Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся 30.03.2022 р. до суду з заявою про визнання недієздатною його матері - [PERSON] , [INFO] . В заяві зазначає, що [PERSON] має ІІ групу інвалідності, знаходиться на обліку в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» та має індивідуальну програму реабілітації інваліда № 576 від 26.07.2021 р. з приводу деменції внаслідок органічного ураження головного мозку складного генезу (церебральний атеросклероз), обмеження здатності до спілкування та орієнтації, здатності контролювати свою поведінку. В останній час стан здоров`я [PERSON] значно погіршився, поведінка є неадекватною, остання потребує постійного стороннього догляду та лікування. За станом здоров`я мати не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними. Заявник просить визнати недієздатною [PERSON] , встановити над нею опіку та призначити опікуна. Ухвалою від 04.04.2022 р. відкрито провадження, призначено судове засідання на 21.04.2022 р. 21.04.2022 р. розгляд заяви зупинено на підставі п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України. 17.04.2023 р. відновлено провадження по справі, призначено судове засідання на 24.05.2023 р. 24.05.2023 р. розгляд заяви відкладено на 03.07.2023 р. через неявку заявника. 03.07.2023 р. розгляд заяви відкладено на 30.08.2023 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. Заявник до суду не з`явився, про розгляд заяви повідомлвся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, заяву підтримує, просить задовольнити. Представник районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію заявника, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Встановленню судом факту відповідають цивільні правовідносини про визнання фізичної особи недієздатною, які регулюються нормами ЦК України та ЦПК України. Стаття 3З Закону України "Про психіатричну допомогу" визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-384цс16 зроблено висновок, що "за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Згідно ч.1 ст.298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психологічну експертизу. Призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (п.2 ч.1 ст.105 ЦПК України). За клопотанням заявника у справі було призначено судово-психіатричну екпертизу Лєйє А.К. Ухвала суду про призначення експертизи експертною установою була повернута без виконання, оскільки [PERSON] на засідання комісії не з`явилась, а комісія виносить рішення лише після огляду підекспертної. Враховуючи, що матеріали справи не містять надежних та допустимих доказів того, що [PERSON] має хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, суд відмовляє в задоволенні заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed