Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що 11 квітня 2017 року вона зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , які наразі проживають з позивачем. Подружнє життя у сторін не склалося, взаємне нерозуміння призвело до неможливості їхнього подальшого спільного проживання. Наразі сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують жодних подружніх стосунків. Відповідач самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім`ю, ніде не працює, кошти на утримання дітей не надає. Тому позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання дітей разом з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовільнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, щодо їх задоволення не заперечує, просить суд розглянути справу за його відсутності. Третя особа орган опіки та піклування Іллінецької міської ради Вінницького району Вінницької області, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. При цьому, заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів Трохимець Людмила надала до суду листа про те, що орган опіки та піклування Іллінецької міської ради не може надати висновок про визначення місця проживання дітей, оскільки від [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про те, що вони дійшли згоди щодо визначення місця проживання їх малолітніх дітей з матір`ю та не надали необхідний пакет документів для розгляду даного питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Іллінецької міської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову з таких підстав. Так, судом встановлено, що 11 квітня 2017 року Іллінецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис № 27 (а.с.8). Спільне життя у сторін не склалось, шлюбні відносити фактично припинені, шлюб існує лише формально, а подальше його збереження є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік, за змістом ст. 55 СК України, зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що подальше збереження сім`ї не можливе та не доцільне, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. На підставі ст. 113 Сімейного кодексу України, особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Разом з тим, позивач просить суд визначити місце проживання їх спільних дітей разом з нею. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі мають спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.12) та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Відповідно до ч.1ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судом встановлено, що діти наразі проживають з матір`ю та сторони під час розгляду справи судом дійшли добровільної згоди щодо визначення місця проживання малолітніх дітей разом з нею. З огляду на викладене, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги в повному обсязі, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей. Так, відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Як вказує позивач, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно приписів ч. 1, 3 ст. 181, ст. ст. 183, 184 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У ч. 1 ст. 183 СК України зазначено, що частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З огляду на викладене, беручи до уваги матеріальний стан як платника аліментів, так і одержувача аліментів, суд визнає необхідним визначити розмір стягнення із [PERSON] аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в частці від його заробітку (доходу) в розмірі, в якому просить позивач, а саме: 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, то позивач при зверненні до суду з даною вимогою судового збору не сплачувала, оскільки за правилами визначеними статтею 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від його сплати. Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, що становить в розмірі 536, 80 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved