Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Виконавчий комітет Ніжинської міської ради, як орган опіки та піклування, звернувся до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на їх утримання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , а саме: служба у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради неодноразово отримувала повідомлення щодо неналежного утримання дітей у родині, що, після проведених перевірок відповідними службами, було підтверджено. Так, перевірками встановлено, що батьки зловживають спиртними напоями, належної уваги дітям не приділяють та ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Молодша дитина після народження взагалі не була зареєстрована та вказане вже було зроблено державними органами. Батьки загалом неконтактні, до лікарів не приходили, після відібрання дітей свого відношення не змінили. Мати обіцяла пройти курс лікування від алкогольної залежності, однак такого не зробила. Батьки співпрацювати з представниками служби у справах дітей не бажають. Також, [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП за невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей. [PERSON] є кривдником та систематично вчиняє домашнє насильство. Неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. Малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] працівниками служби у справах дітей, сектору ювенальної превенції Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, Ніжинського міського центру соціальних служб відібрано у батьків та влаштовано до КНП «Ніжинська ЦМЛ ім. М. Галицького», оскільки залишення дітей з батьками несло в собі безпосередню загрозу життю та здоров`ю неповнолітніх. Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 02.02.2023р. № 33 «Про розгляд матеріалів служби у справах дітей» затверджено висновок органу опіки та піклування про те, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , доцільно позбавити батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що батьки не займаються доглядом та розвитком дітей, а головне, не роблять висновків та не вчиняють дій щодо зміни своєї поведінки для можливості повернення дітей у безпечне середовище. У дітей проблеми зі здоров`ям, а батьки не вживають заходів. Відповідачі у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, із відзивами на позовну заяву не зверталися. На запитання суду пояснили, що не знають, як це робити, хоча суд доступною мовою роз`яснив відповідачам, як це зробити, у якій формі та якого змісту, для чого було відкладене судове засідання, в тому числі, для можливості ознайомлення відповідачів з позовною заявою та матеріалами справи. Загалом, просили обмежитися їхніми поясненнями. Так, відповідачі, доповнюючи один одного, пояснили, що із позовними вимогами не погоджуються, зазначене у позові та представником позивача в судовому засіданні є неправдою, нічим не підтверджується, не відповідає дійсності. Вони виховують дітей належним чином, ніколи не було претензій, а тут вони стали поганими батьками. Вважають, що відібрання дітей є незаконним. Зазначили, що дійсно, коли приходили перевірки, то мати дітей була у стані сп`яніння, однак це так просто співпало, та остання не вживає систематично спиртні напої. Дійсно як, відповідач, так і відповідачка, вживають алкогольні напої, однак це не впливає на виховання дітей. Батьки від уповноважених органів не ховалися. Пояснили, що дійсно між відповідачами відбуваються скандали, однак чоловік дружину не б`є, а лише погрожує та кричить. На сьогоднішній день мати дитини не є зареєстрованою на території України, оскільки, хоча їй і відомо про рішення суду щодо зняття її з реєстрації, однак у неї в паспорті є відмітка про реєстрацію, а тому вона особисто вважає, що реєстрація в неї є. Телефони у батьків є, однак їм не телефонували з приводу дітей. Що стосується притягнення до адміністративної відповідальності, то відповідачі зазначили, що їм з цього приводу нічого не відомо. На запитання суду відповідачка відповіла, що дійсно, вона разів 5 викликала поліцію через дії її чоловіка. Останній підтвердив, що його «забирали у відділок, щось писали». Що стосується здоров`я дітей, то відповідачі зазначили, що через війну вони не могли належним чином приділяти увагу дітям щодо їх здоров`я, оскільки не знали, куди їм йти, хоча їх стан не вимагав термінового втручання лікарів. Відповідачка підтвердила, що дійсно має інфекційні хвороби, однак це не стосується справи та не може впливати та виховання дітей. Також зазначили, що дійсно змінювали неодноразово місце проживання через сімейні обставини. Зазвичай винаймають неофіційно квартиру. Відповідачка пояснила, що дійсно за останньою адресою, коли вони ще проживали з дітьми, умови були жахливі. Вони винаймали кімнату у квартирі з господарем. Останній вживав спиртні напої, влаштовував сварки, однак вони нічого не могли з цим зробити, оскільки це була його квартира. За допомогою нікуди не зверталися. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Глазун Т.О. позовні вимоги не визнала, направила на адресу суду відзив, згідно якого позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який у випадку відповідачки, є надто суворим. Матеріали справи не містять таких доводів, які б стали безумовною підставою для позбавлення її прав. Що стосується іншого відповідача, то поклалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до ч.ч. 1-5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, і тільки потім права батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як установлено судом, [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] народився [INFO] . Батьком дітей є [PERSON] (відповідач по справі), який зареєстрований в [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] ; матір`ю дітей є [PERSON] , яка проживає на території України без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні було окремо обговорено місце проживання відповідачів та можливості проживання в ньому дітей. Так, на запитання суду відповідачі зазначили, що наразі вони проживають за цією адресою, однак неофіційно. Жодних підтверджень офіційного проживання за цією адресою вони не мають. Підтвердити, що вони дійсно там проживають чи мають право проживати, вони не можуть. Про вказану адресу та можливості проживання там дітей вони нікому не повідомляли та перевірка за цією адресою не здійснювалася. На думку суду, вже сам по собі такий фактор, як неможливість підтвердити місце проживання та умови такого проживання для дітей, є підставою для неповернення дітей відповідачам, оскільки не є зрозумілим, що це за адреса, які там умови, як довго відповідачі там можуть проживати та чи дійсно вони там проживають зараз. Також, судом було обговорено місце реєстрації відповідачів. Як зазначив відповідач [PERSON] , він дійсно має реєстрацію, однак не проживає там Чому, пояснити не зміг. Відповідачка [PERSON] пояснила, що вважає себе зареєстрованою, оскільки в неї є відмітка про реєстрацію, хоча їй відомо про рішення суду 2018 року про її зняття з реєстрації (а.с. 29). На думку суду, таке відношення з боку відповідачки до власної реєстрації є легковажним, оскільки це її обов`язок та звичайна доросла людина не може не розуміти, що відмітка про реєстрацію у певних документах, що є застарілими, не можуть собою підміняти рішення суду. Тим більше, що це напряму впливає на права дитини, оскільки частина державних послуг надається за місцем реєстрації особи. Також, в процесі розгляду справи суду так й не стало зрозумілим питання щодо правомірності/законності проживання відповідачки на території України, оскільки остання пояснила, що у посвідці на постійне місце проживання на території України відсутній термін її дії, хоча, за повідомленням державних органів, її посвідка є вже не діючою, що стало, в тому числі, за поясненнями відповідачки, підставою для відмови у реєстрації народження дитини. Рішенням виконкому Ніжинської міської ради № 33 від 02.02.2023 року «Про розгляд матеріалів служби у справах дітей» затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно з актами проведення оцінки рівня безпеки дітей від 27.01.2023 року, яка проведена відповідною комісією, діти є здоровими, однак діти бачать факти насильства батька над матір`ю. На момент перевірки мати перебуває у стані сп`яніння, а батько поводить себе агресивно, маються ознаки неналежного забезпечення дітей, діти повідомили, що не харчувалися. За місцем перевірки ( [ADDRESS] ) встановлено, що квартира складається з двох кімнат, в одній з яких мешкає господар квартири. У вказаній квартирі у дітей відсутнє місце для відпочинку, а загалом у квартирі не прибрано, брудно. За результатами проведеної оцінки рівня безпеки дітей, було вирішено негайно відібрати у батьків дітей, оскільки рівень оцінки безпеки є «дуже небезпечно», та влаштувати їх тимчасово до лікарні. Згідно висновку щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння, [PERSON] на момент проведення перевірки перебуває у стані алкогольного сп`яніння (2,08 проміле). Рішеннями виконкому Ніжинської міської ради № 34 від 02.02.2023 року «Про негайне відібрання дітей» та № 45 від 08.02.2023 року «Про влаштування дитини в сім`ю патронатного вихователя» вирішено негайно відібрати малолітніх дітей відповідачів та влаштувати [PERSON] до КНП «Ніжинська центральна міська лікарня імені Галицького, а [PERSON] до патронатної сім`ї. Обмірковуючи питання доцільності позбавлення батьківських прав, судом враховуються й факти притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності. Так, згідно постанов Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, [PERSON] та [PERSON] неодноразово притягувались до адміністративної відповідальності, а саме: 02 грудня 2022 року [PERSON] - за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 19 грудня 2022 року [PERSON] - за ч. 1 ст. 184 КУпАП, 26 грудня 2022 року [PERSON] - за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 23 лютого 2023 року [PERSON] за ч. 2 ст. 184 КУпАП, 02 березня 2023 року [PERSON] за ч. 2 ст.173-2 КУпАП. Окремо суд вважає зупинитися на змісті вказаних постанов. Так, у постанові від 26.12.2022 року зазначено, що [PERSON] 03 грудня 2022 року о 13 год. 31 хв. за місцем свого проживання в [ADDRESS] , вчинив сварку з дружиною [PERSON] , в ході якої ображав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю [PERSON] . Згідно із заявою [PERSON] , її чоловік [PERSON] вчинив відносно неї домашнє насильство, висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, при цьому перебував у стані сп`яніння. [PERSON] закрився у квартирі і не впускає її додому з малолітніми дітьми. У постанові від 02.12.2022 року зазначено, що [PERSON] 17 листопада 2022 року близько 23 год. 00 хв. по [ADDRESS] вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини [PERSON] , а саме, в нетверезому стані вчинив сварку, ображав та нецензурно лаявся. Згідно із заявою [PERSON] , її чоловік [PERSON] вчинив відносно неї домашнє насильство, а саме виражався нецензурною лайкою та вчинив сварку, в ході якої її побив, вдарив головою об стіну, в квартирі дитина 5 років та дитина, якій декілька днів. У постанові від 02.03.2023 року зазначено, що [PERSON] 15 лютого 2023 року близько 22-00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання в [ADDRESS] , вчинив сварку з дружиною [PERSON] , під час якої висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим завдав психологічної шкоди здоров`ю [PERSON] . У постанові від 19.12.2022 року зазначено, що [PERSON] 03.12.2022 о 13 год. 30 хв. за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , ухилилася від виконання, передбачених ст. 150 СК України обов`язків щодо виховання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та новонародженої 11.11.2022р. дитини, перебувала в стані алкогольного сп`яніння, не створила належних умов проживання для дітей, в квартирі брудно, речі розкидані, відсутні продукти харчування. У постанові від 23.02.2023 року зазначено, що [PERSON] 27 січня 2023 року за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] ухилилася від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, щодо виховання своєї малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , а саме перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння, чим несла загрозу життю і здоров`ю дитини, продукти харчування були відсутні, дитина була голодна, у будинку перебувало немовля, яке не зареєстроване і догляд за яким здійснювала малолітня дитина. Щодо вказаних рішень судів відповідачі зазначила, що про такі не знали, однак визнали факт того, що відповідні виклики працівників поліції були. Після ознайомлення з матеріалами справи й до дня винесення судом рішення з оскарженням вказаних постанов до апеляційного суду не зверталися, пояснити чому, не змогли. Зазначають, що визнають, що мають проблеми, однак «не такі, що це було б підставою для позбавлення батьківських прав». На думку суду, у відповідачів взагалі відсутнє критичне осмислення вчинених діянь, а також останні не розуміють, що вчинення домашнього насильства на очах дітей вже є травмуючою дією для останніх та їм наноситься психічна шкода. У таких ситуаціях діти є безпорадними та самостійно захистити себе не можуть. У законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у статті першій, дано визначення, що дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Судом береться до уваги й те, що таке насильство було, в тому числі, у присутності іншої дорослої людини, що також може мати негативний вплив на дітей. Одночасно з цим, доводи відповідачів що така поведінка є нормальною та не впливала на дітей, судом оцінюються критично. Крім того, як убачається з копії листа Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області від 22 грудня 2022 року, 08 грудня 2022 року до Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення від [PERSON] , [INFO] , яка скаржилася на сусідів, сім`ю [PERSON] із кв. [ADDRESS] , що ті вживають алкогольні напої та не приділяють належну увагу двом малолітнім дітям. Також, листом від 20.02.2023 року відокремлений структурний підрозділ «Центр протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та гепатитів КНП «Чернігівська обласна лікарня» повідомило Службу у справах дітей Ніжинської ради, що малолітній [PERSON] знаходиться під «Д» наглядом з метою нагляду за станом здоров`я та уточнення його ВІЛ-статусу. Дитина підлягає невідкладному обстеженню для визначення її ВІЛ-статусу. Востаннє 08 грудня 2022 року матір з дитиною на прийом не з`явилися, мати не контактна, телефонний зв`язок з нею відсутній. Зволікання з обстеженням несе пряму загрозу для здоров`я та життя дитини у випадку наявності в неї невиліковного захворювання. В зв`язку з цим просять вжити активних заходів для забезпечення огляду дитини (а.с. 81, 82). Коментуючи вказаний лист, відповідачі пояснили, що про таке обстеження не знали, хоча в пологовому будинку щось про таке казали. Також, пояснили, що не з`явилися для перевірки дитини на прийом за сімейними обставинами. Як вбачається з копії листа служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради до начальника Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області № 13.2-08/601 від 09.12.2022 року, на території [ADDRESS] проживає родина [PERSON] , [INFO] , громадянки рф, та [PERSON] . В родині виховуються [PERSON] , [INFO] , та немовля [INFO] . На момент обстеження молодша дитина не зареєстрована у Ніжинському відділі ДРАЦС у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Враховуючи відсутність родини за місцем проживання, просять встановити місцезнаходження малолітніх дітей, враховуючи погодні умови та з метою соціального захисту дітей. Відповідно до копії рішень виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 143 та № 144 від 27 квітня 2023 року, продовжено строк перебування дітей [PERSON] та [PERSON] в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] . Отже, в судовому засіданні підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] не піклуються про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх виховання, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; ведуть аморальний спосіб життя; обов`язки по догляду за новонародженим сином [PERSON] мусить виконувати старша дочка, якій лише 7 років. Також, не знайшли свого підтвердження доводи відповідачів, що вони не ухилялися від зустрічей з представниками державних органів та завжди перебували на місці. Вказане твердження у повному обсязі суперечить матеріалам справи, з якої убачається, що батьки дітей не виходили на зв`язок, через що уповноважені органи, в тому числі, зверталися до правоохоронних органів з метою віднайти родину. З численних довідок убачається, що зв`язок з батьками дітей відсутній. Зазначене у судовому засіданні підтвердила й представник позивача, яка зазначила, що телефонний зв`язок з батьками був відсутній та доводилися дуже часто відшуковувати родину, на що витрачалися додаткові ресурси. Також, вказане й під час розгляду цієї справи, оскільки через неявку відповідачів справа неодноразово відкладалася. Судом вживалися заходи щодо повідомлення останніх про розгляд справи, однак такі виявилися марними, оскільки ані за місцем реєстрації, ані за останнім відомим місцем проживання останні не перебували, усі відомі суду засоби комунікації були вимкнені. Вказане підтвердила в судовому засіданні й представник самого відповідача, яка зазначила, що дійсно, телефонний зв`язок із відповідачкою був певний час відсутній, її місце перебування було не відоме. Зазвичай, відповідачка самостійно зв`язувалася з нею. Усі вищезазначені обставини, у своїй сукупності, вказують на свідоме нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками. Визначаючи найкращі інтереси дітей щодо збереження їх зв`язків із сім`єю, та чи є ця сім`я придатною та благополучною, суд ураховує, що у найкращих інтересах дітей є забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яким, наразі, є перебування її в патронатній сім`ї, оскільки батьки байдуже до них ставиться. При цьому, суд бере до уваги, що така поведінка батьків є умисною та свідомою, оскільки неодноразові намагання попередити їх про зміну свого ставлення до дітей успіху не мали. Так, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачі за власною ініціативою самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей, без поважних причин залишивши їх без батьківської уваги та турботи, доведено, що поведінка відповідачів відносно неповнолітніх дітей є свідомим нехтуванням ними своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Загалом, за результатами розгляду справи, суд констатує, що відповідачі зайняли пасивну позицію щодо розгляду справи, не звернулися до суду з відзивом на позовну заяву, хоча суд розуміє, що це право відповідачів. Суд звернув увагу, що в судовому засіданні відповідачі жодного разу не зазначили, що люблять своїх дітей, що вчинили певні життєві помилки та будуть виправлятися, що будуть робити все від них можливе для нормального розвитку та виховання своїх дітей. Натомість, позиція відповідачів звелась до звинувачень державних органів у втручання у сім`ю. Фактично, відповідачі відстоюють свою власну позицію та не згадують при цьому про дітей, про їх розвиток, про їх інтереси. Намагаються виправдати власну поведінку замість її зміни на користь дітей. У цій справі суд враховує й те, що батько не працює та не вчиняє жодних дій з працевлаштування, а мати фактично отримує кошти від держави виключно на допомогу дитині. При цьому останні витрачають кошти на спиртні напої, що є неприпустимим. Звернув увагу суд й на те, що відповідач у справі - [PERSON] дуже довгий період не вчиняв жодних дій щодо отримання паспорту, який він втратив, що свідчить про його байдужість до дотримання законодавства України, яке зобов`язує його вчинити у зв`язку з цим певні дії. На думку суду, на сьогоднішній день [PERSON] та [PERSON] не створили жодних умов для виховання дітей. Ба більше, й не намагаються такі створити. Як зазначив Верховний Суду у постанові від 06.05.2020 року у справі № 641/2867/17-ц, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У цій справі, суд бачить, що у батьків відсутнє бажання вчиняти зміни на кращу сторону. Також суд звертає увагу на таке. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно п. 1.3 Правила опіки та піклування, що затверджені наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 р. № 34/166/131/88 (далі - Правила), органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно п. 3.1 зазначених Правил, для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. Відповідно до вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, а піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна чи піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Судом встановлено, що подання про призначення опікуна чи піклувальника до суду не надходило, такої вимоги не зазначено й у позовній заяві. А тому, в межах розгляду даної справи, суд не має достатніх передбачених законом підстав для призначення опікуна [PERSON] та [PERSON] , натомість це питання в подальшому може бути вирішене відповідним органом опіки та піклування відповідно до ст. 63 ЦК України. Вказане узгоджується із положеннями частини четвертої та п`ятої статті 167 СК України, згідно з якими, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Відповідні роз'яснення органам опіки та піклування надано Державним департаментом з усиновлення та захисту прав дитини у пункті 2 листа від 24 лютого 2010 року № 4.1/6-49/630. А тому, у вказаній ситуації, суд вважає за необхідне малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , передати виконавчому комітетові Ніжинської міської ради Чернігівської області, як органу опіки та піклування, для їх подальшого влаштування. Що стосується стягнення аліментів, то суд враховує таке. За змістом вимог ч.ч. 2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину; у разі, якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При вирішенні розміру аліментів суд враховує, що статтею 182 СК визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів та встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У цій справі позивач ставить питання про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь та утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти в розмірі усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, на особовий рахунок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відкритого у відділенні Державного Ощадного Банку України, до повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду. Тобто, фактично позивач просить стягнути з кожного з батьків по 50 відсотків на користь дітей з усіх видів заробітку. Однак, суд враховує, що мінімальний розмір аліментів визначається за допомогою прожиткового мінімуму. Відтак сума аліментів не може бути меншою, ніж 50% від прожиткового мінімуму. В Україні є гарантований розмір аліментів на одну дитину, тобто мінімальний розмір, та рекомендований розмір аліментів. За першим - сума аліментів, яку сплачує батько чи матір у разі низьких доходів, має складати не менше 50% від прожиткового мінімуму. А от за другим - суму для дитини відповідного віку встановлює суд у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Одночасно законодавством України передбачені розміри аліментів в залежності від кількості дітей, на користь яких стягуються аліменти, а саме: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У цій справі, позивачем не надано доказів, що відповідачі мають достатній заробіток (дохід), або які інші обставини, що дають їм можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж встановлено законом, а тому, в цій частині, позов підлягає задоволенню частково. Враховуючи особливість цієї справи, а також виключно декларативні (не підтверджені об`єктивними обставинами) заяви батьків дітей, суд вважає звернути їх увагу на таке. Загалом, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою. Однак, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18). Таким чином, суд роз`яснює відповідачам, що для можливості поновлення батьківських прав щодо свої малолітніх дітей останні мають вжити невідкладних заходів щодо зміни своєї поведінки, а саме: останні мають офіційно працевлаштуватися, належним чином оформити реєстрацію на території України, підтвердити своє офіційне місце проживання, що буде мати належні умови для проживання там дітей, забезпечивши їх усім необхідним. Також, батьки мають змінити своє відношення до свого власного життя: перестати зловживати алкогольними напоями, жити у злагоді та мирі, як любляче подружжя, що не знає випадків домашнього насильства. Для налагодження вказаного батьки не позбавлені можливості звернутися до уповноважених державних органів або органів місцевого самоврядування за допомогою, проходження, за необхідності, відповідних програм та отримання соціальної допомоги. Також, батьки зобов`язані співпрацювати з уповноваженими органами (служба у справах дітей) для можливості підтвердити своє бажання повернути дітей, довести, що останні ще мають шанс бути гарними та люблячими батьками. Батьки, у питанні повернення дітей, мають бути активними. Також, у судовому засіданні відповідачка зазначила, що вона не бачить своїх дітей, оскільки їй це не дозволяють, хоча жодних доказів таких заборон остання суду не надала. Як підтвердила в судовому засіданні представник позивача, ані мати, ані батько з такими заявами не зверталися. Однак, суд додатково роз`яснює відповідачам, що у відповідності до вимог ст. 168 Сімейного кодексу мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Таким чином, за наявності бажання, батьки не позбавлені можливості ставити питання щодо побачень з дітьми. Крім того, в разі не зрозумілості норм законодавства або порушення, на її думку, прав відповідачка у справі, як особа з інвалідністю, має право звернутися до будь-якого центру безоплатної вторинної правової допомоги або бюро правової допомоги, в тому числі, за допомогою електронних засобів зв`язку. У цій справі, на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу, в тому числі відповідачам, в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Судовий збір має бути вирішений у порядку ст. 141 ЦПК. На підставі викладеного,

Outcome: partial