Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить визнати незаконним та скасувати рішення від 01.05.2023 року Центру з надання адміністративних послуг Сосницької селищної ради про зняття [PERSON] з зареєстрованого місця проживання, за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване рішення винесено з порушенням. Позивач є співвласником квартири [ADDRESS] , оскільки квартира придбана позивачем та [PERSON] під час шлюбу. [PERSON] виписана за заявою [PERSON] без згоди позивача, як співвласника квартири. Представник відповідача Сосницької селищної ради подав до суду відзив, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки реєстратор діяв відповідно до закону та правомірно зняв [PERSON] з зареєстрованого місця проживання. Відповідачка [PERSON] подала до суду відзив, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає дії щодо зняття [PERSON] з реєстрації правомірними. Відповідачка вважає, що є повною власницею спірної квартири, оскільки частка власності [PERSON] не визначена Позивачем [PERSON] надано відповідь на відзив, згідно якого вбачається, що позивач підтримує позовні вимоги. Позивач вказує, що спірна квартира куплена під час перебування позивача та [PERSON] в шлюбі, та належить обом на праві спільної сумісної власністі. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи, повідомлені належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. [PERSON] надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги [PERSON] підтримує. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] знята з реєстрації місця проживання, за адресою: [ADDRESS] , на підставі п.2 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (а.с. 8 - повідомлення Сосницької селищної ради № 11-20/121 від 05.05.2023 року). Згідно рішення Сосницького районного суду №745/464/22 від 08.12.2022 року (а.с.9) [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.08.1996 року по 09.01.2023 року (день набрання рішенням суду законної сили). Згідно договору купівлі продажу квартири від 12.06.2013 року (а.с.70) вбачається, що [PERSON] придбала в ДП «Укрсівербуд» ЗАТ «ДСК» однокімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS] зі згоди [PERSON] (колишнього чоловіка). Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 Сімейного кодексу України). Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 66 Сімейного кодексу України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Спільна сумісна власність - це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Цією ознакою вона відрізняється від спільної часткової власності, де частки кожного із співвласників визначені. Отже, спірна квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки квартира придбана під час перебування їх у шлюбі. Також, судом не встановлено існування якихось домовленостей між співвласниками, що порядку користування спірною квартирою. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 380 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Стаття 369 ЦК України вказує на те, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи за заявою співвласника житла в порядку, передбаченому пунктом 2 частини першої цієї статті (зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності), здійснюється за згодою іншого співвласника житла, яка надається особисто або через представника. Згідно ст. 19 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» скасування рішення про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється відповідно до вимог, встановлених для скасування відомостей про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи статтею 17 цього Закону (Відомості про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи скасовуються органом реєстрації у разі проведення реєстраційних дій з порушенням вимог, встановлених законом) та в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно Постанови КМУ від 7 лютого 2022 р. № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" уразі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає: документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення) та документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається. Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи за заявою співвласника житла в порядку, передбаченому пунктом 61 цього Порядку, здійснюється за згодою іншого співвласника житла, яка надається особисто або через представника та підтверджується підписом такого співвласника або його представника у заяві. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що [PERSON] була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] та знята з реєстрації з 01.05.2023 року за заявою [PERSON] без згоди [PERSON] , суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність визнання протиправним та скасування рішення про зняття [PERSON] з зареєстрованого місця проживання. Також, що відомості про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання скасовуються органом реєстрації, а не судом, суд вважає за можливе, зобов`язати орган реєстрації внести відомості про скасування рішення про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує солідарно з відповідачів на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позовної заяви до суду, по 536,8 грн. з кожного відповідача.

Outcome: partial