Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

15.10.2020 р. [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення боргу, в якому просила стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] (реєстраційний номер платника податків [NUMBER] ) суму боргу 1132000,00 (один мільйон сто тридцять дві тисячі) грн.; стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] (реєстраційний номер платника податків [NUMBER] ) неустойку в сумі 1188600,00 (один мільйон сто вісімдесят вісім тисяч шістсот) грн.; стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] (реєстраційний номер платника податків [NUMBER] ) судові витрати: судовий збір - 10510,00 (десять тисяч п`ятсот десять) грн.; витрати на правничу допомогу 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн. Позов мотивований тим, що в квітні 2007 р. до неї звернулася відповідач, яка є рідною сестрою [PERSON] (чоловіка позивача) з проханням дати грошей в борг. Так, на довірчих відносинах без укладення нотаріальної угоди та відібрання розписки позивач дала відповідачу в борг гроші загальною сумою 40000 доларів США для придбання квартири в місті Одеса. Строк повернення коштів визначався, як за наявності, коштів, або до виникнення потреби кредитора в грошах. В червні 2007 р. відповідач придбала двокімнатну квартиру в місті Одеса. У червні 2014 р. шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано та спілкування з [PERSON] було припинено. З січня 2020 р., у зв`язку зі скрутним становищем та народженням третьої дитини, позивач почала телефонувати відповідачу та нагадувати про необхідність повернення коштів, на що остання повідомила, що грошей немає та повертати їх вона не збирається. Позивач не погоджуючись з діями відповідача та виходячи з того, що ціль для якої було отримано гроші у борг, придбання квартири в м. Одеса, було досягнуто прийшла до висновку про порушення її прав, як кредитора, у зв`язку не поверненням коштів у розмірі 40000 доларів США. 10.09.2020 р., 29.09.2020 р. позивачем направлялися пропозиції щодо добровільного повернення коштів. Відповіді на вказані листи не надійшло. 05.08.2021 р. адвокат Чевгуз М.В., що діє в інтересах [PERSON] , подав до суду відзив на позовну заяву, який мотивований наступним. Відповідач не отримувала жодних коштів від позивача, між ними не було укладено жодних договорів позики, жодних розписок або інших які б свідчили про отримання зазначеної грошової суми. Твердження позивача щодо придбання відповідачем квартири в місті Одеса за рахунок, нібито отриманих в борг грошей, не відповідає дійсності. Вказав, що відповідач планує понести витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно в розмірі 54000 грн. 25.08.2021 р. адвокат Сироткіна А., що діє в інтересах [PERSON] , подала до суду відповідь на відзив, в якому вказала наступне. З розміром витрат які очікує понести відповідач на професійну правничу допомогу у розмірі 54000 грн. позивач не погоджується. Відповідач жодним чином не спростував доводи позивача. 18.10.2021 р. адвокат Чевгуз М.В. подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що твердження на які посилається позивач у відповіді на відзив, суперечать змісту позовних вимог, адже предметом позовної заяви є нібито отримання відповідачем коштів в борг, а не факту підтвердження наявності коштів для купівлі квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач не підтвердила жодним належним доказом, письмовий договір позики та боргова розписка у позивача відсутня, як і їх існування як таких взагалі. Мотиви позивача є надуманими, позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, оскільки жодним чином не підтверджено не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, що підтверджується відсутністю укладеного письмового договору позики та боргової розписки. Підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу та їх обґрунтування буде надано суду в передбачений законом строк. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У відповідності до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.(ч. 1ст. 1047 ЦК України) Згідно ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, ч. 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відтак, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до ч. 2ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 1ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. За змістом ч. 1 - 3ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У постанові Верховного суду від 20.02.2019 р. по справі № 556/1721/17 зазначено, що наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Як вказано у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 р. №154/3443/18, згідно з частиною першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В тексті позовної заяви позивачем зазначено, що позивачем передано в борг гроші в сумі 40000 доларів США для придбання квартири в м. Одеса. Разом з тим, до матеріалів справи позивачем не долучено оригіналу боргової розписки. Враховуючи наведене, за відсутності у матеріалах справи останньої, суд позбавлений можливості перевірити достовірність передачі грошових коштів між сторонами, що свідчить про те, що позивачем не доведено наявність невиконаного відповідачем обов`язку щодо повернення боргу як на момент звернення з позовом до суду, так і на момент ухвалення рішення, а тому суд приходить до переконання про відсутність законних підстав для задоволення позову про стягнення коштів за договором позики та суми неустойки. Судом не беруться до уваги надані докази на підтвердження належності на праві власності, придбання квартири в м. Одеса відповідачем, оскільки вони не відповідають критеріям достовірності та належності у відношенні до предмету спору. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 3 ст. 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Зазначеним положенням Конституції України кореспондує ст. 15 ЦПК України, нормами якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Одним із принципів цивільного судочинства, який передбачено положеннями ст. 2 ЦПК України є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Виходячи із системного аналізу положень ст.ст. 2, 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено, то витрати пов`язані зі сплатою судового збору та на професійну правничу допомогу покладаються на позивача. Щодо клопотання адвоката Чевгуз М.В., що діє в інтересах [PERSON] , про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що представник [PERSON] - адвокат Чевгуз М.В. у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно в розмірі 54000 грн., докази щодо остаточного розміру та обсягу витрат на надання правової допомоги, а також їх опис буде надано суду до закінчення судових дебатів. Як вбачається із заперечень на відповідь на відзив, адвокат Чевгуз М.В. вказував, що підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу та їх обґрунтування буде надано суду в передбачений законом строк та просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 54000 грн. Як вбачається з письмових матеріалів справи, між [PERSON] та АО «Адвокатська компанія «Чевгуз та Партнери» 15.07.2020 р.,15.07.2021 р. укладено договора про надання правової допомоги. Відповідно до Додатку №1 до договору від 15.07.2021 р. вартість послуг, згідно договору про надання правової допомоги складає 54000,00 грн., попередня оплата за надані послуги було сплачено 27000,00 грн. Відповідні відомості підтверджуються квитанцією №38 від 15.07.2021 р. Разом з тим, розрахунок наданих послуг з їх детальним описом, наданих відповідачу за позовом у матеріалах справи відсутній. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 р. гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 р. у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача адвокат Сироткіна А. у відповіді на відзив щодо розміру витрат, які очікує понести відповідач на професійну правничу допомогу у розмірі 54000 грн., не погодилась, оскільки вони не відповідають обсягам можливих робіт адвоката у справі, тому попросила про зменшення такого розміру. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 р. (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони. У постанові від 08.04.2020 р. у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03.10.2019 р. у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, 607/4341/20 від 23.06.2022 р.). Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи вимоги діючого законодавства, письмові докази, що містяться в матеріалах справи, складність справи, тривалість розгляду, обсяг виконаних дій, співмірність витрат на правову допомогу із ціною позову, заперечень з боку представника позивача, суд приходить до висновку про те, що витрати відповідача за позовом [PERSON] на професійну правничу допомогу у розмірі 54000,00 грн. підлягають частковому стягненню з відповідача, тобто у підтвердженому доказами по справі розмірі, а саме 27000,00 грн.

Outcome: approved