Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк, банк) на його користь за договором від 13 грудня 2013 року № SAMDNWFD0070035113100 - 224 443,35 дол. США пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 27 листопада 2019 року до 27 листопада 2020 року; за договором від 14 листопада 2013 року № SAMDNWFD0070015451000 - 110 927,99 грн - пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 27 листопада 2019 року до 27 листопада 2020 року; усі судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивач указує про те, що 13 грудня 2013 року між сторонами укладено договір вклад «Стандарт» № SAMDNWFD0070035113100 (далі - депозитний договір, договір). Для внесення вкладу було відкрито рахунок № [NUMBER] , на який 13 грудня 2013 року ним внесено 20 000,00 дол. США. 14 листопада 2013 року між сторонами укладено договір вклад «Стандарт» № SAMDNWFD0070015451000 (далі - депозитний договір, договір). Для внесення вкладу було відкрито рахунок № [NUMBER] , на якій позивач вніс 7 000,00 грн. Навесні 2014 року у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача безпідставно заблоковані банком і припинено нарахування відсотків за договорами. 30 липня 2018 року у відділенні банку в м. Києві позивач отримав довідку від 30 липня 2018 року № ТЗQP7AIMBBFE8VBR, згідно з інформацією в якій станом на 31 грудня 2016 року на рахунку позивача № [NUMBER] обчислювалося 20 497,11 дол. США, а на рахунку № [NUMBER] - 10 130,41 грн. 30 липня 2018 року банк отримав від [PERSON] заяву від 30 липня 2018 року про розірвання зазначених договорів, видачу вкладів та відсотків за ними, яка станом на 27 листопада 2020 року банком не виконана, тобто банк не виконав свої зобов`язання за договорами не виконав, кошти не повернув. Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договорами банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань, що є наслідком відповідальності, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» у вигляді сплати 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до фактичної видачі. На підставі наведеного, позивач просив про задоволення позову. Ухвалою судді [PERSON] від 05 лютого 2021 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження. 04 жовтня 2021 року на підставі розпорядження керівника апарату від 04 жовтня 2021 року, у зв`язку зі смертю судді [PERSON] здійснено повторний автоматизований розподіл та визначено суддю для розгляду справи та передано згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді Бусик О. Л. від 12 жовтня 2021 року прийнято до провадження матеріали даної цивільної справи. Призначено підготовче судове засідання. 06 грудня 2021 року до суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на позовну заяву, мотивований тим, що вимоги про стягнення пені є похідними від основного зобов`язання кредитора перед боржником. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 березня 2020 року у справі № 757/38290/18-ц позовні вимоги [PERSON] про стягнення з банку вкладів за договорами, відсотків, пені - задоволено частково, проте це рішення суду не набрало законної сили, тому немає підстав для нарахування пені за цими договорами, адже банк заперечує наявність будь-яких зобов`язань за ними. Крім цього, за одним із договорів позивач нарахував пеню в іноземній валюті, що не передбачено законом. Також позивач зазначає загальні суми пені, які є явно завищеними, такими, що не відповідають принципу розумності, справедливості, пропорційності, та загальним засадам цивільного судочинства. 07 травня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь за договором від 13 грудня 2013 року № SAMDNWFD0070035113100 - 98 386,12дол. США пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 28 листопада 2020 року до 06 травня 2021 року; за договором від 14 листопада 2013 року № SAMDNWFD0070015451000 - 48 625,96 грн - пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 28 листопада 2020 року до 06 травня 2021 року; усі судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що між сторонами 14 листопада і 13 грудня 2013 року були укладені договори на виконання вимог яких14 листопада 2013 року позивач вніс 7 000,00 грн, 13 грудня 2013 року -20 000,00 дол. США. Навесні 2014 року у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача безпідставно заблоковані банком і припинено нарахування відсотків за договорами. 30 липня 2018 року у відділенні банку в м. Києві позивач отримав довідку від 30 липня 2018 року № ТЗQP7AIMBBFE8VBR, згідно з інформацією в якій станом на 31 грудня 2016 року на рахунку позивача № [NUMBER] обчислювалося 20 497,11 дол. США, а на рахунку № [NUMBER] - 10 130,41 грн. 30 липня 2018 року банк отримав від [PERSON] заяву від 30 липня 2018 року про розірвання зазначених депозитних договорів, видачу вкладів та відсотків за ними, яка станом на 27 листопада 2020 року банком не виконана, тобто банк не виконав свої зобов`язання за договорами не виконав, кошти не повернув. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 12 березня 2020 року, ухваленим у справі № 757/38290/18-ц позовні вимоги [PERSON] - задоволено частково. 24 березня і 07 квітня 2021 року банк отримав пропозиції позивача № 1/ГУК від 22 березня 2021 року та № 4/ГУК від 30 березня 2021 року відповідно. Проте станом на 07 травня 2021 року зобов`язання банка перед позивачем не виконані. Ураховуючи наведене позивач просив позов задовольнити. Ухвалою судді Ільєвої Т. Г. від 07 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 10 серпня 2021 року до суду надійшов відзив банку на позов, мотиви якого є аналогічними мотивам викладеним у відзиві банку на позов [PERSON] поданого у листопаді 2020 року. 20 серпня 2021 року до суду надійшла відповідь адвоката Дугінова Д. А. як представника [PERSON] на відзив банку, мотивація якої є також за своїм змістом аналогічною його ж відповіді на відзив банку на позов [PERSON] поданої у листопаді 2020 року. У грудні 2021 року до суду надійшло клопотання банку про об`єднання в одне провадження цивільної справи № 757/23985/21-ц зі справою 757/52678/21-ц, оскільки ці справи є очевидно пов`язаними між собою як підставою виникнення, так і поданими доказами. Ухвалою суду у складі судді Ільєвої Т. Г. від 08 грудня 2021 року клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про об`єднання справ в одне провадження задоволено. Об`єднано в одне провадження цивільну справу № 757/23985/21-ц зі справою 757/52678/21-ц, з присвоєнням об`єднаній справі № 757/52678/21-ц. 13 грудня 2021 року до суду надійшла відповідь адвоката Дугінова Д. А. як представника [PERSON] на відзив, мотивована тим, що неправомірна поведінка боржника не повинна залишатися безкарною, бо ніхто не має права отримувати будь-які переваги через свою незаконну поведінку. Порушення вимог закону не може бути для боржника вигіднішим ніж його виконання. 16 лютого 2022 року до суду надійшли письмові пояснення банку мотивовані тим, що внаслідок укладення 17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» (далі - ТОВ «ФК «ФІНІЛОН», товариство) договору переведення боргу за договорами від 13 грудня 2013 року № SAMDNWFD0070035113100 та від 14 листопада 2013 року № SAMDNWFD0070015451000, тому банк на цей час не несе жодних зобов`язань за цими договорами, адже саме ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» є новим боржником, тому і немає підстав для стягнення пені за ними з банку. Належним відповідачем у цій справі є ТОВ «ФК «ФІНІЛОН». 16 лютого 2022 року до суду надійшла заява АТ КБ «ПриватБанк» про залучення до участі у справі третьої особи - ТОВ «ФК «ФІНІЛОН», яка не заявляє самостійних вимог. Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року заяву представника відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи ТО «ФК «ФІНІЛОН» -задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «ФК «ФІНІЛОН». 16 лютого 2022 року до суду надійшло клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 757/38290/18. Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання сторони не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 21 серпня 2023 року адвокат Дугінов Д. А. як представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив подальший розгляд справи здійснювати без його участі. 22 серпня 2023 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з клопотанням, в якому, у зв`язку з неявкою позивача, просив справу призначену на 22 серпня 2023 року провести без технічної фіксації засідання, в позові просив відмовити. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд установив, що 14 листопада 2013 року між сторонами укладено договір вклад «Стандарт» № SAMDNWFD0070015451000. Для внесення вкладу було відкрито рахунок № [NUMBER] , на якій позивач вніс 7 000,00 грн. 13 грудня 2013 року між сторонами укладено договір вклад «Стандарт» № SAMDNWFD0070035113100. Для внесення вкладу було відкрито рахунок № [NUMBER] , на який 13 грудня 2013 року [PERSON] вніс 20 000,00 дол. США. 30 липня 2018 року у відділенні банку в м. Києві позивач отримав довідку від 30 липня 2018 року № ТЗQP7AIMBBFE8VBR, згідно з інформацією в якій станом на 31 грудня 2016 року на рахунку позивача № [NUMBER] обчислювалося 20 497,11 дол. США, а на рахунку № [NUMBER] - 10 130,41 грн. 30 липня 2018 року [PERSON] звернувся до банку із заявою про розірвання зазначених договорів, видачу вкладів та відсотків за ними, яка банком отримана 30 липня 2018 року, проте не виконана. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року у справі № 757/38290/18-ц позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] за договором від 13 грудня 2013 року суму вкладу в розмірі 20 000,00 дол. США; нараховані, але не виплачені відсотки, в розмірі 497,11 дол. США; не нараховані відсотки за період з 14 березня 2014 року до 01 серпня 2018 року в розмірі 8 778,08 дол. США; не нараховані відсотки за період з 02 серпня 2018 року до 23 липня 2019 року в розмірі 1,95 дол. США; пеню за період з 02 серпня 2018 року до 23 липня 2019 року у розмірі 5 000,00 дол. США; три проценти річних за період з 02 серпня 2018 року до 23 липня 2019 року у розмірі 585,21 дол. США, а всього 34 862,35 дол. США. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] за договором від 14листопада2013 року суму вкладу в розмірі 7 000,00 грн; нараховані, але не виплачені відсотки, в розмірі 3 130,41 грн; не нараховані відсотки за період з 14 березня 2014 року до 01 серпня 2018 року в розмірі 5 222,96 грн; не нараховані відсотки за період з 02 серпня 2018 року до 23 липня 2019 року в розмірі 0,68 грн, пеню за період з 02 серпня 2018 року до 23 липня 2019 року в розмірі 10 000,00 грн; 3 % річних за період з 02 серпня 2018 року до 23 липня 2019 року в розмірі 204,82 грн, втрати від інфляції за період з 02 серпня 2018 року до 23 липня 2019 року в розмірі 261,80 грн, а всього - 25 820,67 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] за рахунком № [NUMBER] заборгованість у розмірі 9,91 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] за рахунком № [NUMBER] заборгованість у розмірі 325,09 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] за рахунком № [NUMBER] заборгованість у розмірі 816,49 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 27 червня 2023 року у справі № 757/38290/18-ц апеляційні скарги [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] заборгованості за рахунками № [NUMBER] у розмірі 9,91 грн, № [NUMBER] у розмірі 325,09 грн, № [NUMBER] у розмірі 816,49 грн та пені за договорами № SAMDNWFD0070035113100 від 13 грудня 2013 року в розмірі 5 000,00 доларів США, та № SAMDNWFD0070015451000 від 14 листопада 2013 року в розмірі 10 000,00 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в позові. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків та 3 % річних за договорами № SAMDNWFD0070035113100 від 13 грудня 2013 року та № SAMDNWFD0070015451000 від 14 листопада 2013 року змінено. Зменшено розмір відсотків, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] за період 14 березня 2014 року до 02 серпня 2018 року з 8780,03 дол. США до 7634,52 дол. США, та 3 % річних з 585,21 дол. США до 583,66 дол. США, у зв`язку з чим зменшено загальну суму заборгованості за договором № SAMDNWFD0070035113100 від 13 грудня 2013 року з 34 862,35 дол. США до 28 715,29 дол. США. Зменшено розмір відсотків, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] за період 14 березня 2014 року до 02 серпня 2018 року з 5223,64 грн до 4980,74 грн, та 3 % річних з 204,82 грн до 203,1 грн, у зв`язку з чим зменшено загальну суму заборгованості за договором № SAMDNWFD0070015451000 від 14 листопада 2013 року з 25 820,67 грн до 15 576,05 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Правовідносини з банківського вкладу врегульовані нормами ЦК України, законами України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець- це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача. Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Якщо вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) викладено правову позицію про те, що пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача, однак якщо між сторонами припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то з часу такого припинення частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини. Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина перша статті 1075 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Тобто після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, яке підтверджено судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту розірвання договору банківського вкладу пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не нараховується. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 червня 2023 року у справі 757/37163/20-ц. Установлено, що пунктом 5 договорів № SAMDNWFD0070015451000 і№ SAMDNWFD0070035113100 передбачена можливість їх розірвання, з повідомленням про це за два дні до їх розірвання. З урахуванням поданої [PERSON] заяви від 30 липня 2018 року, яка банком отримана цього ж дня, про розірвання договорів вкладу та повернення коштів, з 02 серпня 2018 року між сторонами припинилися договірні правовідносини за депозитними договорами. За вказаних обставин з 02 серпня 2018 року пеня за вказаними договорами відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не нараховується. Оскільки у даній справі [PERSON] просить стягнути пеню за договорами за період 27 листопада 2019 року до 06 травня 2021 року, тобто поза межами дії договорів, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Ураховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази надання [PERSON] згоди на переведення боргу від АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» за договорами банківського вкладу, договір про переведення боргу укладений між банком і ТОВ «ФК «ФІНІЛОН», не створює правових наслідків для позивача. За таких обставин саме АТ КБ «ПриватБанк», а не ТОВ «ФК «ФІНІЛОН», є належним відповідачем у цій справі. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20.

Outcome: dismissed