Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

14 березня 2023 року Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Таращанський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [PERSON] є батьком двох малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . 03 лютого 2020 року рішенням Таращанського районного суду Київської області у справі №379/520/19 було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 09 квітня 2019 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до вказаного рішення Позивач отримала виконавчий лист від 11 лютого 2020 року у справі №379/520/19 та 5 січня 2023 року старшим державним виконавцем Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Граждан Л.М. було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. 17 лютого 2023 року державним виконавцем було сформовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого у Відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 09 квітня 2019 року до 31 грудня 2022 року у розмірі 106000 гривень. За проведеними розрахунками за період з 09 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року неустойка за несвоєчасну сплату аліментів [PERSON] . Становить 63570,00 грн. На підставі наведеного просила суд стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 09.04.2019 по 31.12.2019 у розмірі 63570,00 грн. Ухвалою судді Таращанського районного суду Київської області від 15 березня 2023 року, позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків. 22.03.2023 року на адресу Таращанського районного суду Київської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Таращанського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року відкрито позовне провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21.04.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Рашкової В.В., в якому вона просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Свої вимоги обґрунтувала тим, що після розірвання шлюбу у відповідності до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.12.2018 року, сторони разом не проживали, діти залишились жити з позивачем за адресою: [ADDRESS] , у квартирі, що була придбана в шлюбі та титульним власником якої був відповідач. 03.02.2020 року було прийнято рішення про стягнення аліментів. Позивач отримала виконавчий лист 11 лютого 2020 року, однак звернулася за примусовим виконанням рішення лише у січні 2023 року, коли 05.01.2023 року державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів ВП № 70669038. Від свого обов`язку утримувати дітей Відповідач ніколи не відмовлявся, після розірвання шлюбу відповідач подарував квартиру адресою: [ADDRESS] , на ім`я доньок. Зазначає, що з листопада 2019 року Сторони примирились та проживали разом однією сім`єю до травня 2021 року. За цей час Відповідач утримував свою родину, кошти витрачав на сімейні цілі. Окрім того, надає платіжні доручення про перерахунок коштів на рахунок позивача для утримання дітей: у лютому 2019 року - на суму 3000 грн., у березні 2019 року на суму 4500,0 грн., у вересні 2019 року на суму 4000 грн., у жовтні 2019 року на суму 7500 грн. та 703,52 грн., у листопаді 2019 року на суму 1000 грн., у грудні 2019 року на суму 1600 грн. Вказує на те, що в 2023 році погіршився стан здоров`я відповідача, з квітня 2023 року підприємницька діяльність відповідача призупинена та не приноситиме відповідно жодних доходів невизначений період до відновлення нормального стану здоров`я. Просить врахувати, що відповідачем було сплачено 106000 грн. заборгованості зі сплати аліментів 28 березня 2023 року, попри регулярні платежі на ім`я позивача на утримання дітей. Зазначає, що позивачем надано розрахунок пені за період з 09.04.2019 року по 31.12.2019 року на загальну суму пені у розмірі 63570,00 грн., яку вона просить стягнути з відповідача, однак така вимога суперечить положенням ст.196 Сімейного кодексу України стосовно розміру пені не більше 100% заборгованості, яка згідно з розрахунком заборгованості у зазначеному періоді складає 41000,00 грн. У судове засідання позивач не з`явилась, просила розгляд справи здійснити без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, просили розгляд справи здійснити без їх участі, викладені у відзиві заперечення підтримали, просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Таращанський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справ без участі представника відділу. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, 29.08.2009 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Сторони мають спільних дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.7, 8). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.12.2018 року у справі №379/982/18 шлюб, зареєстрований 29 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №66 - розірвано (а.с. 9). 03 лютого 2020 року рішенням Таращанського районного суду Київської області у справі №379/520/19 було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 09 квітня 2019 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.10-12). На підставі вищевказаного рішення 11.02.2020 року Таращанським районним судом Київської області було видано виконавчий лист (а.с.18). 05 січня 2023 року старшим державним виконавцем Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Граждан Л.М. було відкрито виконавче провадження [NUMBER] (а.с.15). 17 лютого 2023 року державним виконавцем було сформовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно з якого у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 09 квітня 2019 року до 31 грудня 2022 року у розмірі 106 000 гривень. За вказаним розрахунком за період з 09.04.2019 року по 31 грудня 2019 року сума заборгованості по аліментам [PERSON] становить 41000,00 грн. (а.с. 16-17). За проведеними розрахунками Позивача за період з 09.04.2019 року по 31 грудня 2019 року неустойка за несвоєчасну сплату аліментів [PERSON] становить 63570,00 грн. Відповідно до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Ст. 196 СК України передбачає що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. Як роз`яснено у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена уст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Водночас суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 214 ЦПК факт заборгованості за аліментами у [PERSON] відсутній. Як убачається з матеріалів справи, Позивач отримала виконавчий лист 11 лютого 2020 року. 05.01.2023 року державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів ВП [NUMBER]. 17 лютого 2023 року державним виконавцем було сформовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого у Відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 09 квітня 2019 року до 31 грудня 2022 року у розмірі 106 000 гривень. За вказаним розрахунком за період з 09.04.2019 року по 31 грудня 2019 року сума заборгованості по аліментам [PERSON] становить 41000,00 грн. Водночас судом встановлено, що з листопада 2019 року Сторони примирились та почали проживати однією сім`єю до травня 2021року. За цей час Відповідач утримував свою родину, кошти витрачав на сімейні цілі. Також суд враховує, долучені відповідачем платіжні доручення про перерахунок коштів на рахунок позивача для утримання дітей: у лютому 2019 року - на суму 3000 грн., у березні 2019 року на суму 4500,0 грн., у вересні 2019 року на суму 4000 грн., у жовтні 2019 року на суму 7500 грн. та 703,52 грн., у листопаді 2019 року на суму 1000 грн., у грудні 2019 року на суму 1600 грн., відповідно до яких убачається, що Відповідач надсилав кошти на утримання своїх дітей. Водночас здійснюючи перекази на картку позивача не вказував у призначенні платежу слово аліменти. Що слугувало підставою для неврахування державним виконавцем таких платежів. Суд також враховує, що відповідачем було сплачено 106000 грн. заборгованості зі сплати аліментів 28 березня 2023 року. Як убачається з наданого позивачем розрахунку пені за період з 09.04.2019 року по 31.12.2019 року, яку вона просить стягнути з відповідача, становить 63570,00 грн. Суд погоджується з позицією відповідача, що така вимога суперечить положенням ст.196 Сімейного кодексу України стосовно розміру пені не більше 100% заборгованості, яка згідно з розрахунком заборгованості у зазначеному періоді складає 41000,00 грн. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.12.2022 року у справі № 711/679/21. Наданий позивачем розрахунок пені є неправильним, оскільки суперечить положеннямст.196 СК України та викладеній правовій позиції Верховного Суду України поза межами строку позовної давності. Отже, виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed