Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Зміст позовних вимог: [PERSON] звернулася до суду з позовом до[PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Надвірнянська міська рада про усунення перешкод в користуванні майном. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником земельної ділянки і домоволодіння, які розташовані за адресою [ADDRESS] , про що 27.07.2004 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.01.2011 року, витягом про державну реєстрацію прав на домоволодіння від 11.01.2011 року. Користувачем сусідньої земельної ділянки, яка розташована за адресою [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] . Вже більше 20 років тому, відповідач посадила дерево - горіх на відстані 2 метри від межі їхніми земельними ділянками. На даний час дерево виросло дуже велике і висотою сягає більше 15 метрів. Гілля дерева упирається у стіну її житлового будинку, крона закриває половину даху будинку, а коли виростає листя і наливаються плоди, то у вітряну погоду дуже сильно стукають гілки по стіні будинку і по даху. Дерево своїм корінням розламує фундамент, бетонну доріжку, покрівлю будинку і стіни. Також коріння дерева розламало стіну в її будинку між кухнею і ванною. Тріщина з кожним місяцем катастрофічно збільшується. У ванні також є численні тріщини на підлозі і в деяких місцях вирвало плитку. Також в осінню пору року потрібно прибирати від цього дерева поломлені гілки і опале листя. 23 лютого 2022 року Управління житлово-комунального господарства та інфраструктури Надвірнянської міської ради видано Припис № 056 про усунення порушень вимог законодавства у сфері благоустрою Надвірнянської міської територіальної громади. Даним приписом встановлено, що на земельній ділянці відповідача висаджено дерево (горіх) на відстані біля 2 (двох) метрів від будинку [PERSON] , коріння та крона якого призводять до руйнування фундаменту і пошкодження покрівлі і стін. Приписом встановлена вимога усунути порушення до 06.03.2022 року шляхом видалення дерева (зрізки). По даний час [PERSON] припис № 056 від 23.02.2022 року не виконала, на її прохання зрізати дерево - не реагує і не бажає цього робити. Позивач вважає, що дерево, яке росте на земельній ділянці, користувачем якої є відповідач, має значну висоту більше 15 метрів та розміщене з порушенням вимог ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» на відстані 2 метрів від межі із земельною ділянкою позивача (замість дозволених 4-6 метрів), а тому створює їй проблеми у користуванні належними на праві приватної власності земельною ділянкою і домоволодінням, перешкоджає використовувати за цільовим призначенням, затіняє земельну ділянку і домоволодіння кроною дерева, пошкоджує домоволодіння. Короткий зміст відзиву на позов. 15.09.2022 року від представника відповідача поступив відзив на позовну заяву, в якому вважає, що вказаний позов не підлягає до задоволення, оскільки є безпідставним та необґрунтованим. Зазначає, що горіх висаджений ще в 90 роках покійним чоловіком [PERSON] , ще задовго до того, як [PERSON] стала власником сусідньої земельної ділянки. З державного акта про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2624010109:06:001:0005, копію якого надала позивачка, на момент висадження горіха на сусідній земельній ділянці знаходився сад. Тому, в 90 роках, висадивши горіх, її чоловік не порушував ДБН Б.2.2.-12:2019, чи будь-які інші будівельні норми, мало того, позивачкою не надано жодних доказів, де на той час проходили межі між земельними ділянками. Коли позивачка [PERSON] будувала будинок, на її подвір`ї вже було п`ятнадцяти річне дерево (горіх), разом з тим, ні коріння, ні крона не заважали -будівництву, жодних претензій [PERSON] з приводу дерева до відповідача не мала. Однак саме [PERSON] всупереч будівельних норм і правил, побудувала будинок на самій межі земельної ділянки, тому навіть якщо би дерево і створювало заявниці якісь незручності, то це є наслідком саме її неправомірних дій. Вважає, що будинок [PERSON] має тріщини згори, а не знизу, а тому висновок про руйнування стін від коріння горіха не відповідає дійсності. В Надвірній було декілька повеней, внаслідок яких багато будинків зазнали руйнувань. Можливо причиною таких тріщин є порушення будівельних норм при його будівництві, неякісні матеріали, тощо. 23 лютого 2022 року провідним інженером з благоустрою управління житлово-комунального господарства та інфраструктури Надвірнянської міської ради складений припис, яким зобов`язано зрізати горіх, є незаконним. Інспектор не відібрав від неї пояснень, не врахував всіх обставин справи, та порушив Порядок видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 1 серпня 2006 р. № 1045, не була створена комісія із залученням відповідних фахівців, зокрема і з відділу будівництва та архітектури. Вказаний припис вона оскаржує. Враховуючи вище наведене, просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Стислий виклад позиції сторін : Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених в позовній заяві. Позивач пояснила, що вона є власником земельної ділянки і домоволодіння, які розташовані за адресою [ADDRESS] . До її земельної ділянки примикає інша неприватизована земельна ділянка, яка знаходиться в користуванні власників одного будинку на двох господарів, одним із них є відповідач [PERSON] . Перед будівництвом власного будинку вона отримала дозвіл від відповідача для будівництво на відстані 0,5 метри від межі земельних ділянок, однак за проектом і за нормами ДБН відстань повинна бути не менше 1 метра, після чого отримала дозвіл і здійснила будівництво. Дозвіл від інших власників будинку і користувачів земельної ділянки не отримувала. Вважає, що вона не має порушень, оскільки отримала дозвільні документи на будівництво будинку. На момент будівництва на земельній ділянці відповідача знаходився горіх, який не заважав будівництву. У подальшому горіх значно виріс. Від горіху пішли тріщини по стінах будинку, зокрема між ванною і кухнею. Від горіху мусор у дворі. Листя і гілки від горіху забили водостік на даху, через що після дощу відбулось протікання криши, документи з цього приводу не складали. Поруч з будинком проводились земельні роботи і вона бачила коріння від горіху, однак документи не складали. Вважає, що руйнація будинку завдається корінням горіху. Горіх створює перешкоди для користування її будинком, оскільки гілки б`ють по даху, а також затіняють земельну ділянку, листя падає у двір, коріння руйнує будинок. Раніше гілки горіху на межі земельних ділянок обрізав її чоловік, однак зараз за станом здоров`я він це робити не може. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, з підстав зазначених у відзиві. Просили в позові відмовити, так як позов є безпідставним та необґрунтованим. Відповідач [PERSON] пояснила, що вона є співвласником будинку, який розділений на дві половини, і розташований на неприватизованій земельній ділянці. Горіх за життя посадив її чоловік і він росте на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні власників будинку. До неї звернулась позивач [PERSON] , якій вона надала дозвіл на будівництво будинку на межі, оскільки у неї невелика земельна ділянка. У подальшому позивач скаржилась на горіх, який їй заважає, і вона надала їй дозвіл на обрізання гілок, оскільки за станом здоров`я не може це робити. Заперечує проти зрізання горіху. Представник відповідача - адвокат Гандзюк І.Р. вважає, що позивачем не доведено доказами руйнування будинку через горіх. Будинок позивача побудовано на межі із порушенням ДБН. На момент будівництво горіх вже був на земельній ділянці. Дерево не створює перешкод позивачу у користуванні майном. Припис про видалення дерева прийнято із порушенням законодавства, інспектор не має повноважень і знань для висновку про руйнацію будинку. Тріщини на будинку могли виникнути через повінь, неналежної якості будівельних матеріалів, а також через порушення будівельних норм. Позивач не долучила до участі у справі в якості відповідачів всіх власників будинку, які є користувачами земельної ділянки, на якій росте спірне дерево. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Надвірнянська міська рада в судове засідання не з`явився, однак від представника поступила заява в якій просить справу слухати в її відсутності. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.2022 р. відкрито провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.09.2022 р. за клопотанням представника відповідача продовжено строк подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.09.2022 р. за клопотанням представника відповідача витребувано докази по справі. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.12.2022 р. за клопотанням представника позивача витребувано докази по справі. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.02.2023 р. за клопотанням представника відповідача витребувано докази по справі. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.03.2023 р. провадження по справі зупинене, призначена судова будівельно-технічна експертиза за клопотання позивача. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.05.2023 р. провадження по справі відновлено та призначено підготовче засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.06.2023 р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ІФ №030640 від 27.07.2004 року, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.01.2011 року, витягом про державну реєстрацію прав на домоволодіння від 11.01.2011 року (а.с. 6-8). З копії будівельного паспорта, копія обов`язків індивідуального забудовника, копія договору купівлі-продажу від 06.11.2002 року, копія реєстраційного посвідчення від 07.11.2002 року, копія державного акту від 27.07.2004 року, копії схеми виносу будівель в натурі, копія акту розбивки будівлі в натурі від 10.03.2005 року, копія рішення виконавчого комітету Надвірнянської міської ради від 07.10.2004 року, копія сертифікату відповідності від 24.11.2010 року, копія експертного висновку №95 встановлено, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 203- 212). З копії технічного звіту по інвентаризації земель матеріалів для видачі державного акту ІФ №030640 на право власності на землю за адресою [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку за адресою [ADDRESS] згідно акту встановлено та узгоджено зовнішні межі землекористувача [PERSON] від 30.07.2003 року (а.с. 61-72). Поруч із будинком позивача розташоване домоволодіння за адресою [ADDRESS] , яке розділене на дві половини. Співвласниками однієї половини домоволодіння є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а іншої половину домоволодіння власником є [PERSON] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 320424397 від 17.01.2023 року встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить до спільної часткової власності: [PERSON] 1/6 частки, [PERSON] 1/6 частки, [PERSON] 1/6 частки, [PERSON] частки (а.с. 240-241). З інвентаризаційної справи на домоволодіння по [ADDRESS] встановлено, що в 1936 році був побудований житловий будинок з господарськими спорудами за вище зазначеною адресою.(а.с.83-178). Власники будинку є фактичними користувачами земельної ділянки, яка прилягає до земельної ділянки позивача в силу права власності на об`єкт нерухомості, які розташований на вказаній земельній ділянці. Дерево - горіх, що розташоване на земельній ділянці відповідача посаджене раніше, ніж позивач збудував будинок на власній землі, що сторонами не заперечується. З фотокарток наданих позивачем встановлено, що гілля дерева кусаються стін житлового будинку, а крона дерева частково перебуває над дахом будинку, також маються тріщини по фасаду будівлі, розламана бетонна доріжка біля будинку. Пошкоджена стіна у ванній кімнаті, поламаний кахель, тріщини на підлозі (а.с. 15-25). 23 лютого 2022 року Управління житлово-комунального господарства та інфраструктури Надвірнянської міської ради видано Припис № 056 про усунення порушень вимог законодавства у сфері благоустрою Надвірнянської міської територіальної громади. Даним приписом встановлено, що на земельній ділянці відповідача висаджено дерево (горіх) на відстані біля 2 (двох) метрів від будинку [PERSON] , коріння та крона якого призводять до руйнування фундаменту і пошкодження покрівлі і стін. Приписом встановлена вимога усунути порушення до 06.03.2022 року шляхом видалення дерева (зрізки) (а.с. 9). Допитаний в якості свідка [PERSON] , який працює інспектором з благоустрою управління житлового господарства Надвірнянської міської ради, показав, що ним розглянуто звернення [PERSON] з приводу горіху на сусідній земельній ділянці. Повноважень на накладення стягнень він не має. Форма реагування законом встановлена тільки одна - припис, який виноситься при наявності порушення із зазначенням вимоги ліквідувати порушення. Ним встановлено порушення - дерево на відстані менше 4 метрів від межі, тому він виніс припис. Власника [PERSON] не бачив, її документи не перевіряв, межу не встановлював, відстань від споруди до дерева вказав приблизно. Складений ним припис носить рекомендаційний характер. Будинок [PERSON] побудований із порушеннями ДБН, оскільки знаходиться на межі. Пошкодження будинку від горіху вказав у припису ймовірні, оскільки він не є експертом. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Звертаючись до суду з означеним позовом позивачка стверджувала, що відповідачем у добровільному порядку не виконані вимоги припису органу місцевого самоврядування та не усунуті порушення правил добросусідства і перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частин першої, другої статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщені ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Статтею 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Згідно із частиною першою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею певних дій, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. До найпоширеніших способів захисту права власності належать віндикаційний і негаторний позови, які між собою є взаємовиключними, тобто не можуть бути заявлені одночасно. Так, негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює в користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Такий спосіб захисту спрямовано на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном. В свою чергу, у постанові від 04 липня 2018 року в справі N 653/1096/16-ц (провадження N 14-181цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок проте, що негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення (пункт 52). Державні будівельні норми ДБН Б.2.2-12:2019 «ПЛАНУВАННЯ ТА ЗАБУДОВА ТЕРИТОРІЙ», затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 р. № 104 поширюються на планування і забудову територій населених пунктів та міжселенних територій на державному, регіональному та місцевому рівні і є обов`язкові для органів державного управління, місцевого самоврядування, підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об`єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських населених пунктів та інших територіях. Відповідно до п. 6.1.41 ДБН при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25. Відстань від межі суміжної земельної ділянки до стовбурів дерев, які висаджуються, має бути від 4 м до 6 м в залежності від величини крони (але не менше діаметра крони дерева), а до кущів - 1,0 м. Обидві сторони стверджують про порушення ДБН щодо відстані до межі суміжної земельної ділянки як будинку так і спірного дерева. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України N 7 від 16.04.20014 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" спори щодо додержання правил добросусідства - обов`язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), - розглядаються судами відповідно до статей 103-109 ЗК України. Згідно із статтею 105 ЗК України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. При цьому, відповідно статті 109 ЗК України дерева, які стоять на межі суміжних земельних ділянок, а також плоди цих дерев належать власникам цих ділянок у рівних частинах. Кожен із сусідів має право вимагати ліквідувати дерева, які стоять на спільній межі. Витрати на ліквідацію цих дерев покладаються на сусідів у рівних частинах. Сусід, який вимагає ліквідації дерев, які стоять на спільній межі, повинен один нести витрати на ліквідацію дерев, якщо інший сусід відмовляється від своїх прав на дерева. Вимога на ліквідацію дерев (кущів) виключається, якщо вони служать межовими знаками і залежно від обставин не можуть бути замінені іншими межовими знаками. Таким чином вимоги про ліквідацію дерев можуть пред`являтися у разі їх знаходження на спільній межі і лише в тому випадку, якщо вони не є межовими знаками і залежно від обставин не можуть бути замінені іншими межовими знаками. В інших випадках застосовуються вимоги ст. 105 ЗК України, а саме щодо наслідків проникнення на земельну ділянку гілок і коренів дерев з однієї земельної ділянки на іншу. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Позивачем не доведено належними і допустимими доказами того, що корені і гілки дерева, розташованого на земельній ділянці відповідача, проникають на земельну ділянку позивача та перешкоджають використанню її за цільовим призначенням, зокрема призводять до руйнації будинку. Суд не приймає як допустимий доказ - припис Надвірнянської міської ради про видалення дерева, оскільки він носить рекомендаційний характер. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не доведено фактичне порушення її прав як землекористувача, обраний спосіб захисту порушених прав суміжного землевласника, як знесення дерева, що росте на сусідній земельній ділянці, є крайнім заходом, з врахуванням того, що припис Надвірнянської міської ради носив рекомендаційний характер. Крім того, з позовної заяви не вбачається, які саме права позивача, як власника земельної ділянки порушені спірним деревом і нею не обґрунтовано, що захистити її право можливо лише у такий спосіб як знесення цього дерева, хоча обов`язок по доведенню своїх позовних вимог цивільним процесуальним законом покладено саме на позивача. За вказаних обставин, знесення дерева на сусідній земельній ділянці є крайньою мірою і за відсутності використання інших передбачених законодавством України заходів усунення вказаних порушень, його застосування є передчасним та невиправданим. До того ж, суд враховує, що будинок позивача побудований із порушенням ДБН Б.2.2-12:2019 «ПЛАНУВАННЯ ТА ЗАБУДОВА ТЕРИТОРІЙ». У позивача є можливість, діючи саме у межах закону, самостійно обрізати коріння та гілки дерева відповідача, якщо вони будуть виступати на її земельну ділянку, і якщо таке проникнення буде створювати їй перепони у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. А у випадку неможливості це зробити власними силами, звернутись до відповідної організації, яка за плату може виконати зазначену роботу, попередивши про це завчасно користувачів суміжної земельної ділянки, із покладенням на них понесених витрат. Щодо суб`єктивного складу учасників спору суд зазначає наступне. Під час підготовчого судового засідання суд вживав заходи для встановлення власників домоволодіння і користувачів земельної ділянки, на який росте спірне дерево. Позивачу роз`яснювалось право залучення до участі у справі в якості співвідповідачів власників будинку, які є землекористувачами. Позивач вважає, що порушником її прав є саме відповідач [PERSON] . Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України). Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України). Згідно з вимогами до змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін(пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Отже, можливість інших суб`єктів, зокрема посадових осіб, у тому числі державних реєстраторів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена. Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від25червня 2019року у справі №910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18, від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц. Отже, за змістом вказаних норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. З позовної заяви випливає, що між сторонами існує спір з приводу додержання правил добросусідства щодо усунення перешкод в користуванні майномшляхом видалення дерева, яке знаходиться на земельній ділянці відповідача. Отже, предметом спору у цій справі є дерево, яке знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у користуванні власників будинку за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, позивач, звертаючись до суду з позовом, не визначила інших власників будинку в якості співвідповідачів за заявленими вимогами. За відсутності такої заяви позивача про залучення до участі у справі співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд не вправі самостійно залучити вказаних осіб. Зазначені особи повинні залучатись до участі у справі за позовом [PERSON] , оскільки задоволення позову в будь-якій частині безпосередньо вплине на права власників будинку. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Визначення позивачем у справі складу сторін має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №203/2/19). Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для їх задоволення. Без залучення усіх належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть (постанова Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №233/3366/19). Разом з тим, суд враховує правову позицію, яка вказана у постанові Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 443/1012/18, про те, що реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. За частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд та отримуючи професійну правничу допомогу від адвоката з часу подачі даного позову до суду у 2022 році (що підтверджується матеріалами справи), та протягом підготовчого розгляду справи, не скористалася своїм правом на подання належних та достатніх доказів обґрунтованості позовних вимог (у тому числі, витребування доказів, заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи для підтвердження порушення права суміжного землекористувача відповідачем), залучення співвідповідачами інших землекористувачів. Процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді справи роз`яснювати необхідність вчинення певних процесуальних дій учасникам (з`явлення певних клопотань), оскільки це може призвести до порушення встановленого у статті 6 ЦПК України принципу рівності перед законом і судом. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку наданим у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд вважає позов недоведеним, до участі у справі не залучені всі належні відповідачі, а тому він задоволенню не підлягає. Разом з тим, у відповідності до ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позову судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed