Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та стягнення суми недоотриманої пенсії, яка обґрунтована тим, що суд при ухваленні рішення по справі не вирішив питання про судові витрати в частині стягнення витрат на правову допомогу. Просить ухвалити додаткове рішення по справі про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на її користь витрат на правову допомогу в розмірі 11 000 грн. Позивач, [PERSON] , та представник позивача - адвокат Заботін В.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АХ №1060942 від 19 липня 2022 року, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 04 вересня 2023 року представником відповідача надано відзив на заяву про стягнення правничої допомоги, в якому зазначено, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2023 року задоволено позовні вимоги [PERSON] . Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову в оформленні та виплаті недоотриманої пенсії [PERSON] від 24 травня 2023 року П/С №914120182563. Стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь [PERSON] грошові кошти в порядку спадкування за законом у виді недоотриманої за життя пенсії [PERSON] в розмірі 62 428,67 грн. Відповідач зазначає про те, що вказаним рішенням суду позивачу було відмовлено в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. Крім того, відповідач зазначає, що з вказаною заявою про стягнення правничої допомоги позивач звернувся до суду 16 серпня 2023 року, тобто, з пропуском строку. Також, відповідач не погоджується з сумою витрат на правову допомогу, яку просить відшкодувати позивач, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів надання юридичних послуг, відсутні документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), детальний опис робіт, виконаних адвокатом (юристом) та здійснення витрат для надання правничої допомоги, витрачений час на складання позову та інше. Крім того, позивачем не надано книги обліку доходів і витрат, в якій відображається дохід адвоката, отриманий від незалежної професійної діяльності як самозайнятої особи. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити в задоволенні заяви [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу. Згідно з ч.4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає ухваленню додаткового рішення у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи та подану заяву, дійшов наступного висновку. В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та стягнення суми недоотриманої пенсії. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2023 року позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та стягнення суми недоотриманої пенсії задоволено. До ухвалення судового рішення у матеріалах справи був наявний лише документ на підтвердження повноважень представника позивача, а саме: ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АХ №1060942 від 19 липня 2022 року. З резолютивної частини рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 липня 2023 року у справі №243/2698/23 вбачається, що судом уже було вирішене питання щодо судових витрат, а саме судового збору, витрати на професійну правничу допомогу не були стягнуті у зв`язку із відсутністю у матеріалах справи доказів понесення таких витрат позивачем, про що було зазначено в мотивувальній частині рішення. Проте, в позовній заяві позивач просив дозволити подати докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 01 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з заявою про стягнення на його користь з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 11 000 грн., та на підтвердження своїх вимог надав договір про надання правової допомоги від 02 лютого 2020 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АХ №1060942 від 19 липня 2022 року, акт про прийняття-передачу наданих послуг від 31 липня 2023 року. 16 серпня 2023 року позивач надав суду заяву аналогічного змісту, в якій просив суд ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 11 000 грн. Таким чином, позивач надав суду докази понесених витрат на правову допомогу в межах встановленого законом строку. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Згідно з приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Як передбачено ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У своїй постанові від 14.01.2019 у справі №927/26/18 Верховний Суд зазначив, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений. Суд також зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26.07.2023 у справі №160/16902/20, за загальним правилом, питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу. Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Зважаючи на викладене вище, суд доходить висновку, що обов`язковою умовою для надання оцінки доказам понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення у справі та, відповідно, ухвалення додаткового рішення є не лише подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, але й подання заяви про відшкодування судових витрат (про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду) до закінчення судових дебатів. У разі відсутності такої заяви суд позбавлений можливості ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно із ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Статтею 141 ЦПК України, передбачено вирішення питання розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача Заботін В.В. надав суду такі документи: договір про надання правової допомоги від 02 лютого 2020 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АХ №1060942 від 19 липня 2022 року, акт про прийняття-передачу наданих послуг від 31 липня 2023 року. Згідно з п.1 акту про прийняття-передачу наданих послуг від 31 липня 2023 року, послуги, надані відповідно до договору про надання правничої (правової) допомоги. Ціна визначена з урахуванням рішення Ради адвокатів Харківської області №13/1/7 від 21.07.2021 року «Про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару», де розмір адвокатського гонорару за годину становить 25% мінімальної заробітної плати, встановленої на день оплати, усна консультація з вивченням документів - 0,5 мзп, складання позовної заяви немайнового характеру - 1 мзп, участь у суді першої інстанції від 1 мзп. З аналізу наданих представником позивача доказів, зокрема, з акту про прийняття-передачу наданих послуг від 31 липня 2023 року, вбачається, що на консультацію клієнта та узгодження правової позиції адвокатом потрачено 1 год. 30 хв., вартість наданої послуги визначена в розмірі 1 500 грн., на збір доказів (складення та подання адвокатських запитів до ГУ ПФУ в Донецькій області, відповіді на які від 12.05.2023 та від 15.05.2023 та рішення від 31.05.2023 містяться в матеріалах справи, аналіз відповідей та рішень, аналіз судової практики та чинного законодавства) адвокатом потрачено 3 год., вартість наданої послуги визначена в розмірі 3 000 грн., на підготовку та подання до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області позовної заяви про визнання права власності на недоотриману пенсію померлої в порядку спадкування за законом та стягнення суми недоотриманої пенсії, яка належала померлій, в порядку спадкування за законом, адвокатом потрачено 6 год., вартість наданої послуги визначена в розмірі 6 500 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 11 000 грн. Відповідно до п.4.7 договору про надання правової допомоги від 02 лютого 2020 року клієнт зобов`язується оплатити вартість наданих адвокатом послуг протягом 30 днів з моменту підписання акту про надання юридичної допомоги/правової допомоги (про прийняття-передачу наданих послуг). У разі надсилання клієнту акта про надання юридичної допомоги/правової допомоги (про прийняття-передачу наданих послуг) факсимільним зв`язком або поштою 30-денний строк обраховується після спливу 5 (п`яти) календарних днів з моменту його отримання клієнтом, якщо останній не надав адвокату письмові аргументовані заперечення на акт. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Аналізуючи доводи представника відповідача, викладені у відзиві, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, ціну позову, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 5 000 грн.

Outcome: approved