Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Калініна С.К., звернулася до Глухівського міськрайонного суду Сумської області із зазначеним позовом, посилаючись на те, що приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис № 4361 від 03.03.2021 р. про стягнення з неї на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованість в розмірі 27040,00 грн. Приватний нотаріус мотивувала виконавчий напис тим, що позивач є боржником за кредитним договором № 2556455 від 23.06.2020 р., укладеним із ТОВ «Авентус Україна». Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 17.08.2020 р. по 23.11.2020 р. Сума заборгованості за кредитним договором складає 27040,00 грн. Зазначає, що кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а також позивач в будь-який спосіб не отримувала одноразовий ідентифікатор, яким ніби то, був підписаний кредитний договір, об`єктивних доказів того, що позивач отримала, а тим більше використала одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, відповідачем не надано. Вважає, що виконавчий напис № 4361 від 03.03.2021 р. приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Також, посилається на те, що на підставі спірного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65218472 від 20.04.2021 р. щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованості у сумі 27040,00 грн. По даному виконавчому провадженню були стягнуті з позивача грошові кошти в розмірі 23242,22 грн. Вказані кошти вважає безпідставно набутими відповідачем, а тому підлягають поверненню. За вказаних обставин позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4361 від 03.03.2021 р., виданий приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованості у розмірі 27040,00 грн., та стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 23242,22 грн., а також судові витрати по справі 5500 грн. за надання професійної правничої допомоги, 1073,60 грн. судового збору за подання позовної заяви та 536,80 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову. 27.06.2023 р. суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 34-35). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. 28.06.2023 р. на адресу відповідача та третій особі була направлена ухвала про відкриття провадження у справі із пропозицією направити до суду свій відзив на позов (а.с. 36). 30.06.2023 р. відповідачем представником відповідача надіслано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на наступні обставини. Щодо укладення договору про надання коштів у позику зазначив, що правила надання коштів у позику проходить в онлайн-режимі. Після ознайомлення клієнтом з умовами кредитування, він розпочинає реєстрацію на веб-сайті товариства, надає згоду на обробку персональних даних, створює особистий кабінет, після завершення реєстрації клієнт ще раз підтверджує умови кредитування, після чого клієнту надсилається одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду, який клієнт вводить та підтверджує підписання кредитного договору. Після укладення кредитного договору у електронній формі, ТОВ «Авентус Україна» надає кредит шляхом безготівкового перерахування через платіжного провайдера суми кредиту на банківську картку клієнта. Тому, 23.06.2020 р. при укладенні кредитного договору позивачем було свідомо прийнято умови кредитного договору та укладено договір №2556455 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту в розмірі 8000 грн. У зв`язку з невиконанням умов договору та неповернення коштів у відповідний строк, у позивача виникла заборгованість по кредитному договору. Щодо посилання позивача, що виконавчий напис не підлягає задоволенню, вказав, що з метою захисту прав, відповідач звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на борговому документі. Нотаріусу було направлено документи, які передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172. Тому твердження позивача про те, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства, не відповідає дійсності. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування свого позову щодо факту підтвердження (або спростування) безспірності заборгованості боржника перед стягувачем. Тому вважає, що нотаріусом правомірно вчинено виконавчий напис № 4361 від 03.03.2021 р. Щодо стягнутих коштів з позивача на користь відповідача, зазначив, що до товариства від приватного виконавця надійшла сума виключно у розмірі 20683,83 грн., решта суми 2558,39 грн. це сума, яку було отримано приватним виконавцем, тому вважає вимагати вказану суму від товариства не є обґрунтованою. Також, заперечує щодо стягнення з товариства на користь позивача витрати у сумі 5500,00 грн. на правничу допомогу, оскільки вважає, що складання позову не потребувало аналізу великої кількості документів, крім того, позивачем не надано жодного доказу щодо їх сплати. Відповіді на відзив не подано. Третя особа у встановлений судом строк пояснень щодо позову не подала. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що 23.06.2020 р. між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір № 2556455 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, за умовами якого позичальнику було надано кредит в розмірі 8 000 грн. строком на\~30\~днів зі\~сплатою відсотків\~в розмірі\~1,9%\~в день\~від суми\~кредиту(а.с.18-21). Згідно графіку платежів до договору про надання коштів у позику, на умовах споживчого кредиту № 2556455 від 23.06.2020 р. дата повернення позики та сплати нарахованих процентів 23.07.2020 р., сума до оплати 8024,00 грн. (а.с.21). 03.03.2021 р. приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головікіна Я.В. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4361 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованості у розмірі 27040,00 грн. (а.с. 51). На підставі цього виконавчого напису 20.04.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65218472 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованості в розмірі 27040,00 грн. (а.с.16). 26.04.2021 р. приватним виконавцем Закорко В.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові №6-887цс17 від 05.07.2017 року, з урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, статей50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, яка міститься у постанові від 20.05.2015 року №6-158цс15, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. З системного аналізу положень ст.88 Закону України «Про нотаріат» в сукупності з вище наведеними правовими позиціями Верховного суду України щодо їх застосування в контексті спірних правовідносин про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконання, вбачається, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Позивач ставить під сумнів договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, так як договір не був посвідчений нотаріально, оскільки Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса передбачено вчинення виконавчого напису на підставі виключно нотаріально посвідчених договорів. З огляду на вказані обставини слід також зазначити наступне. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у тому числі в частині доповнення переліку після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 03.03.2021 р., тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. З матеріалів справи вбачається, що договір на який посилається відповідач та який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Окрім цього відповідачем не надано вимогу про повернення боргу, без відповідного підтвердження, що дана вимога була надіслана та отримана боржником, а тому суд позбавлений можливості його дослідити та визначити механізм нарахування суми боргу, у тому числі відсотків за користування кредитом. Окрім цього, слід зазначити, що у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Таким чином нотаріус зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про\~нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги позивача. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 23242,22 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.\~1212\~ЦК України\~особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов`язана\~повернути потерпілому\~це майно.\~Особа зобов`язана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала. Положення\~цієї глави\~застосовуються незалежно\~від того,\~чи безпідставне\~набуття або\~збереження майна\~було результатом\~поведінки набувача\~майна,\~потерпілого,\~інших осіб\~чи наслідком\~події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Як вбачається з постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. від 26.04.2021 р. за виконавчим провадженням № 65218472, постановлено здійснювати відрахування у розмірі 20 відсотків з доходу [PERSON] , який вона отримує від ТОВ «Нова Пошта». Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Нова Пошта» за постановою від 26.04.2021 р. ВП № 65218472, із заробітної плати [PERSON] з травня 2021 р. по квітень 2023 р. утримано 20 відсотків, а саме 23242,22 грн. (а.с. 14). Згідно повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. № 1882 від 23.05.2023 р., по виконавчому провадженню № 65218472 щодо примусового виконання виконавчого документу: виконавчого напису від 03.03.2021 р. виданого приватним нотаріусом Головкіною Я.В. № 4361, сума перерахованих коштів фінансовій компанії - стягувачу становить 20683,83 грн.; сума коштів в рахунок виконавчого збору становить 490,00 грн.; сума коштів в рахунок витрат ВП становить 2068,39 грн. (а.с. 15). Оскільки ТОВ «Авентус\~Україна» було\~перераховано 20683,83 грн., то саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а відтак позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме: 1073,60 грн. понесених позивачем на сплату судового збору, 536,80 грн. на сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову, оскільки таку заяву було задоволено. Враховуючи загальний обсяг наданих адвокатом послуг, рівень складності справи, та виходячи з принципів розумності виваженості і справедливості, з відповідача на користь позивача на підставі ст. 137 ЦПК України слід стягнути 2000 грн. понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 253, 254, 530, 631, 1212 ЦК України,

Outcome: partial