Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.06.2020 року він був звільнений з посади\~директора технічного\~ТОВ «Рені-\~Термінал» згідно\~наказу №ЗК\~від 30.06.2020\~року,\~на підставі\~п.1\~ст.36\~КЗпП України.В період трудових відносин, заробітна плата виплачувалась позивачу нерегулярно та не в повному обсязі. На час звільнення, відповідачем не було виконано зобов`язань по виплаті всіх сум, що належали до виплати позивачу відповідно до приписів ч.1 ст.116 КЗпП України у розмірі 167\~145,12 грн. за період з лютого 2018 р. по червень 2020 р. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 01.09.2021 року стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості з заробітної плати у розмірі 167\~145,12 грн.В процесі примусового виконання судового рішення, позивачу поетапно була перерахована сума заборгованості із заробітної плати, а саме: 19.11.2021 року - 108302,13 грн., та 07.12.2021 - 58007,27 грн. У відповідності до положень ст. 117 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, розрахований згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, у розмірі 115\~485, 24 грн. У судовому засідання представник позивача адвокат Арабаджи А.І позовні вимоги підтримав у повному обсязі на підставі наявних у справі доказів, в подальшому направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково просила зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, який підлягає стягненню з відповідача з 115485,24 до 57742,62 грн., без утримання податків й інших обов`язкових платежів, посилаючись на позицію ВП ВСУ від 26.06.2019 р. у справі № 761/9584/15-ц. Також відповідач вказав на неправильний розрахунок позивачем середнього заробітку за час затримки заробітної плати, оскільки останній день фактичного розрахунку є 03.12.2021 р., тобто коли кошти по сплаті заборгованості із заробітної плати були списані з банківського рахунку відповідача. В подальшому направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. \~ \~ \~ \~Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: наказ №3К про припинення трудового договору (контракту) від 30.06.2020 р., згідно якого [PERSON] звільнено 30.06.2020 р. з посади технічного директора; угода про припинення трудового договору від 30.06.2020 р.; довідка про заборгованість по заробітній платі № 30/1 від 30.06.2020 р., загальна сума заборгованості 167\~145,12 грн.; рішення Ренійського районного суду Одеської області від 01.09.2021 р. № 510/1490/20; постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 67105552 від 11.10.2021 р.; постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 67105552 від 07.12.2021 р.; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємств та громадських формувань; паспорт громадянина України [PERSON] , серія [NUMBER] ; картка рахунку 311 за травень 2021 р. грудень 2021 р.; витяги платежів за період з 01.12.2021 р. по 14.12.2021 р. та з 01.11.2021 р. по 30.11.2021 р.; калькулятор днів між двома датами з 30.06.2020 р. по 03.12.2021 р.; данні з відкриття виконавчих проваджень відносно ТОВ «РЕНІ - ТЕРМІНАЛ». \~ \~ \~ \~Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 30.06.2020 року позивача було звільнено з посади\~директора технічного\~ТОВ «Рені-\~Термінал» згідно\~наказу №ЗК\~від 30.06.2020\~року,\~на підставі\~п.1\~ст.36\~КЗпП України.В період трудових відносин, заробітна плата позивачу виплачувалась нерегулярно та не в повному обсязі. На час звільнення, відповідачем не було виконано зобов`язань по виплаті всіх сум, що належали до виплати позивачу відповідно до приписів ч.1 ст.116 КЗпП України у розмірі 167\~145,12 грн. за період з лютого 2018 р. по червень 2020 р. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 01.09.2021 року стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості з заробітної плати у розмірі 167\~145,12 грн.В процесі примусового виконання судового рішення, позивачу поетапно була перерахована сума заборгованості із заробітної плати, а саме: 19.11.2021 року - 108302,13 грн., та 07.12.2021 - 58007,27 грн. Фактично із позивачем було проведено повний розрахунок 07.12.2021 р., про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження Ренійським відділом державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.12.2021 р. ВП № 67105552. Таким чином, перед позивачем створилась заборгованість по виплаті середнього заробітку час затримки розрахунку за період з 30.06.2020 р. по 07.12.2021 р. у сумі 115\~485,24 грн. 50 коп. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву не погодився із розрахунком позивача та зазначив, що останнім днем\~фактичного розрахунку\~по заборгованості\~по заробітній\~платі був\~не 07.12.2021,\~а 03.12.2021\~року,\~що підтверджується\~заключною випискою\~АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК»,\~код ЄДРПОУ:\~14360570\~за період:\~з 01.12.2021\~по 14.12.2021\~(Графа\~2).\~Також представник\~відповідача зазначив,\~що відповідно\~до довідки\~про заборгованість\~по заробітній\~платі від\~30.06.2020р.\~за №30/1: заборгованість за лютий 2018 року - 6056,38 грн., за березень-червень включно 2018 року - 6118,05 грн., за липень-жовтень 2018 року - 6123,35 грн., за листопад 2018 року - 6209,15 грн., і т.д., таким чином з урахуванням стягнень військового збору 1,5% та ПДФО 18%, середній розмір заробітної плати за місяць був менший, ніж порахував позивач, однак власного розрахунку не надав. Крім того, з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №761/9584/15-ц, ТОВ «РЕНІ-ТЕРМІНАЛ» просить зменшити суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 115 485,24 грн. на 50% (п`ятдесят відсотків) до 57 742,62 грн. Також, представник відповідача звертає увагу суду на те, що починаючи з 08.05.2019 року та по 06.06.2022 року виконавчою службою накладено арешт на всі банківські рахунки підприємства, що призвело до неможливості виконання підприємством обов`язку із своєчасним розрахунком із позивачем. Відповідач, вважає цю обставину такою, що пояснює період затримання (прострочення) виплати такої заборгованості. ТОВ «РЕНІ-ТЕРМІНАЛ» неодноразово зверталося до виконавчої служби з клопотанням про зняття арешту з рахунків відповідача для можливості оплати заборгованості по заробітній платі. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 116\~КзпП України,\~регламентовано,\~що при\~звільненні працівника\~виплата всіх\~сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про суми,\~нараховані та\~виплачені працівникові\~при звільненні,\~із зазначенням\~окремо кожного\~виду виплати\~(основна\~та додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні та\~компенсаційні виплати,\~інші виплати,\~на які\~працівник має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до законодавства,\~у тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~117\~КЗпП України,\~у разі\~невиплати з\~вини роботодавця\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~визначені\~ст.\~116\~цього\~Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку,\~але не\~більш як\~за шість\~місяців. Відповідно до\~п.\~20\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~13\~від 24.12.1999\~року "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~про оплату\~праці"\~установивши при\~розгляді справи\~про стягнення\~заробітної плати\~у зв`язку\~із затримкою\~розрахунку при\~звільненні,\~що працівникові\~не були\~виплачені належні\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації суми\~в день\~звільнення,\~коли ж\~він у\~цей день\~не був\~на роботі,\~-\~наступного дня\~після пред`явлення\~ним роботодавцеві\~вимог про\~розрахунок,\~суд на\~підставі ст.\~117\~КЗпП стягує\~на користь\~працівника середній\~заробіток за\~весь період\~затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розрахунок середнього заробітку проводиться у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Абзацом третім пункту 2 вказаного Порядку визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством. - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки\~відповідача від\~30.06.2020,\~сума нарахованої\~позивачу заробітної\~плати за\~останні два\~календарних місяця\~роботи до\~звільнення,\~а саме\~за квітень\~2020\~та травень\~2020\~склала 12\~760,92\~грн. (6380,46 + 6380.46). Фактично відпрацьовано за цей період 40 робочих днів. Таким чином,\~середньоденна заробітна\~плата складає\~319,02\~грн. (із розрахунку: 12760,92 грн./40 роб. д.). Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2020 року (дата звільнення) по 07.12.2021 року (дата фактичного розрахунку) складає 362. Сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні становить: 362 роб. дні х 319,02 грн. = 115\~485, 24 грн. Суд погоджується з наведеним позивачем розрахунком, оскільки від проведений у відповідності до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. З приводу заперечень відповідача щодо останнього дня фактичного розрахунку з позивачем, суд зазначає наступне. Відповідач не здійснював оплату заборгованості із заробітної плати, стягнутої згідно рішення Ренійського районного суду Одеської області від 01.09.2021 у справі №510/299/21, у зв`язку з чим на підставі заяви позивача постановою Ренійського РВДВС від 11.10.2021 було відкрито виконавче провадження №67105552. В процесі примусового виконання судового рішення, сума заборгованості із заробітної плати була поетапно виплачена. Відповідно до п. 9 ч. 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Частиною 2 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Суд не ставить під сумніви твердження відповідача, що грошові кошти були списані з його рахунку саме 03.12.2021 року. Однак, процес перерахування коштів у примусовому порядку (через Державну казначейську службу тощо), як правило займає деякий час. Тому, коли ДВС фактично отримала на свої рахунки грошові кошти, необхідних для виконання рішення суду, старшим державним виконавцем Завальнюк Л.І. було винесено постанову від 07.12.2021 про закінчення виконавчого провадження №67105552. Постанову про закінчення виконавчого провадження відповідачем не оскаржено та її законність під сумніви не ставить, у зв`язку з чим, можна дійти висновку про його згоду з нею. Таким чином, датою остаточного і фактичного розрахунку з позивачем є саме 07.12.2021 року. Що стосується вимог відповідача про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, суд зазначає наступне. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц було здійснено відступ від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вказано, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідно до\~п.\~92\~Постанови з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі N 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені\~статтею 116 КЗпП України. Згідно пунктів 71 та 72 вказаної постанови, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Працівник є\~слабшою,\~ніж роботодавець\~стороною у\~трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідач є товариством з обмеженою відповідальністю, яке згідно статутних цілей має на меті отримання прибутку в результаті ведення господарської діяльності. На відповідача у повному обсязі розповсюджується усі вимоги чинного трудового законодавства в частині виконання зобов`язань, взятих на себе укладеними трудовими договорами, і нормами КЗпП, зокрема щодо своєчасної виплати працівникам заробітної плати. Позивач, незважаючи на невиплату заробітної плати, був зобов`язаний виконувати свої трудові та функціональні обов`язки та дотримуватися правил трудового розпорядку у повному обсязі. За невиконання цих обов`язків на позивача могли бути покладені дисциплінарні стягнення. У зв`язку із невиплатою заробітної плати позивач не мав можливості забезпечити свою нормальну життєдіяльність, задовольнити свої потреби та членів своєї сім`ї у придбанні товарів, послуг, у нього виникали борги за спожиті комунальні послуги, тощо. У позивача на утриманні є дві неповнолітні дитини. У своїх позовних вимогах позивач не просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яка була завдана йому внаслідок не виплати заробітної плати відповідачем. Також, позивачем не ставилося питання притягнення до фінансової, адміністративної та кримінальної відповідальності керівництва ТОВ "Рені-Термінал" за порушення строків виплати заробітної плати, передбаченої статтею 265 КЗпП України, статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та статтею 175 Кримінального кодексу України. Тобто, у відносинах з ТОВ "Рені-Термінал" позивач завжди діяв добросовісно та без завдання шкоди інтересам підприємства. Згідно роз`яснень, викладених в п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідач у відзиві зазначив, що з 08.05.2019 року та по 06.06.2022 року виконавчою службою накладено арешт на всі банківські рахунки підприємства, що призвело до неможливості виконання підприємством обов`язку із своєчасним розрахунком із позивачем, в якості доказів цієї обставини позивач посилається на скріншоти з АСВП Міністерства юстиції України. В матеріалах справи дійсно є скріншоти з АСВП Міністерства юстиції України, однак з них не вбачається що на рахунки ТОВ «РЕНІ-ТЕРМІНАЛ» накладено арешт. Таким чином, відповідачем не надано жодного доказу того, що на момент звільнення позивача, підприємство не мало змогу виплатити йому всі належні йому суми відповідно до вимог ст. 116 КзПП. Стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Законодавством та висновками Верховного Суду України у подібних правовідносинах не передбачено обов`язок суду зменшувати розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. \~ \~ \~ \~ Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв,\~суд вважає справедливим і таким, що буде відповідати обставинам справи задоволення позивних вимог в повному обсязі. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Згідно ч.ч.\~1,2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 1154 грн. 85 коп.

Outcome: approved