Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника Заявник звернувся із вказаною заявою до суду в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в с. Княжа Звенигородського району Черкаської області, стосовно його сина - [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Княжа Звенигородського району Черкаської області. Зобов`язати Звенигородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) внести відомості про батька [PERSON] , [INFO] , в актовий запис № 36 про народження [PERSON] , складений 03 грудня 1967 року виконавчим комітетом Княжицької сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що мати заявника - [PERSON] , та батько [PERSON] , проживали однією родиною, як чоловік і дружина, однак без реєстрації шлюбу, починаючи з 1964 року до дня смерті матері, а саме до [INFO] . Під час проживання однією сім`єю [INFO] народився [PERSON] . У свідоцтві про народження заявника в графі «батько» значиться лише ім`я - « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер. Заявник [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька, [PERSON] , шляхом звернення із відповідною заявою до Шполянської державної нотаріальної контори, окрім нього відсутні будь-які інші спадкоємці, які б також прийняли вказану спадщину. Однак нотаріус перевіривши подані документи встановив, що у заявника відсутні підстави для спадкування майна померлого [PERSON] в зв`язку із відсутністю запису про його батьківство у Свідоцтві про народження та в актовому записі про народження. Так, за відомостями Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України, що відображені у Витязі № 00034760452 виданого 26 січня 2022 року (надалі - Витяг), - відомості про батька, зокрема ім`я « [PERSON] » були внесені до актового запису № 36 від 03 грудня 1967 року про народження заявника за вказівкою матері. Вказує, що батько [PERSON] завжди визнавав заявника своїм сином, оскільки постійно проживав з ним та його матір`ю однією сім`єю, виховував і забезпечував його починаючи із його народження та до досягнення повноліття, і лише по своїй необізнаності - за життя не подав до органів РАЦСу заяву про добровільне визнання свого батьківства. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2023 року справу передано для розгляду судді Звенигородського районного суду Сакун Д.І. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І. від 22.06.2023 було відкрито провадження у справі. Від заявника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить ухвалити рішення, яким задоволити подану заяву. Представник зацікавленої особи виконавчого комітету Звенигородської міської ради Козлова Г.П. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Вказала, що при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. Начальник Звенигородського відділу ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області Чепіга Н.М. в судове засідання не з`явилася. Надіслала заяву про розгляд справи без їх участі. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . В графі батько вказано « [PERSON] », в графі мати вказано « [PERSON] ». Згідно відомостей з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України, що відображені у Витязі № 00034760452 виданого 26 січня 2022 року - відомості про батька [PERSON] , зокрема ім`я « [PERSON] » були внесені до актового запису № 36 від 03 грудня 1967 року про його народження за вказівкою матері. Згідно довідки виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області № 171/01-3-15 від 05.05.2022 [PERSON] та [PERSON] , проживали разом та вели спільне господарство до дня смерті [PERSON] , а саме до [INFO] за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області № 172/01-3-15 від 05.05.2022 [PERSON] була зареєстрована і проживала у [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . В даному будинку був зареєстрований співжитель [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.05.2023 року виданого повторно Звенигородським відділом ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Звенигородським відділом ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області 28 жовтня 2021 року. 02 березня 2022 року заявник [PERSON] звернувся в Шполянську державну нотаріальну контору із заявою на оформлення спадщини після смерті [PERSON] шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, однак нотаріус перевіривши подані документи встановив, що у [PERSON] відсутні підстави для спадкування майна померлого [PERSON] в зв`язку із відсутністю запису про його батьківство у Свідоцтві про народження та в актовому записі про народження, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.03.2022 року № 82/02-31 винесеної державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В. Згідно копії заповіту від 07.03.2000 року засвідченого секретарем Княжицької сільської ради Русаковою Т.В. [PERSON] заповів [PERSON] належну йому земельну ділянку. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Згідно із п.1 ч.1ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Глава 6 ЦПК України, а також постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії, при цьому факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. З приводу встановлення факту родинних відносин суд вказує наступне. Відповідно до ч. 1ст. 58 Конституції Українизакони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Сімейний кодекс, який діє на даний час набрав чинності з 01 січня 2004 року. Відповідно достатті 130 Сімейного кодексу України, яка діє на час розгляду заяви у суді, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`юУкраїни. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано роз`яснення, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених уст. 53 КпШС УкраїниУРСР (1969 року), суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України чинним на момент народження заявника. Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України (КпШС) походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають в шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягненню нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. За змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем (імовірним батьком дитини) або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання особою, яка зазначена батьком свого батьківства. Так, відповідно до роз`яснень уп. 13постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 року № 16, згідно зіст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання батьківства. З урахуванням положень ст. 212 ЦПК, жоден доказ не має для суду наперед установленого значення для суду, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. На підтвердження факту родинних відносин між позивачем та померлим [PERSON] заявником було надано свідоцтво про народження серії [NUMBER] з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] і в графі батько вказано « [PERSON] ». Однак відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Однак таке свідоцтво жодним чином не підтверджує факт батьківства відносно заявника вказаною особою. Крім того надано довідки Виконавчого комітету Звенигородської міської ради з яких вбачається, що матір заявника проживала з [PERSON] та вела спільне господарство до дня смерті [PERSON] , а саме до [INFO] за адресою [ADDRESS] , згідно іншої вказано, що останній був лише зареєстрований як співмешканець [PERSON] у вказаному домоволодінні. Але такі довідки також не свідчать про факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] . З вказаних довідок не вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом на час народження заявника або ж здійснювали спільне виховання чи утримання останнього. Жодного іншого доказу, що міг би свідчити про факт батьківства, або ж визнання [PERSON] свого батьківства за життя суду надано не було. Складання заповіту [PERSON] на ім`я заявника не можуть слугувати доказами того, що заявник є сином останнього, який з часу народження заявника, тобто з 1967 року до часу смерті 2021 року мав право та можливість зареєструвати батьківство відносно заявника у встановленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає недоведеним факт родинних відносин між заявником та [PERSON] , а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. Пунктом 7Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію. Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. В матеріалах справи наявна копія заповіту від 07.03.2000 року засвідченого секретарем Княжицької сільської ради Русаковою Т.В. відповідно до якого [PERSON] заповів [PERSON] належну йому земельну ділянку. Відтак заявник не позбавлений можливості отримати належну йому частку у спадщині на підставі даного заповіту. Суд звертає увагу, що заявникові було відмовлено Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.03.2022 року № 82/02-31 винесеної державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В. увидачі свідоцтва про право на спадщину саме за законом, а не за заповітом, що чітко вбачається з вказаної постанови. Окрім необхідності отримати спадщину після смерті [PERSON] , іншої мети для встановлення даного факту заявником вказано не було.

Outcome: dismissed