Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікрокредит» про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича від 07 липня 2021 року № 16679, яким з неї на користь ТОВ «Мікрокредит» стягнено 26670,73 грн., посилаючись на те, що вона не мала кредитних договорів з ТОВ «Мікрокредит», відповідно не має боргу, щодо якого вчинений виконавчий напис. Дії нотаріуса при вчинені виконавчого напису вважає такими, що суперечать чинному законодавству. Позовна заява надійшла до Чернігівського районного суду Чернігівської області 08.05.2023 та передана за підсудністю до Новозаводського районного суду м. Чернігова, в провадження судді Лібстера А. С. справа надійшла 31.05.2023. Ухвалою головуючого судді від 07.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, витребувані матеріали нотаріальної справи та кредитній договір, які стали підставою для вчинення виконавчого напису, а також задоволено заяву позивачки про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність та повну підтримку позовних вимог. Проти ухвалення заочного рішення заперечень не має. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мікрокредит» 29.06.2023 та 11.08.2023 свого представника в судове засідання не направило, відзиву на позов не надало, ухвалу суду про витребування кредитного договору № 90542 від 22.01.2020 з [PERSON] зі всіма додатками не виконало, про день та час розгляду справи було належним чином повідомлене, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. за місцем знаходження нотаріальної контори судових викликів і повідомлень не отримує, відповідно, ухвалу суду про витребування матеріалів нотаріальної справи, які стали підставою вчинення виконавчого напису від 07 липня 2021 року № 16679, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Мікрокредит» стягнено 26670,73 грн., не виконав. Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляд справи повідомлений належним чином, згоди чи заперечень проти позову не висловив. На підставі ст. 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Неявка третіх осіб не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали виконавчого провадження, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог виходячи з такого: Судом встановлено, що 07 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. був вчинений виконавчий напис, за яким з [PERSON] запропоновано стягнути на користь ТОВ «Мікрокредит» за кредитним договором № 90542 від 22.01.2020, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Мікрокредит», заборгованість за період з 01.06.2021 по 10.06.2021 в сумі 29320,73 грн., з яких заборгованість за сумою кредиту становить 7660,92 грн., заборгованість за відсотками - 21659,81 грн. (а.с. 20). Постановою приватного виконавця Коваля В. О. від 05.08.2021 за оскаржуваним виконавчим написом відкрите виконавче провадження № [NUMBER], у якому 05.08.2021 та 18.08.2021 винесені постанови про арешт коштів боржника(а.с. 65,67). Оспорюваний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, виходячи з такого: Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: …оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені Офіційний вісник України від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених в простій письмовій формі. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 07.12.2021 - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, зокрема на підставі договору, укладеного з застосуванням засобів електронної комерції. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тому суд вважає за недоцільне обговорювати інші порушення, допущені приватним нотаріусом при вчинення оскаржуваного виконавчого напису. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №554/6777/17-ц (провадження №61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Укладений кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки відсотки за кредитом значно перевищують тіло кредиту, а виникнення боргу в зазначеному у виконавчому написі розмірі за 9 днів червня 2021 року є неможливим. Вищенаведені обставини свідчать про наявність правових підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, також у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З приводу недійсного чи неукладеного кредитного договору з ТОВ «Мікрокредит» позивачка доказів суду не надавала. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та наявні правові підстави для задоволення позову. Судовий збір підлягає стягненню на користь позивача з відповідача у сплаченому нею розмірі 536,80 грн. за заявою про забезпечення позову.

Outcome: approved