Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

08.06.2023 р. позивачка [PERSON] звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ДП «Златодар»\~про стягнення\~нарахованої,\~але не\~виплаченої їй\~заробітної плати\~при звільненні в сумі 36334,39 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.07.1994 р. була прийнята на роботу в ДП «Златодар», а 16.01.2023 р. звільнена з займаної посади за угодою сторін. Під час звільнення з роботи та видачі трудової книжки відповідачем не були проведені всі належні їй виплати під час звільнення. Заборгованість становила 46334,39 грн. За період з 16.01.2023 р. по день звернення до суду відповідачем було виплачено 10000,00 грн., тому залишок невиплачених сум під час звільнення становить 36334,39 грн., які позивачка просить стягнути з відповідача на підставі ст.116 КЗпП України. 09.06.2023 р. ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву з обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивачка не з`явилася, але скерувала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність за наявними матеріалами справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяви про визнання позовних вимог чи відзиву не подав суду. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, сторона позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши доводи позивача, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності зі ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] у м. Золотоноша Черкаської області Відповідно до копії дубліката картки від 26.05.2008 р. позивачка має РНОКПП [NUMBER] . Згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] 26.07.1994 р. була прийнята на роботу в ДП «Златодар», а 16.01.2023 - звільнена за угодою сторін. Довідкою від 28.02.2023 р. №44 стверджено, що ДП «Златодар» має заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] , звільненою 16.01.2023 р., яка становить 46334,39 грн. Позивачкою в позові стверджено, що за період з 16.01.2023 р. (день звільнення) по 07.06.2023 р. відповідачем виплачено позивачці в рахунок погашення заборгованості 10000,00 грн. Залишок невиплаченої позивачці заробітної плати при звільненні становить 36334,39 грн. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» та ін. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та ін. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Відповідно до\~ст.43\~Конституції України\~держава створює\~умови для\~повного здійснення\~громадянами права\~на працю,\~гарантує рівні\~можливості у\~виборі професії\~та роду\~трудової діяльності,\~реалізовує програми\~професійно-технічного\~навчання,\~підготовки і\~перепідготовки кадрів\~відповідно до\~суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частинами 1,2 статті 115 КЗпП України та ч.1,2 ст.24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ст.116 КЗпП України). Частиною 2 статті 233 КЗпП України встановлено, що з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину ( Глава XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України). На момент звернення до суду з позовом (08.06.2023 р.) на всій території України діяв карантин, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. постановою КМУ від 27 червня 2023 р. № 651. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Судом встановлено, що в порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідачем (роботодавцем позивача) не було здійснено в день звільнення позивачу виплату всіх сум, належних йому під час звільнення, що призвело до порушення прав працівника. Доказів, які б спростовували даний факт, стороною відповідача не було надано суду. Судом встановлено, що на час винесення рішення заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем становить 36334,39 грн., яка визначена без вирахування податків й інших обов`язкових платежів. Дані обставини не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до повного задоволення. З урахуванням вимоги ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 1073,60 грн., від якого при подачі позову був звільнений позивач на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved