Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

У серпні 2023 року заявник Головне управління ДПС у Сумській області звернулося до суду із заявою про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, що перебуває у володінні АТ «Укрсиббанк» про надання роздруківок про рух грошових коштів (список контрагентів) по банківському рахунку, що належить [PERSON] , за період з 01.01.2017 по 25.02.2019. В обґрунтування заяви зазначає, що Головним управлінням ДПС у Сумській області розпочато проведення позапланової невиїзної перевірки господарської діяльності [PERSON] , за період з 01.01.2017 по 25.02.2019, у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності. Проведення такої перевірки здійснюється відповідно до Наказу ГУ ДПС у Сумській області від 04.05.2023 №629-кп. Копію зазначеного наказу, оригінал повідомлення про перевірку та лист про надання первинних документів від 24.03.2023 №622/12/18-28-24-04-05 були направлені на податкову адресу платника податків [PERSON] 04.05.2023, поштовим направленням із повідомленням про вручення, в подальшому, зазначені документація повернута на адресу відправника із відміткою про закінчення терміну зберігання. Станом на 19.06.2023 [PERSON] не надано жодного первинного документу щодо здійснення ним підприємницької діяльності за зазначені періоди, про що складено відповідний акт №348/18-28-24-04-07/ [NUMBER] . Таким чином, для належного проведення позапланової невиїзної перевірки господарської діяльності, контролюючому органу потрібні виписки про рух коштів по рахункам [PERSON] , у зв`язку із чим, заяву просить задовольнити. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 15.08.2023 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у закритому судовому засіданні в порядку окремого провадження. У судовому засідання представник заявника підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, просив задовольнити. Представники заінтересованих осіб, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причин неявки до суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 349 ЦПК України неявка в судове засідання без поважних причин заявника та (або) особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, чи їх представників або представника банку не перешкоджає розгляду справи, якщо суд не визнав їхню участь обов`язковою. Із урахуванням наведеного, враховуючи, що участь вказаних осіб не була визнана судом обов`язковою, суд провів розгляд справи за відсутності заінтересованих осіб. Дослідивши подану заяву та долучені на її обґрунтування письмові докази, заслухавши доводи заявника, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Частиною 1 ст. 60 Закону «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, якою зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди. Порядок розкриття банківської таємниці визначено ст. 62 Закону «Про банки і банківську діяльність». Цією нормою визначено коло осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, підстави її розкриття та обсяг інформації, яка надається. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 62 Закону, підставами для розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, є: по-перше, письмовий запит або дозвіл власника інформації; по-друге, письмова вимога або рішення суду; по-третє, письмова вимога уповноважених державних органів, перелік яких визначено законом і є вичерпним. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську інформацію, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію. Зазначені обмеження, у тому числі, викладені в ч. 4 ст. 62 Закону «Про банки і банківську діяльність», не стосуються випадків надання банком інформації, яка є банківською таємницею, за дозволом клієнта чи за рішенням (вимогою) суду. Такий висновок узгоджується з п. 3.5 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженої постановою Правління Національного банку України №267 від 14.07.2006 та главою 12 ЦПК України, що регулює порядок розгляду судом справ про розкриття банківської таємниці (п. 5 ст. 288, п. 4 ч. 1 ст. 290 ЦПК України). Як встановлено судом, в Головного управління ДПС в Сумській області виникла необхідність в отримання інформації щодо руху коштів в розрізі контрагентів по банківському рахунку № [NUMBER] , що належить [PERSON] , за період з 01.01.2017 по 25.02.2019, з метою належного проведення позапланової невиїзної перевірки господарської діяльності [PERSON] , у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», до завдань органів державної податкової служби відноситься здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов`язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством. Відповідно до пункту 83.1. статті 81 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є документи, визначені цим Кодексом, податкова інформація, експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України, судові рішення, податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи. Відповідно до абз. 1, 2 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Згідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Таким чином банківські виписки про рух грошових коштів є документами, на підставі яких робляться висновки посадовими особами контролюючих органів під час проведення перевірок. Відповідно до підпункту 20.1.5 пункту 20.1 статті 20 ПK України контролюючі органи мають право отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком. Саме по собі неподання у встановлений строк податкової декларації або їх розрахунків, необхідність перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених ПК України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства тощо є підставою для ініціювання органами державної податкової служби перевірок, згідно з процедурою, визначеною главою 8 ПК України. У цьому випадку розкриття банківської таємниці можливе в разі доведення органом державної податкової служби обставин, за яких проведення перевірки неможливим або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої таємниці. Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. У пункті 73.3 статті 73 ПК України зазначено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України). Отже, у разі, якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації, підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо (Позиція Верховного Суду, викладена в Постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 686/17917/21). Враховуючи те, що неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки [PERSON] підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про повернення на адресу відправника із поміткою про закінчення терміну зберігання від 10.06.2023 та 28.04.2023, а іншого способу отримати запитувану інформацію у встановлений законом порядок немає, суд вважає, що наявні підстави для розкриття банківської таємниці в частині руху грошових коштів по банківському рахунку [PERSON] . Разом із тим, у частині розкриття відомостей щодо руху коштів із рахунку [PERSON] із зазначенням інформації про контрагентів, слід відмовити, оскільки відповідно позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 686/17917/21, розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, в межах цивільної справи можливе лише щодо юридичної або фізичної особи, стосовно якої вимагається розкриття інформації, а не її контрагентів. Пунктом 3.2 Постанови Правління Національного банку України від 14.07.2006 № 267 встановлено, що банки зобов`язані виконувати рішення суду про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, у порядку, установленому законодавством України. За рішенням суду про розкриття інформації, що становить банківську таємницю, банк розкриває інформацію в обсязі, визначеному рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 350 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю.

Outcome: partial