Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

10 травня 2023 року представником позивача, адвокатом Бігусяк Зоряною Григорівною, в інтересах [PERSON] подано позовну заяву до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. У позовній заяві зазначає, що 18 жовтня 2007 року [PERSON] (надалі - позивач) та [PERSON] (надалі - відповідач) зареєстрували шлюб, про що Солонківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області видано Свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] . Під час шлюбу в подружжя народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року шлюб між ними розірвано. Діти сторін проживають разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Однак, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на даний час позивачка із дітьми тимчасово перебуває в місті Сеземіце, район Пардубіце, Чехія. Діти навчаються в початковій школі у м. Сеземіце. Оскільки сторони не досягли згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дітей, позивачка змушена звертатись із позовною заявою про стягнення аліментів у судовому порядку. Просить суд, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (а.с.3-6). 10 травня 2023 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.27). Ухвалою про відкриття провадження у справі від 30 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.1-2). Позивач [PERSON] та її представник Бігусяк З.Г. в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с.88-89). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник Гриневич М.М. в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неприбуття повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи сторона відповідача повідомлялася судом належним чином (а.с.81, 86-87). З урахуванням наведеного, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 та ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд установив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року (а.с.11). Під час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). З акту складеного комісією в складі членів правління ОСББ «Витківська-8 м. Радехова» видно, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не зареєстровані за даною адресою, але фактично проживали [PERSON] та [PERSON] з 01.10.2021 по 01.03.2022 (а.с.12). Довідками про перебування на консульському обліку від 20.03.2023 справи №230320142343, №230320143713, №230320144743 підтверджують, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , перебувають на тимчасовому консульському обліку в Консульстві України в Брно (4CZE1) з 20 березня 2023 року. Строк перебування на консульському обліку: до 31.03.2024 (а.с.13-15). Сьогодні, [PERSON] разом із дітьми тимчасово перебуває в місті Сеземіце, район Пардубіце, Чехія. Діти навчаються у початковій школі у м. Сеземіце, район Пардубіце (а.с.17-23). Правовідносини між сторонами виникли із сімейних відносин в частині утримання батьками їх неповнолітніх дітей. Як визначено ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. З огляду на це, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти проживають разом із позивачем та перебувають на повному матеріальному утриманні позивача, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей є правомірними. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як видно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183, 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у 2023 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Згідно із ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Представник позивача Бігусяк З.Г. у позовній заяві покликалася на те, що відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, однак працює сантехніком, встановлює та ремонтує котли, а тому має регулярний і стабільний заробіток. Позивач переконана, що останній має можливість сплачувати кошти на утримання спільних дітей, але він фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Проте, не надала суду доказів на підтвердження розміру заробітку відповідача для того щоб суд міг установити чи він спроможний сплачувати аліменти у розмірі 12 000 гривень щомісячно. Згідно із ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зважаючи на викладене, наявність підстав для стягнення аліментів саме у розмірі 6 000 грн на кожну дитину не підтверджується, ані фактичними обставинами справи, ані наявними у матеріалах справи доказами. З урахуванням наведеного, вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язку обох батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, зважуючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 гривень на кожну дитину, оскільки докази того, що відповідач, будучи в працездатному віці та отримуючи постійний дохід, спроможний сплачувати аліменти у розмірі 12 000 грн відсутні, також як і відсутні належні докази того, що позивач щомісячно отримує заробітну плату у розмірі 24 000 гривень. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позову. Положеннями частини першої статті 192 СК України установлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дітей, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів, а тому, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial