати сина. Так, на підставі належних доказів судом встановлено, що відповідач є працездатною особою молодого віку, є військовослужбовцем, має стабільний достатній заробіток, а відтак обґрунтованих обставин, які б свідчили про відсутність можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на час його навчання, відповідачем суду не доведено. У відзиві на позовну заяву відповідач посилався на те, що не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, оскільки від шлюбу з [PERSON] він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружину, яка не працює. Дійсно, матеріалами справи підтверджується, що 23.11.2013 р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с.42). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується змістом свідоцтв про народження (а.с.43,44). Дружина відповідача [PERSON] працювала з 10.04.2018 р. у ТОВ «Острів пригод», з 24.02.2022, станом на 17.02.2023 року знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати (а.с. 51). Разом з тим, суд визнає неспроможними доводи відповідача про те, що його дружина перебуває на утриманні, оскільки вона є працездатною, може працювати, відомості про те, що наявні підстави, які перешкоджають їй працевлаштуватись, матеріали справи не містять. Матеріалами справи не підтверджується, що дружина відповідача не має можливості працювати, оскільки здійснює постійний догляд за дітьми. Діти відповідача від другого шлюбу за віком можуть відвідувати навчальні заклади відповідно шкільний та дозашкільний, інші обставини, які б свідчили, що вони потребують постійного догляду, відповідачем не наведені. Відповідач у відзиві посилався також на те, що на його утриманні перебуває мати, яка є пенсіонеркою, особою похилого віку та потребує постійного догляду, який здійснює його дружина. Разом з тим, відповідач не надав суду докази, що його мати, хоч і є пенсіонеркою, але перебуває на його утриманні. До відзиву на позовну заяву відповідач долучив лише копії паспорта та пенсійного посвідчення [PERSON] , яка є його матір`ю. Сам по собі факт того, що мати відповідача є пенсіонеркою та особою похилого віку не підтверджує ту обставину, що вона перебуває на його утриманні, як і не підтверджує, що отримувана матір`ю відповідача пенсія за віком не забезпечує її потреби. Також відповідач не надав докази, що матір позивача потребує постійного догляду, у зв`язку з чим його дружина не працює. Натомість, на переконання суду у разі, якщо у дружини відповідача наявна можливість не працювати, вказане свідчить про достатній рівень матеріального забезпечення відповідача, який самостійно цілком здатний утримувати дружину, їх спільних дітей та матір-пенсіонерку. Водночас, наведені обставини не є підставами, на переконання суду, які звільняють відповідача від обов`язку утримувати його дітей від поперднього шлюбу і ставити їх в завідомо невигідне становище порівняно з дітьми, які проживають в повній родині. В той же час, матеріалами справи підтверджується, що позивачка одна проживає з дітьми, які перебувають лише на її утриманні. Суд вважає за необхідне зазначити, що є неспроможними доводи відповідача про те, що він не може надавати матеріальну допомогу синові, оскільки йому необхідно сплачувати комунальні платежі, купувати одяг, продукти харчування, побутові речі, з огляду на те, що позивач цілком очевидно має аналогічні потреби. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд бере до уваги, що син відповідача навчається на контрактній основі, вартість навчання становить 50000,00 грн. Крім того, суд враховує необхідність в забезпеченні звичайних побутових потреб сина - харчування, одяг, ліки тощо; потреб навчального процесу - придбання відповідно канцелярського приладдя. При цьому суд також враховує, що відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1000,00 грн, що підтверджується змістом виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду від 22.11.2018 року (а.с.49), що значно менше, ніж прожитковий мінімум для дитини такого віку і очевидно не забезпечує покриття навіть мінімальних потреб дівчинки, має на утриманні двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , не має у власності нерухомого майна. Разом з тим, суд позбавлений можливості визначити рівень доходу відповідача, оскільки на неодноразові вимоги суду за клопотанням позивача про витребування доказів про його доходи відповідь не надійшла. Позивач самостійно надати відповідні докази можливості також немає. При цьому, відповідач, в обгрунтування власних заперечень, не надав суду довідку про розмір його грошового забезпечення, хоча був обізнаний про те, що суд витребовує такі докази. За встановлених обставин відповідно до положень ч. 4 ст. 81 ЦПК України, беручи до уваги те, що відповідач є військовослужбовцем, про що зазначив особисто, суд визнає, що він має достатній рівень доходу і може сплачувати аліменти на утримання сина. Також суд вважає, що не підлягає врахуванню та обставина, що відповідач має зобов`язання зі сплати пені по аліментах, яка стягнута на підставі рішення суду, оскільки зазначене вказує на те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, які були присудженні з нього, внаслідок чого утворилась заборгованість, у зв`язку з чим була застосована відповідальність у вигляді стягнення пені (а.с. 77-82). Крім того, рішення Богунського районного суду м. Житомира про стягнення з відповідача пені по аліментах було ухвалено 29.11.2021 року, залишено без змін на підставі постанови Житомирського апеляційного суду від 22.03.2022 року, а відтак, суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для сплати заборгованості. Не заслуговують на увагу і доводи відповідача про те, що позивачка набула у власність нерухоме майно, що свідчить про рівень її матеріального забезпечення, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач набула у власність садовий будинок, який розташований на земельній ділянці площею 0,0418 га в садовому товаристві "Ландиш" Березівська ТГ Житомирський район Житомирська область на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній об`єктом нерухомого майна від 11.02.2022 року, попередньо продавши належну їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 1/2 частину житлового будинку і земельної ділянки розміром 0,1 га в межах [ADDRESS] , що підтверджується змістом договору купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній об`єктом нерухомого майна від 13.01.2022 року. Вартість придбаного майна не перевищує вартість відчуженого (а.с. 83-91). Зі змісту довідки про доходи, виданої в Ліцеї № 3 міста Житомира, вбачається, що позивачка працює на посаді асистента вчителя, розмір її доходу за період з 01.09.2022 року по грудень 2022 року склав 30 137, 52 грн, що в середньому в місяць становить близько 7500,00 грн, при цьому самостійно виховує і утримує двох дітей, один з яких є студентом (а.с.9). Беручи до уваги те, що відповідач є військовослужбовець, розмір його доходу цілком очевидно перевищує розмір доходу позивачки. З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, суд визначає аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/10 частини всіх видів його доходів. Також суд враховує, що витрати на утримання дорослого сина, який навчається, є вищими, ніж витрати на утримання малолітніх дітей, з огляду на потреби в повноцінному харчуванні, придбанні одягу тощо. Суд вважає, що такий розмір аліментів зможе забезпечити потреби повнолітнього сина, які виникають у зв`язку з навчанням, яке є платним, та не буде надмірним тягарем для відповідача, який, як батько, зобов`язаний брати участь в матеріальному забезпеченні сина. Суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини від його доходів, оскільки він має на утриманні інших дітей і такий розмір суд вважає завищеним. У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. Але суд вважає, що такий розмір аліментів не зможе покрити необхідні витрати на належний рівень матеріального забезпечення повнолітнього сина з урахуванням плати за навчання та інших потреб, а тому такий розмір аліментів є вочевидь заниженим. Виходячи з положень ст.ст. 183, 184 Сімейного кодексу України правом заявити вимогу про спосіб стягнення аліментів - у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку, наділений саме одержувач аліментів. Беручи до уваги те, що відповідач має регулярний, стабільний дохід, позивач заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а тому правові підстави для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відсутні. З огляду на приписи ст.ст. 191, 201 СК України суд стягує з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина з 30.01.2023 року. V. Розподіл судових витрат На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн, розмір якого є мінімальним, оскільки при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору. Правових підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено.

Outcome: approved