Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

23.01.2023 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПГ Інвест», третя особа: Український Консорціум «Екосорб» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ковалко Галини Іванівни про визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.07.2006 року між [PERSON] та Український консорціумом «Екосорб» укладено договір № 3-001-КЛ-НЖ пайової участі у будівництві житлового будинку, пунктом 1.2 якого передбачено, що за даним договором виконавець зобов`язується побудувати житловий будинок за будівельною адресою: [ADDRESS] , офісне приміщення № 1 площею 100,00 кв.м., та після підписання Акта державної комісії про проведення будинку в експлуатацію передати учаснику його частку об`єкта будівництва надалі за текстом об`єкт будівництва, за актом прийому-передачі об`єкт будівництва у власність на умовах даного договору. В пункті 1.3 договору зазначено, характеристика об`єкта будівництва обумовлюється у додатку № 1 до даного договору. Згідно п. 1.4 договору запланований термін здачі будинку в експлуатацію, в якому знаходиться об`єкт будівництва, ІІІ квартал 2008 року. У відповідності до п. 3.2.1 договору, виконавець зобов`язується побудувати об`єкт будівництва згідно із будівельними нормами і правилами, здати його в експлуатацію за актом державної комісії та передати учаснику будівництва об`єкт будівництва у власність. Пункт 4.1 договору передбачає, після підписання акта державної комісії про введення в експлуатацію об`єкта будівництва виконавець передає об`єкт будівництва учаснику за актом прийому-передачі, який підписується сторонами даного договору. 09.06.2008 року між [PERSON] та Український консорціумом «Екосорб» укладено додаткову угоду до договору № 3-001-КЛ-НЖ пайової участі у будівництві житлового будинку від 10.07.2006 року про наступне. Сторони прийшли до згоди змінити предмет договору в частині об`єкту будівництва та у зв`язку з цим внести відповідні зміни до тексту договору, а саме викласти п. 1.2 Договору у новій редакції «1.2. За даним договором виконавець зобов`язується А) побудувати житловий будинок за будівельною адресою: [ADDRESS] , секція 3, поверх 1, офісне приміщення загальною площею 151,04 кв.м., що складається згідно плану з: офісного приміщення № 125, площею 16,37 кв.м., холу № 128, площею 16,39 кв.м., офісного приміщення № 129, площею 22,13 кв.м., офісного приміщення № 130, площею 18,93 кв.м., офісного приміщення № 131, площею 18,36 кв.м., санітарного вузла № 133, площею 3,81 кв., офісного приміщення № 135, площею 35,84 кв.м., офісного приміщення № 137, площею 19,21 кв.м. Б) після підписання акта державної комісії про введення будинку в експлуатацію передати учаснику його частку об`єкта будівництва, за актом прийому-передачі. Учасник зобов`язується забезпечити фінансування об`єкта будівництва у власність на умовах даного договору. 2. Викласти п. 1.3 договору у новій нижченаведеній редакції: 1.3. Запланований термін здачі будинку в експлуатацію, в якому знаходиться об`єкт будівництва, ІІІ квартал 2009 року. 09.06.2008 року в додатку № 3 до договору пайової участі у будівництві житлового будинку № 3-001-КЛ-НЖ від 10.07.2006 року, сторонами договору зафіксовано, що на момент підписання даного додатку № 3 у новій редакції від 09.06.2008 року. Учасником сплачена сума пайового внеску 960000,00 гривень, в т.ч. ПДВ 20% - 160000,00 гривень. Залишок по оплаті 140000,00 гривень, в т.ч. ПДВ 20% 23333,33 гривень. Сума внеску 140000,00 гривень має бути сплачена не пізніше 31.03.2009 року. 24.03.2009 року здійснено останній платіж на виконання договору № 3-001-КЛ-НЖ пайової участі у будівництві житлового будинку від 10.07.2006 року в розмірі 140000,00 гривень. В порушення умов договору в зазначений термін об`єкт будівництва в ІІІ кварталі 2009 року не було введено в експлуатацію. 24.05.2012 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 24.05.2012 року у справі № 2-1898/2012 було затверджено мирову угоду на таких умовах: «Український консорціум «Екосорб» визнає в повному обсязі майнові права [PERSON] майнові права об`єкт інвестування яких виступають нежитлові приміщення за будівельною адресою: [ADDRESS] , секція 3, поверх 1, офісне приміщення загальною площею 151,04 кв.м., що складається згідно плану з: офісного приміщення № 125, площею 16,37 кв.м., холу № 128, площею 16,39 кв.м., офісного приміщення № 129, площею 22,13 кв.м., офісного приміщення № 130, площею 18,93 кв.м., офісного приміщення № 131, площею 18,36 кв.м., санітарного вузла № 133, площею 3,81 кв., офісного приміщення № 135, площею 35,84 кв.м., офісного приміщення № 137, площею 19,21 кв.м. Відповідач зобов`язується не відчужувати третім особам та не вчиняти будь-яких дій, наслідком яких може бути обтяження майнових прав позивача будь-якими зобов`язаннями будь-якого характеру (заставою, іпотекою та інше) без письмової згоди позивача об`єкту інвестування, яким виступають нежитлові приміщення за будівельною адресою: [ADDRESS] , секція 3, поверх 1, офісне приміщення загальною площею 151,04 кв.м., що складається згідно плану з: офісного приміщення № 125, площею 16,37 кв.м., холу № 128, площею 16,39 кв.м., офісного приміщення № 129, площею 22,13 кв.м., офісного приміщення № 130, площею 18,93 кв.м., офісного приміщення № 131, площею 18,36 кв.м., санітарного вузла № 133, площею 3,81 кв., офісного приміщення № 135, площею 35,84 кв.м., офісного приміщення № 137, площею 19,21 кв.м. Зазначена мирова угода набрала чинності 24.05.2012 року. 23.08.2013 року між УК «Екосорб» та ТОВ «ПГ Інвест» укладено договір про зміну замовника будівництва (передачу прав та функцій замовника будівництва) від 23.08.2013 року, на підставі п. 3 якого, всі права, які належать УК «Екосорб» як замовнику будівництва об`єкта містобудування були передані ТОВ «ПГ Інвест». Згідно п. 5 договору з дати укладення цього договору припиняє свої зобов`язання за укладеними договорами з фізичними особами, а також договорами, спрямованими на забезпечення будівництва об`єкта містобудування додатковими договорами № 1 та № 2 до цього договору та договорами заліку майнових прав, які укладенні замовником 1 відповідно до умов цього договору. Підпунктом 9 п. 4.2 договору передбачено обов`язок ТОВ «ПГ Інвест» ввести об`єкт містобудування в експлуатацію та протягом 1 місяця з дня введення в експлуатацію передати УК «Екосорб» його площі в об`єкті містобудування, що визначені в додатковому договорі № 2 до цього договору для подальшої передачі вказаних площ квартир та приміщень відповідним фізичним особам, перелік яких наведено в додатковому договорі № 2 з метою виконання зобов`язань УК «Екосорб» перед вказаними фізичними особами. 15.09.2015 року відповідно до сертифікату серії ІУ № 1652581870, виданим Державною архітектурно-будівельною інспекцією України на ім`я ТОВ «ПГ Інвест» будинок [ADDRESS] введено в експлуатацію 15.09.2015 року. Дату введення житлового будинку в експлуатацію було відкладенно майже на 6 років, що суперечить п. 1.3 договору. Після введення в експлуатацію об`єкта містобудування ТОВ ПГ Інвест в порушення умов договору про зміну замовника будівництва (передачу прав та функцій замовника будівництва) від 23.08.2013 року та договору пайової участі у будівництві житлового будинку № 3-001-КЛ-ІІЖ від 10.07.2006 року не виконало свої зобов`язання, з передачі позивачу акту приймання-передачі об`єкта будівництва офісне приміщення. [PERSON] була позбавлена права на отримання у власність офісного приміщення, у будівництво якого було інвестовано грошові кошти. Позивач вказувала, що ТОВ «ПГ Інвест» та УК «Екосорб» не виконано зобов`язання щодо закінчення будівництва та введення будинку в експлуатацію в терміни, обумовленні договором, не повідомлено позивача про зміну замовника будівництва, а також те, що ТОВ «ПГ Інвест» незаконно зареєструвало за собою право власності на офісне приміщення, майнові права на яке належить позивачу, свідчить про невизнання ТОВ «ПГ Інвест» УК «Екосорб» права власності позивача на офісне приміщення. Оскільки позивач оплатила вартість офісного приміщення в повному обсязі згідно зі статтею 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестиції відповідно до законодавчих актів України, позаяк об`єкти та результати інвестицій є власністю інвестора, а також зважаючи на те, що відповідач не визнає відповідного права позивача. На підставі вище наведеного, позивач просила суд визнати за [PERSON] право власності на офісне приміщення загальною площею 151,04 кв.м., що складається згідно плану з: офісного приміщення № 125, площею 16,37 кв.м., холу № 128, площею 16,39 кв.м., офісного приміщення № 129, площею 22,13 кв.м., офісного приміщення № 130, площею 18,93 кв.м., офісного приміщення № 131, площею 18,36 кв.м., санітарного вузла № 133, площею 3,81 кв., офісного приміщення № 135, площею 35,84 кв.м., офісного приміщення № 137, площею 19,21 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , секція 3, поверх 1 та стягнути понесені судові витрати. 24.01.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче провадження у справі. 08.05.2023 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ПГ Інвест» через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є окремою від зазначених у відзиві підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. 22.06.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті. 28.08.2023 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ПГ Інвест» через канцелярію суду зареєстровано письмові пояснення, в яких останній зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є окремою від зазначених у письмових поясненнях підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Інші учасники судового процесу, які належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились, своїм правом на подання заяв по суті спору у встановлений судом строк не скористались. Суд, заслухавши сторін, які з`явились, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, що викладені ними у заявах по суті справи та підтверджені доданими до них доказами, які були досліджені судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: звернення до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу; визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною 3\~ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність»\~закріплено порядок інвестування та фінансування об`єктів житлового будівництва, зокрема, з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Відповідно до п. 5 ст.\~7, ст.\~4 Закону України «Про інвестиційну діяльність»\~інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Згідно з п. 6\~ст. 7 цього Закону\~інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою. Статтею 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»\~вказано, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення в об`єкті будівництва, яке після закінчення будівництва стає окремим майном. Згідно зі\~ст. 177 ЦК України\~до об`єктів цивільних прав відносяться речі, майнові права та інше. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1\~ст. 190 ЦК України). За правилами\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. За змістом положень ст. ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. За положеннями\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом\~ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 13.05.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в межах справи № 760/17864/16-ц (провадження № 61-699св17) підтвердив раніше сформовану позицію, викладену в постановах від 20.03.2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19) та від 27.02.2019 року у справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18), яка полягає в тому, що в разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування. За загальним правилом судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується та оспорюється. Частиною 1\~ст. 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2\~ст. 328 ЦК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1\~ст. 331 ЦК України\~право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. За положеннями п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Положенням п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року, для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються такі документи: 1) документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо; 2) технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо). У разі придбання особою безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром є одиниця нерухомості, документами, що підтверджують набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу облігацій та за наявності документ, згідно з яким здійснювалось закріплення відповідного об`єкта інвестування за власником облігацій (договір резервування, бронювання тощо). Зазначеними нормами встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Таким чином, саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із ч. 4\~ст. 334 ЦК України\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою. Інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкта нерухомого майна. Тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав та витребування своєї власності з незаконного володіння іншої особи (ст. ст.\~392,\~388 ЦК України). При цьому не вимагається визнання недійсними нікчемних правочинів, які спрямовані на незаконне заволодіння майном інвестора іншими особами (ст. 228 ЦК України). Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Позивачі є власниками майнових прав за інвестиційними договорами на будівництво квартир, повністю сплативши вартість об`єктів будівництва, тобто вчинивши дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги щодо переходу права власності на об`єкт будівництва або для набуття майнових прав на цей об`єкт. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.02.2019 року у справі № 520/4355/17 (провадження № 61-5773 св 18). У ст. ст.\~1,\~2 Закону України «Про інвестиційну діяльність»\~(в редакції Закону чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави (ч. 1ст. 5\~Закону України «Про інвестиційну діяльність»). Відповідно до ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. За приписами\~ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність», основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. Згідно з ч. 1\~ст. 20 Закону України «Про інвестиційну діяльність»\~при недодержанні договірних зобов`язань суб`єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами. Згідно ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). Статтями 77-80 ЦПК України\~встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Згідно ч. 1\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2\~ст. 80 ЦПК України). Вирішуючи позов по суті, суд також, звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Звертаючись до суду, позивач мотивувала свою позицію тим, що є інвестором, який повністю виконав умови інвестування, через що набуває майнові права на об`єкт інвестування. Разом з тим, суд не може погодитись із вказаними твердженнями позивача, виходячи з наступного. Відповідно до змісту наданої копії договору № 3-001-КЛ-НЖ пайової участі в будівництві від 10.07.2006 року вбачається, що вказаний договір відноситься до договорів пайової участі тобто передбачає, що інвестор є разом з іншими пайовиками забудовником певного об`єкту якому належить певна частка в будівництві (у всьому житловому будинку) та він отримує за результатами прийняття в експлуатацію конкретний об`єкт права власності. При цьому підстави такого отримання є повна оплата участі в такому будівництві. А за результатами завершення будівництва ним буде отримано лише певний об`єкт офісне приміщення площею 100,00 кв.м. В той же час, будівництво житлового будинку за адресою [ADDRESS] здійснюється із застосуванням інших механізмів. 26.03.2007 року було розпочате вільне розміщення випущених цінних паперів, що давали право їх власнику як інвестору отримати у власність визначене майно. При цьому підставами для отримання у власність майна є право власності на цінні папери в кількості, що дозволяє викупити певні квадратні метри та дійсний договір бронювання приміщення. Судом встановлено, що будівництво житлового будинку [ADDRESS] регулюється приписами Закону України «про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю». З врахуванням приписів вказаного нормативного акту, що є спеціальним по відношенню до ЦК України, передбачено, що залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами, а також правові засади та особливості випуску, розміщення та обліку сертифікатів фондів операцій з нерухомістю. Саме з врахуванням приписів вказаних документів було випущено в обіг цінні папери облігації. Порядок випуску, обігу та умови погашення визначено в інформації про випуск облігацій Українського консорціуму «ЕКОСОРБ» на підставі рішення № 13 від 21.04.2006 року загальних зборів учасників Українського консорціуму «ЕКОСОРБ». Таким чином, на момент здійснення будівництва до об`єкту застосовувались особливі умови укладення на виконання договорів, які не були дотриманні при укладенні додаткової угоди до договору № 3-001-КЛ-НЖ пайової участі в будівництві від 10.07.2006 року. окрім того, якщо виходити зі змісту наданої додаткової угоди позивач у справі придбав групу приміщень (номер групи приміщень не вказано) хоча з доданого детального плану вбачається, що вона такою не є. Відповідно до приписів Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 передбачено, що нежитлове приміщення (група нежитлових приміщень) сукупність нежитлових приміщень, які мають сполучення між собою та окремий вихід на сходову клітку, коридор або земельну ділянку чи прилеглу територію і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. В той же час, відповідно до наданої схеми вбачається, що усі вказані приміщення є відокремленими та не мають єдиного виходу на вулицю чи сходинкову клітину, а разом іншими приміщеннями не пов`язані. Позивачем у справі на підтвердження власної позиції у справі надано договір № 3-001-КЛ-ЖН, п. 1.5 якого передбачено, що остаточні розрахунки проводиться після уточнення площ приміщень за результатами обмірів БТІ. Сам позивач у справі вимагає визнати за ним право власності на об`єкт площею 151,04 кв.м. та намагається припинити право власності ТОВ «ПГ ІНВЕСТ» на майно набуте ним на законних підставах. Дослідивши матеріали справи, вбачається, що вже після укладення договору про зміну об`єкту інвестування, позивачка у справі за новим договором оплати не здійснювала в матеріалах справи відсутній документ щодо сплати суми коштів в розмірі обумовленому відповідною угодою з посиланням на виконання зобов`язань саме за цією додатковою угодою. Крім того, суд звертає увагу, що позивач уклавши 24.05.2012 року мирову угоду та після завершення будівництва та введення в експлуатацію в 2015 році спірного майна, за захистом своїх майнових прав до суду не зверталася. Таким чином, позивачем пропущено строки позовної давності, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог (ст. 267 ЦПК України). Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при зверненні до суду із даним позовом. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed