Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 3524313858/631254 у сумі 13\~600,00 грн. та за кредитним договором № 05163-02/2021 у сумі 38\~000,00, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за вказаними договорми. В обґрунтування вимог зазначено, що 10 лютого 2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3524313858/631254 шляхом підписання його електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. 21 січня 2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та позивачем було укладено договір факторингу № 21012022 відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, про що письмово повідомлено останнього. Згідно реєстру боржників, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 13\~600,00 грн., з яких: 6\~800,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 6\~800,00 грн. заборгованість за відсотками. 10 лютого 2021 року між ТОВ «ФК Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 05163-02/2021 шляхом підписання його електронним підписом відповідача, як позичальника, відтвореним використанням позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону відповідача відповідно до п. 7 кредитного договору. 11 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивачем було укладено договір факторингу № 11082021, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, про що письмово повідомлено останнього. Згідно реєстру боржників, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 38\~000,00 грн., з яких: 9\~500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 28\~500,00 грн. заборгованість за відсотками. Тому враховуючи обов`язок боржника сплатити кредитну заборгованість, позивач просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 13 квітня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач звернувся до суду з відзивом на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що належних розрахунків, які би узгоджувались з матеріалами справи, умовами кредитних договорів, позивач не надав, хоча у цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування. Надані позивачем виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не може бути правовою підставою для стягнення з відповідача заявлених сум, оскільки документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації. Укладені ним договори підлягають визнанню недійсними у частині нарахування процентів за користування кредитами, оскільки враховуючи, що за умови заяви позичальника, разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів позову витяг з умов та правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, тому позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими умовами та правилами надання банківських послуг. Вимога про стягнення пені знаходиться поза межами річного строку позовної давності. Жодних листів, повідомлень щодо необхідності спати простроченої заборгованості він не отримував. При укладенні договору відповідач не надав йому інформацію щодо умов договору за ч.ч. 2,3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» і через брак знань для підписання цього договору він був введений в оману відповідачем , не вказана в договорі ціна та сукупна вартість кредиту, внаслідок чого нараховано більший відсоток, а неустойка явно завищена, не відповідає п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.1 ст. 627 ЦК України, як наслідок правочин здійснений з- використанням нечесної підприємницької практики, порушено принцип рівності сторін. Зазначив, що з 04.12.2018 по теперішній час він перебуває на військовій службі, а відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Тому просить відмовити у задоволенні вимог. У відповіді на відзив представником позивача зазначено, що договори укладені між сторонами в електронній формі, мають силу договору, що укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Відповідач передбаченим Законом України «Про захист прав споживачів» правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцять днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався. Сторони узгодили розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків у зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Стосовно детальних розрахунків заборгованості та доказів на підтвердження факту перерахування коштів відповідачу, то відповідні запити направлено позивачем на адресу ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група», та після надходження запитуваних доказів відповідні докази будуть надані до суду. Зазначено про той факт, що відповідач погодився з умовами договорів № 3524313858/631254 та 05163-02/2021, у тому числі й щодо процентних ставок, встановлених умовами договорів. В обов`язки ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» не входило надати позичальнику інформацію, що вимагається законом перед укладенням правочину, а факт ознайомлення з ними, їх об`єктивна оцінка та осмислення входить до зони відповідальності самого позичальника і подальше укладення правочину залежить від волі останнього. Законодавством України також не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення щодо відступлення права вимоги. Крім того, відповідно до роз`яснень НБУ, для звільнення військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», такі позичальники мають надати до банку документи, що підтверджують їх призов під час мобілізації та проходження військової служби та відповідають переліку документів, зазначеним в листі Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. Тому для припинення нарахування штрафних санкцій, а також процентів за користування кредитом, відповідач зобов`язаний був повідомити первісних кредиторів про свій статус, надати підтверджуючі документи для призупинення нарахування процентів за користування кредитом і як наслідок отримати документ, що підтверджує призупинення нарахування процентів за користування кредитом. Але відповідач не скористався цим правом і у результаті чого було нараховано відсотки за прострочення свого зобов`язання повернути кредит первісному кредитору. Жодного автоматичного прощення боргів за кредитами немає. Війна не є підставою для повного звільнення позичальників від кредитів, адже не можна забувати також про необхідність досягнення балансу інтересів позичальників і кредиторів. Враховуючи, що заборгованість за договорами була нарахована первісними кредиторами на підставі умов кредитних договорів та у подальшому дані нарахування було відступлено ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договорами факторингу проценти за кредитними договорами є правомірно нарахованими відповідно до істотних умов кредитних договорів. Відповідно до умов кожного з кредитних договорів, на них не розповсюджуються вимоги Закону України «Про споживче кредитування». Усі нараховані проценти є процентами за користування кредитом (також на період прострочення кредиту (90 днів від моменту виникнення прострочення), відповідно до п. 4.3 договорів). У кредитних договорах відповідач не указував, що він є особою, чиї права захищені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та не надав жодних доказів того, що первісні кредитори були повідомлені. Для припинення нарахування процентів за користування кредитом відповідач зобов`язаний був звернутись до відділення відповідної фінансової установи з відповідною вимогою та документами. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування відсотків та не застосовувалось жодних штрафних санкцій, а умовами договорів відповідач взяв на себе зобов`язання з повернення кредитів та процентів за користування кредитами. Заборгованість за пенею та штрафними санкціями відповідачу первісними кредиторами не було нараховано. У письмових запереченнях на відповідь на відзив відповідачем зазначено, що надана до суду копія договору не містить його підпису, до суду не надано докази перерахування кредитних коштів на його рахунок (рахунок, виписка). Позивачем не надано суду докази на обгрунтування ознайомлення його з умовами наданого кредиту та взагалі отриманн6я ним кредитних коштів. Позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів відносно видачсі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та інш.). Розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Договори, укладені між ним та ТОВ "КУ "Європейська крдитна група" та ним і ТОВ "ФК "Інвеструм" є такими, що порушують його права, як споживача та підлягають визнанню недійсними у частині нарахування процентів за кредитами. Тому просить відмовити у задоволенні вимог, провадження у справі закрити. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, 10 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено договір № 3524313858/631254 про надання фінансового кредиту у сумі 6\~800,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 11.03.2021, на умовах строковості, зворотності, платності зі сплатою процентів за користування кредитом 894,25% річних від суми кредиту в розрахунку 2,45% на добу, шляхом підписання договору електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать умови договору, реквізити сторін та підписи (а.с. 7-9 копія договору з додатками). 10 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 05163-02/2021 шляхом підписання договору електронним підписом відповідача, як позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до частини 1 договору, товариство надало відповідачу фінансовий кредит у розмірі 9\~500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 11.03.2021, строк дії договору починається з моменту4 його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу. Для клієнта, якому товариство вперше надає кредит, діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,01 % на добу за умови повного повернення кредиту протягом 7 днів з моменту надання кредиту (а.с. 20-25 копія договору з додатками). Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 21 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», як клієнтом, було укладено договір факторингу № 21012022, відповідно до пункту 1.1. якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 3524313858/631254 на суму 13\~600,00 грн. (а.с. 10-14 копія договору з додатками). 11 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», як клієнтом, було укладено договір факторингу № 11082021, відповідно до п.1.1. якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до\~витягу з\~реєстру прав\~вимоги до\~договору факторингу,\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~набуло права\~грошової вимоги\~до [PERSON] за кредитним договором № 05163-02/2021 на суму заборгованості 38\~000,00 грн. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно надного до суду розрахунку, у зв`язку порушеннями зобов`язань за кредитним договором № 3524313858/631254 від 10 лютого 2021 року, відповідач [PERSON] має заборгованість у сумі 13\~600,00 грн. (ас. 15 розрахунок), з яких: - \~ \~ \~ \~6\~800,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; - \~ \~ \~ \~6\~800,00 грн.. заборгованість за відсотками. За кредитним договором № 05163-02/2021 від 10 лютого 2021 року, відповідач [PERSON] має заборгованість у сумі 38\~000,00 грн. (а.с. 30 розрахунок), з яких: - \~ \~ \~ \~9\~500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; - \~ \~ \~ \~28\~500,00 грн.. заборгованість за відсотками. При цьому у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова\~позиція викладена,\~зокрема,\~у постановах\~Верховного Суду\~від 16\~вересня 2020\~року у\~справі №\~200/5647/18\~(провадження\~№ 61-9618св19),\~від 25\~травня 2021\~року у\~справі №\~554/4300/16-ц\~(провадження\~№ 61-3689св21),\~від 26\~травня 2021\~року у\~справі №\~204/2972/20\~(провадження\~№ 61-168св21),\~від 13\~жовтня 2021\~року у\~справі №\~209/3046/20\~(провадження\~№ 61-9207св21),\~від 01\~грудня 2021\~року у\~справі №\~752/14554/15-ц\~(провадження\~№ 61-14046св21),\~від 01\~червня 2022\~року у\~справі №\~175/35/16-ц\~(провадження\~№ 61-648св21)\~та від01 серпня 2022 року у справі № 369/11694/15-ц (провадження № 61-1521св21). Стосовно нарахування заборгованості за відсотками. Так, Національним банком України надано роз`яснення, за змістом якого підтвердженням призову під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є: військовий квиток; довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу; витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини. У листі Міністерства оборони України від 09 жовтня 2020 року № 321/6192 наведено перелік документів, що підтверджують статус військовослужбовця, серед яких є довідка Форми № 5. Будь який інший документ, який підтверджував би проходження служби в особливий період у Збройних Силах України, не передбачений нормативними документами. Крім того, зазначено, що військовослужбовцями є курсанти та слухачі вищих військових навчальних закладів Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, які мають право видавати довідки, що підтверджують факт перебування на військовій службі у Збройних Силах України. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). Згідно наданої до суду довідки від 26.04.2023, [PERSON] перебуває на військовій службі з 04.12.2018 по теперішній час. Судом установлено, що за час проходження військової служби [PERSON] , йому, як військовослужбовцю Збройних Сил України, не повинні були нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за кредитним договором, оскільки на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Разом з тим, позивачем надано документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписки по особовим рахункам позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких, з урахуванням поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», стягненню підлягає заборгованість за тілом кредитом. Доказів оплати заборгованості за кредитними договорами відповідачем у судовому засіданні не надано, нарахований борг за тілом кредиту ним не спростовано, тому суд не убачає підстав для здійснення перерахунку заборгованості, пред`явленої до стягнення. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~684,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 1), яку суд вважає можливим задовольнити частково, виходячи з розрахунку 16 300 грн. (сума боргу, задоволена судом) * 2 684 (сума сплаченого судового збору) / 51 500,00 грн. (сума боргу, пред`явлена до стягнення) = 847,85 грн.

Outcome: approved