Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

У лютому 2022 року позивач звернувся в суд до [PERSON] про стягнення коштів. Посилався на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 17 листопада 2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10060 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом заяві. Відповідачем зобов`язання щодо повернення кредиту порушені. У зв`язку з цим, у відповідача утворилась заборгованість за період з 30 листопада 2018 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 10237 гривень 19 копійок, що складається з: - 6935 гривень 37 копійок - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; - 3301 гривні 82 копійки - три проценти річних. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 17 листопада 2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10060 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем зобов`язання щодо повернення кредиту порушені. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30 листопада 2021 року тіло кредиту за договором становить 34494 гривні 88 копійок. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі невиконання рішення суду, у кредитора виникає право стягнути суми, передбачені договором, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача нараховані на підставі ст. 625 ЦК України суми. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. З позову вбачається, що станом на день подачі позову до суду відповідачем зобов`язання щодо сплати заборгованості за договором не виконані. Прострочена сума заборгованості становить 34494 гривні 88 копійок. За період з 30 листопада 2018 року по 30 листопада 2021 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 10237 гривень 19 копійок, що складається з: - 6935 гривень 37 копійок - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; - 3301 гривні 82 копійки - три проценти річних. Розрахунок загальної суми заборгованості по кредитному договору станом на 30 листопада 2021 року наданий суду і відповідає вимогам закону. Відповідач доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості суду не подав. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір у розмірі 2481 гривні.

Outcome: approved