Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

17 березня 2023 року [PERSON] через свого представника адвоката Р.Гупал звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що 05 січня 2022 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики № Х050122-02, відповідно до умов якого [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 130625,00 грн. (що еквівалентно 4750,00 доларів США на момент укладення договору) та зобов`язався повернути його з кінцевим терміном до 05 червня 2022 року в розмірі 4750,00 доларів США на час здійснення платежу. У зазначений строк грошові кошти так і не були повернуті. Оскільки відповідач відмовляється у добровільному порядку повернути грошові кошти, позивачка була вимушена звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення з нього 208433,25 грн., з яких: 182637,50 грн. сума основного боргу; 2090,00 грн. інфляційні збитки; 193,25 грн. 3% річних; 23512,50 пеня за несвоєчасне повернення позики, а також 43623,33 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2084,33 грн. судового збору. 31.03.2023 року провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням першого судового засідання на 08.06.2023 року, яке було відкладено на 31.08.2023 року через неналежне повідомлення відповідача про день, час та м`ясце судового засідання. У судове засідання позивачка та її представник не прибули, але від представника, адвоката Гупал Л.М., надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі сторони позивачки, на задоволенні позову наполягає. Відповідач, належним чином повідомлений про час, день та місце судового слухання, у судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі чи про відкладення розгляду не надав, як не надав і відзиву на позов. Враховуючи одночасне існування вищезазначених умов суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Враховуючи неявку сторін, дане судове засідання проводилося без фіксування процесу за допомогою технічних засобів відповідно до ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В матеріалах справи є письмовий договір позики № Х050122-02 від 05.01.2022 року та від тієї ж дати розписка (а.с.16-18). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Зокрема, судом встановлено, не оспорюється сторонами та підтверджується матеріалами справи, що 05 січня 2022 року [PERSON] під розписку на виконання письмового договору позики отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 130625,00 грн., що було еквівалентно 4750,00 доларів США на момент укладення договору, та зобов`язався повернути його з кінцевим терміном до 05 червня 2022 року в розмірі 4750,00 доларів США на час здійснення платежу. Станом на день розгляду справи у суді відповідач свій борг позивачці не повернув. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від виконання зобов`язання, в силу положень ст. 525 ЦК України, не допускається. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Так, відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. На день розгляду справи, як і на день подачі позову до суду, борг відповідачем не повернуто, навіть частково. Отже, у зв`язку з не виконанням зобов`язань за договором позики від 05 січня 2022 року відповідач [PERSON] перед позивачкою [PERSON] має заборгованість у сумі 4750,00 доларів США, що на день подання позову складає 182637,50 грн. основного боргу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до умов договору п.10 передбачена відповідальність і вигляді пені 1% від суми займу за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Судом перевірена математична правильність розрахунку вказаних вище сум штрафних санкцій, який є вірним. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню, крім основного боргу, 2090,00 грн. інфляційних збитків; 193,25 грн. 3% річних; 23512,50 пеня за несвоєчасне повернення позики. За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що позивач позбавлений можливості відновити своє порушене право на повернення грошових коштів у загальному порядку, окрім судового. Суд, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення суми позики, посилаючись на договір позики та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в сумі 2084,33 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 36923,33 грн. Присуджуючи стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 36923,33 грн., суд виходив з дійсних витрат та співмірності такої суми із позовними вимогами. По-перше, стороною позивачки надано розрахунок таких витрат; по-друге, надано договір про надання правової допомоги від 12.09.2022 року (а.с.21-24); по-третє - акт наданих послуг та рахунок-фактуру від 13.03.2023 року (а.с.28-29). На підставі викладеного та

Outcome: approved