Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

01 червня 2023 року позивач подала до суду позовну заяву та просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 грудня 2021 року і до повноліття дитини, допустити негайне виконання рішення суду. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, але з 2021 року вони спільно не проживають, шлюбні відносини не підтримують, справа за позовом про розірвання шлюбу перебуває на розгляді в суді. Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, інших утриманців не має. У грудні 2021 року позивач подала до Московського районного суду міста Харкова позов про стягнення аліментів на утримання дочки, але після зміни розпорядженням Верховного Суду від 08 березня 2022 року підсудності справи, Октябрський районний суд міста Полтава у зв`язку із повторною неявкою позивача в судове засідання залишив позов без розгляду. Позивач доклала зусиль, щоб отримувати аліменти, але не мала можливості слідувати до міста Полтави у судові засідання, оскільки дитина залишалась без догляду, тому просить стягувати аліменти з 03 грудня 2021 року і звернулась з позовом до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 червня 2023 року відкрито провадження по справі. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові, не заперечувала, що отримувала від відповідача грошові кошти з серпня 2021 року по березень 2022 року, різними сумами. Вказала, що не згодна укладати з відповідачем мирову угоду. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки, але бажав би домовитись з позивачем про певну суму, крім того вказав, що він надав позивачу кошти на утримання дочки шляхом їх переказу на банківську картку: 20 січня 2022 року у розмірі 2500 гривень, 08 лютого 2022 року у розмірі 2500 гривень, 17 травня 2022 року у розмірі 4200 гривень, 20 травня 2022 року у розмірі 4400 гривень. У 2023 році один раз перерахував 24.08.2023 суму 1279 гривень. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про її народження Серії [NUMBER] , що видано 01 лютого 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 522 від 01.02.2019. Відповідно до даних довідки № 940 від 15 травня 2023 року, наданої Виконавчими комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] . \~ \~ \~ \~Також позивачем суду надані: копія ухвали Московського районного суду міста Харкова від 03.12.2021 по справі № 643/21360/21 про відкриття провадження по страві за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини; копія ухвали Октябрського районного суду міста Полтава від 29 березня 2023 року по справі № 643/21360/21 про залишення без розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частин 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] і зобов`язаний її утримувати, але як встановлено у судовому засіданні з пояснення сторін матеріальної допомоги на утримання дитини не надає з червня 2022 року, тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON] у розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дочкою повноліття. При визначенні способу сплати аліментів, суд не приймає до уваги посилання відповідача, що він бажає сплачувати узгоджену з позивачем суму, оскільки позивач проти такого способу сплати аліментів заперечувала і просила призначити стягнення аліментів у частці. В задоволенні вимоги позивача стягувати аліменти з 03.12.2021, з березня 2022 року, а не з дня звернення до суду з даним позовом, суд відмовляє, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, а позивач не довела, що відповідач ухилявся від сплати аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд за заявою позивача допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача та питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial