Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

12 липня 2021року позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду з позовом про визнання особистої приватної власності, в якому просить визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки Мерседес-Бенц спринтер, р/н [NUMBER] . В обгрунтування позову зазначає, що у серпні 2013 року її син [PERSON] повністю за рахунок її коштів придбав автомобіль марки Mercedes-BenzSprinter 313 CDI, реєстраційний номер [NUMBER] . Проте зараз дане майно входить до складу спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] . Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва суду від 31.08.2021 року справу передано за підсудністю до Центрального районного суду м.Миколаєва. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою суду від 26.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі , у зв`язку з великою навантаженістю, призначено підготовче судове засідання на 19.01.2022 року. Одночасно витребувано з Першої Миколаївської державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи після смерті [PERSON] ,який помер [INFO] . Ухвалою суду про витребування доказів від 19.01.2022 року постановлено \~витребувати у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотраіального округу Ласурії Світлани Анатоліївни завірену належним чином копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] р 06 грудня 2021 року надійшов відзив на позов від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Також 06 грудня 2021 року до суду подана зустрічна позовна заява [PERSON] , яка діє в своїх інтерсах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] про поділ спльного майа подружжя та визнання частки у праві власності, в якій просить прийняти зустрічну позовну заяву та об`єднати її в одне провадження з первісним позовом [PERSON] , визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , та [PERSON] , що помер [INFO] , на автомобіль марки Мерседес-Бенц спринтер, р/н [NUMBER] . Визнати, що до складу спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , входить частка у розмірі 1/2 у праві власності на вказаний автомобіль. Визнати в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , право власності за [PERSON] , та [PERSON] , по 1/8 частині у праві власності на вказаний автомобіль. В обгрунтування позову зазначає, що майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , що помер [INFO] , у зв`язку з чим за нею у порядку поділу спільного майна подружжя має бути визнана частка у розмірі 1/2 у праві власності на даний автомобіль. В свою чергу, інша частка у розмірі 1/2 у праві власності на даний автомобіль як така, що мала б належати померлому [PERSON] , має бути успадкована у рівних частках спадкоємцями, у тому числі [PERSON] та [PERSON] як дружиною та донькою померлого, кожній по 1/4 від частки у розмірі 1/2 у праві власності на вказаний автомобіль, тобто по частці у розмірі 1/8. Ухвалою суду від 27 січня 2023 року прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] , яка діє в своїх інтерсах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] про поділ спльного майа подружжя та визнання частки у праві власності. Закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] , [PERSON] про визнання особистої приватної власності та зустрічним позовом [PERSON] , яка діє в своїх інтерсах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] про поділ спльного майа подружжя та визнання частки у праві власності. Повторно витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотраіального округу Ласурії Світлани Анатоліївни завірену належним чином копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В зв`язку з великою навантаженістю призначено справу до судового розгляду по суті на 05 квітня 2023 року . 12 квітня 2023 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів. Ухвалою суду від 29 серпня 2023 року первісний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] , [PERSON] про визнання особистої приватної власності - залишено без розгляду. В судові засідання, призначені на 05 квітня, 06 червня та 29 серпня 2023 року відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] та їх представники, не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили, про що свідчать наявні в матеріалах справи зворотні поштові повідомлення. Представник позивача [PERSON] адвокат Матвєєв В.В. надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив про задоволення зустрічного позову , первісний позов просив залишити без розгляду. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін та сторонами подані заяви по суті спору, отже суду викладена позиція сторін по суті спірних правовідносин. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 12 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що 12 липня 2007 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції було видане свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . У період шлюбу з [PERSON] . [PERSON] в серпні 2013 року придбав транспортний засіб марки автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно Свідоцтва пр реєстрацію ТЗ вказаний автомобіль зареєстровано за [PERSON] з 08.08.2013 року . Даний автомобіль до теперішнього часу є зареєстрованим за [PERSON] , що підтверджується інформацією наданою Регіональним сервісним центром Головного сервісного центру МВС в Миколаївській області. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 11 вересня 2020 року . на момент його смерті шлюб з позивачкою не був розірваний. Як вбачається з копії спадкової справи № 23/2020, відкритої до майна померлого смерті [PERSON] , що помер [INFO] ., заведеного приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А., за життя [PERSON] не було складено заповіту, у встановлений законом строк з заявами у зв`язку про прийняття спадщини звернулись його спадкоємці першої черги за законом дружина [PERSON] , донька [PERSON] , син [PERSON] та мати [PERSON] . Згідно роз`яснення приватного нотаріуса від 25.08.2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний автомобіль , оскільки спадкоємцями не надано оригіналу свідоцтва про право власнсоті на вказаний ТЗ, а також спідкоємцем [PERSON] подано заяву про зупинення вичнення нотаріальної дії в зв`язку з перебуванням справи щодо права власності на вказане спадкове майно на розгляді у суді. Згідно з ч. 1ст. 60\~СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст.69\~СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно дост.71\~СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У відповідності до ч.1\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна позиція міститься у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.05.2019 по справі № 522/19610/15-ц. За змістом частини третьої\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Пунктом 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Аналіз вищенаведених норм закону та надані суду докази свідчать про те, що спірне майно\~- автомобіль марки Mercedes-BenzSprinter 313 CDI, реєстраційний номер [NUMBER] , який придбаний під час перебування [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з позивачкою в серпні 2013 року, є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки набуте ними під час шлюбу та ведення спільного господарства, за їх спільні кошти, тому належить кожному з них у рівних частках, тобто по частині кожному. Доказів протилежного відповідачами суду не надано, відповідачкою [PERSON] взагалі не надано суду жодного доказу на підтвердження придбання померлим спірного автомобіля за її коши. За такого, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , що помер [INFO] , транспортного засобу MERCEDES-BENZ 313 CDI, реєстраційний номер [NUMBER] та визнання за [PERSON] праві власності на частину вказаного транспортного засобу в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя . Щодо позовних вимог про визнання , що до складу спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , входить частка у розмірі 1/2 у праві власності на транспортний засіб MERCEDES-BENZ 313 CDI, 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] то у їх задволенні слід відмовити як зайво заявлених і як таких, що не відповідають належному способу захисту порушеного права. Щодо вимог позову про визнання в порядку спадкування за законом після [PERSON] за спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] право власності на частку у розмірі 1/8 на вказаний транспортний засіб. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За такого, суд приходить дло висновку, що в силу прямих приписів закону до складу спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , входить 1/2 частки у праві власності на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] , та [PERSON] , в тому числі спірного транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ 313 CDI. Згідно із частиною першою статті 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною другою статті 1223 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтями 1261-1265 Цивільного кодексу України встановлено черговість спадкування за законом, при цьому частиною першою статті 1258 Цивільного кодексу України закріплено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово За нормою статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно матеріалів спадкової справи № 23/2020, дослідженої судом, після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги, які звернулися з заявами про прийняття спадщини в установленому законом порядку, є дружина [PERSON] , донька [PERSON] , син [PERSON] та мати [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 1267 Цивільного кодексу України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають право кожен на 1/4 спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] . За такого, вимоги позову про визнання за позивачами в порядку спадкування за законом за після смерті [PERSON] права власнсоті по 1/ 8 частці за кожною у праві власності на вказаний транспортний засіб є обгрнутованими та підлягають до задоволення. Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачів 51\~000 грн витрат на правову допомогу, із розрахунку 1500 грн/1 година надання професійної правничої допомоги, а також 2\~000 грн витрат пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, згідно наданого розрахунку . Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно із статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частини першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 751/3840/15-ц на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. По-перше витрати у розмірі 4500 грн за виїзд до Центрального районного суду міста Миколаєва з Одеси для ознайомлення з матеріалами справи не є підтвердженими належними доказами, а також не є необхідними , оскільки відповідачка проживає в м.Миколаєві та отримувала судову корнспонденцію, копію позовної заяви з додатками тощо. По-друге, витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду у розмірі 2000 грн також не підтвержені належними доказами . На підтвердження факту надання правової допомоги та розміру витрат на правничу допомогу представником позивача долучено до позову лише ордер адвоката. Сплата 51 000 грн позивачем адвокату Берназ-Ганєвій А.В. нічим не підтверджується. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Разом з тим, фіксація розміру гонорару відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові від 20 січня 2021 року по справі № 357/11023/18 (провадження № 61-18258св19), у якій зазначено, що «… саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності». У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19 також судом зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Дослідивши всі надані сторонами докази, враховуючи подоження вищенаведених норм закону, суд приходить до висновку, що представником позивача не підтверджено належними доказами понесені позивачем витрати на надану йому правову допомогу , а саме на підготування та написання проекту зустрічної позовної заяви, витрати щодо зустрічі з клієнтом, узгодження правової позиції та подальших дій (подання відзиву та зустрічної позовної заяви) та аналіз нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини та дослідження наданих клієнтом документів та аналіз обставин спору витрати на складання процесуальних заяв та їх подання у розмірі 1500 грн (за одну годину роботи) а отже в загальному розмірі 51 000 грн. За такого, у стягненні витрат на професійчну правничу допомогу на користь позиваач слід відмовити. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачів пропорційно до задоволених позовних вимог На підставі викладеного,

Outcome: partial