Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Позивач у березні 2023р. звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі по 5000,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Позов мотивовано, тим, що з 06.07.2018р. з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №1264, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. За час шлюбу з відповідачем у сторін народився син [PERSON] [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28.03.2023 р. шлюб між сторонами розірвано, неповнолітнього сина залишено проживати разом з матір`ю. Станом на сьогоднішній день відповідач ухиляється від покладених на нього обов`язків утримувати свою дитину. Зазначила, що відповідач має регулярний дохід оскільки працює за кордоном, аліменти відповідач нікому не платить, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. Заочним рішенням від 25.05.2023р. позов було задоволено частково. 28.06.2023р. представник відповідача адвокат Денега Д.М. подав заяву про перегляд заочного рішення яку мотивував тим, що про наявність даного заочного рішення відповідачу стало відомо за допомогою відкритих джерел на сайті Судової влади України. Зазначив що з 2022 року відповідач переїхав на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки, де перебуває по сьогодні, перебуваючи за кордоном відповідач не знав про наявність судової справи, а також не міг особисто отримувати повістки про виклик до суду. Вважає, що сума аліментів у розмірі 5000 грн., на сьогодні є надто великою для нього, оскільки офіційно не працевлаштований за кордоном, а його доходи не є стабільними та мають періодичний характер. Ухвалою суду від 11.08.2023р. заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 25.05.2023р. скасовано. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач та його представник у судове засідання не прибули, повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник відповідача подав до суду заяву за змістом якої просив судове засідання проводити у відсутності сторони відповідача. Щодо задоволення позову заперечив, визнавши вимоги частково, просив стягувати із відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 272 грн., в розмірі прожиткового мінімуму на дитину. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно копії рішення Івано-Франківського міського суду від 28.02.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] залишено на проживанні із матір`ю (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 06 лютого 2019 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум становить для дітей віком до 6 років - 2272 гривні. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, потреби дитини щодо належного утримання, вік батьків та обставину ненадання ними інформації про доходи. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, та те, що відповідач є працездатною особою, інших аліментних зобов`язань не має, часткове визнання позову відповідачем, враховуючи норми СК, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (змінюється щорічно в сторону збільшення) і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що слід позовну вимогу про стягнення аліментів слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду - 27 березня 2023 року. Що стосується стягнення судових витрат в сумі 3500грн. на правову допомогу, то суд виходить з наступного. За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд у постанові від 27 липня 2022 року справа № 686/28627/18 дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору. Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін. Позивачкою не подано детального опису наданих послуг адвокатом у відповідності до укладеного договору про надання правової допомоги, не надано й договору. Оскільки за змістом процесуального закону стягненню підлягають витрати, які є документально підтвердженими, в позовні заяві позивачем не вказано, що докази понесених витрат будуть подані суду протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення, суд дійшов до висновку, що такі витрати стягненню не підлягають. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 1073 гривні 60 копійок судового збору на користь держави. На підставі ст. 180-182, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»

Outcome: partial