Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулось Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] , в якому просить витребувати у відповідача та передати позивачу транспортний засіб «Kia Soul», 2012 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 132800 грн., який був переданий [PERSON] на підставі Договору фінансового лізингу № K3R2AX0000346295 від 21 травня 2012 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № K3R2AX0000346295 від 21 травня 2012 року [PERSON] виразив бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті Приватбанк. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи разом складають Договір фінансового лізингу, що укладений на підставі ст. ст. 633, 634 ЦК України. Відповідач згідно умов Договору лізингу отримав від позивача у платне користування автомобіль «Kia Soul», 2012 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлені у Додатку 2 Графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний автомобіль належить АТ КБ «Приватбанк». 21.05.2012 між сторонами підписано Акт приймання - передачі предмету лізингу. Станом на квітень 2023 року предмет лізингу відповідачем не повернуто, місцезнаходження транспортного засобу позивачу невідоме. Посилаючись на ст. 387 ЦК України, вважаючи, що відповідач незаконно, без відповідної правової підстави заволодів спірним транспортним засобом, позивач просить витребувати своє майно, у зв`язку з чим, вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про витребування майна, набутого на підставі договору фінансового лізингу передано до Подільського районного суду містка Києва за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2023 року, головуючим суддею у справі визначено Головчака М.М. 06 червня 2023 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на виконання вимог ст. 178 ЦПК України, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що 21 травня 2012 року [PERSON] підписано Заяву про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу № K3H0AX0000346295 у ПАТ КБ "Приватбанк", згідно якої предметом лізингу є автомобіль згідно специфікації, викладеної в Додатку № 1 (далі - Заява). Строк лізингу - 60 днів з моменту підписання Додатку 2 (Графік лізингових платежів). Щомісячні платежі, та порядок їх сплати: щомісячно, згідно графіку, та включають в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно додатку 2 (Графік лізингових платежів); винагорода за користування предметом лізингу в розмірі згідно додатку 2 (Графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено в умовах та правилах надання банківських послуг; винагорода за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу в розмірі згідно додатку 2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено в умовах та правилах надання банківських послуг (п. 1.1 - 1.1.4 Заяви). Відповідно до копії додатку № 1 до договору фінансового лізингу № K3H0AX0000346295 від 21 травня 2021 року Специфікація та Акт приймання - передачі, предметом Договору лізингу є автомобіль марки KIA Soul, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , тип Т3: універсал, вартість - 132800 грн. Дата приймання - передачі предмету лізингу 20.06.2012. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, транспортний засіб марки KIA Soul, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , тип Т3: універсал, 2012 року випуску, належить ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно копії статуту у новій редакції Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» за рішенням загальних зборів акціонерів від 06 червня 2019 року тип Банку з Публічного акціонерного товариства змінено на Акціонерне товариство комерційний банк. У зв`язку із зміною типу банку, змінено найменування банку з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ КБ «Приватбанк» знаходиться за юридичною адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д. Таким чином позивач надав суду докази, що підтверджують наявність договірних зобов`язань між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, оскільки Заява про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу № K3H0AX0000346295 від 21 травня 2012 року, яка підписана відповідачем, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір фінансового лізингу. Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо повернення майна, набутого за договором фінансового лізингу, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Як зазначено у ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно положень ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання припиняються. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно положень ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право, серед іншого, відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках; стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин з наданих стороною позивача доказів, судом не встановлено порушення відповідачем умов договору фінансового лізингу та вимог чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, що призвели б до порушення прав позивача. Позивачем в обґрунтування позовних вимог не наведено жодного обґрунтування та не надано доказів в підтвердження щодо підстав для витребування спірного майна у відповідача за Договором фінансового лізингу, а саме: чи то виникнення простроченої заборгованості зі сплати зобов`язань за договором лізингу, чи порушення умов Договору лізингу тощо. Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача на правові норми, викладені в ст. 1212 ЦК України, як підставу для витребування спірного майна, з огляду на наступне. За змістом ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язання повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Так, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у № 6-122цс14, ст. 1212 ЦК Україні як підстава для задоволення позову, може застосовуватися лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунутим за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер стосунків між сторонами виключає можливість застосування судом до них положень частини першої ст. 1212 ЦК України, у тому числі зобов`язання повернути майно потерпілому. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини, договір розірвано не було, позивач чи відповідач в односторонньому порядку не відмовлялись від договору, та доказів визнання недійсності договору фінансового лізингу у судовому порядку надано не було. Тому, оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а транспортний засіб, який позивач просить витребувати, набутий відповідачем за наявності правової підстави, тобто отриманий на підставі договору фінансового лізингу, його не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин, який склався між сторонами даного спору виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17. А тому, усі доводи сторони позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог ґрунтуються на особистих переконаннях та поясненнях сторони позивача. Однак для ухвалення у справі обґрунтованого рішення, такі факти повинні бути встановлені належними та допустимими доказами (висновками експертів, відповідними письмовими доказами тощо), а не ґрунтуватися на припущеннях. Наведена ситуація зводить процес вирішення даної справи на підставі здогадок та припущень, покладення яких в основу законного та обґрунтованого рішення є недопустимим. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Слід зауважити, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона позивача посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що, відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про витребування майна, набутого на підставі договору фінансового лізингу слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то, відповідно до ст. 141 ЦПК України, не підлягає стягненню з відповідача сплачений при зверненні до суду позивачем судовий збір в сумі 2684 грн.

Outcome: dismissed