Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 210227-32061-4 від 27.02.2021 року відповідач отримала від ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» торгова марка «MONETKA» кредит у розмірі 5000,00 грн строком на 28 днів шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Договір був укладений у електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в Інтернет та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, направивши [PERSON] 27.02.2021 року кредитні кошти на вказану нею платіжну карту. 17.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та позивачем було укладено Договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-З від 17.06.2021 року, відповідно до умов якого вимоги за договором № 210227-32061-4 від 27.02.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». Позивач вказав, що відповідач не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого, станом на 01.03.2023 року має заборгованість в розмірі 28\~786,00 грн., яка складається з: 5000,00 грн заборгованості за кредитом, 2786,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 27.02.2021 року по 27.03.2021 року включно; 21\~000,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 28.03.2021 року по 25.07.2021 року включно, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість в розмірі 28\~786,00 грн та судові витрати, які складаються з 2684,00 грн судового збору та 9000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в рамках договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року. Представник позивача надав суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача адвокат Жук Ю.Б. надав суду відзив на позов, яким вказав, що відповідачем не оспорюються факти: укладення договору №210227-32061-4 від 27 лютого 2021 року; отримання нею коштів в розмір 5 000 грн.; відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Фінанс Інновація»\~ ТОВ «ФК`РІАЛЬТО», відповідно до Договору про відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3. Позовні вимоги\~в частині\~стягнення заборгованості\~відповідач визнала\~частково в\~розмірі 7\~786,\~00\~грн.\~з наступного\~розрахунку:5\~000,\~00\~грн.\~ тіло\~кредиту (кошти\~отримані та\~неповернуті відповідачем)2\~786,00 грн. відсотки за користування коштами за період з 27.02.2021 року по 26.03.2021 року. В обґрунтування розміру заборгованості, яка визнається позивачем [PERSON] вказав, що строк надання кредиту та строк дії договору становить 28 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. Адвокат відмітив, що пункт 3.3. договору чітко передбачає нарахування відсотків за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом, а не за кожен день прострочення, та у разі пролонгації договору. Адвокат вказав,\~що відповідно\~до позовних\~\~матеріалів,\~наданих позивачем,\~строк дії\~договору №210227-32061-4\~від 27\~лютого 2021\~року сторонами\~визначений 28\~днів,\~якщо позичальник\~не виявить\~наміру пролонгувати\~даний договір\~(п.\~1.3\~договору).Відповідач не пролонгувала даний Договір, і\~ в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення нею, як позичальником таких дій, які обумовлені в п. 4.14 Правил, отже, договір кредиту від 27 лютого 2021 року не був пролонгований та закінчив свою дію 26 березня 2021 року. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивачем не було заявлено позовні вимоги про стягнення\~суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, і такі вимоги позивач не можуть бути підставними та ґрунтуватися на законі в\~ силу того, що, відповідно до ч. 1 Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» розділ «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 15 такого змісту: «У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого КМ України на всій території України з метою запобігання поширення на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/ тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки, штраф, пеню за таке прострочення». Таким чином, він звільняється від обов`язків сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки, штрафу, пені за таке прострочення. Відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України (доповнено пунктом 18 згідно із Законом\~№ 2120-IX від 15.03.2022), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З урахуванням наведеного [PERSON] \~вважає,\~що вимоги позивача про стягнення із [PERSON] процентів за кредитом у розмірі 21\~000,00 грн, нарахованих\~після спливу строку кредитування (27 березня 2021 року), є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Щодо витрат на правову допомогу в розмірі 9\~000 грн. адвокат вказав, що вказані кошти, виходячи зі\~змісту Договору,\~\~\~не є\~гонораром адвоката,\~а оплатою\~послуг ФОП\~ [PERSON] \~за надання\~юридичних (не\~правничих чи\~правових)\~послуг,\~і не\~можуть бути\~відшкодовані,\~відповідно до\~ст.137\~ЦПК України. З урахуванням\~вищевикладеного,\~представник відповідача\~просив суд\~позовні вимоги\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«РІАЛЬТО» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості задовільнити\~частково в\~розмірі 7\~786,\~00\~грн.\~з наступного\~розрахунку:5\~000, 00 грн. тіло кредиту (кошти отримані та неповернуті відповідачем); 2\~786,00\~грн.\~ відсотки\~за користування\~коштами за\~період з\~27.02.2021\~року по\~26.03.2021\~року.В стягненні\~витрат на\~правову допомогу\~в розмірі\~9\~000,\~00\~грн.\~відмовити повністюта вирішити питання розподілу судових витрат відповідача у справі та стягнення, сплаченого позивачем судового збору, пропорційно до суми задоволених позовних вимог. Представник позивача надав суду відповідь на відзив, якою вказав, що нарахування заборгованості за кредитним договором було здійснено у відповідності до умов кредитного договору, вимог чинного законодавства та з урахуванням відповідної судової практики. Щодо заяви представника відповідача про необґрунтованість витрат на правовому допомогу представник позивача вказав, що відповідно до конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу і кожен є вільним у виборі захисника своїх прав, а відтак витрати позивача на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Під час розгляду справи судом вирішено процесуальні питання: 22.03.2023 рок ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області позов ТО «ФК «РІАЛЬТО» до [PERSON] було передано за підсудністю до Володимир-Волинського міського суду Волинської області. 04 травня 2023 року по вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 19 липня 2023 року було задоволено Клопотання представника позивача про витребування доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, а також зобов`язань є договори та інші правочини, що передбачено ст. 11, 626 ЦК України. Положеннями ст. 509 ч.1 ЦК України визначено, що зобов`язанням є\~правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана вчинити\~на користь\~другої сторони\~(кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Так, судом встановлено, що 27.02.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем було укладено кредитного договору № 210227-32061-4, відповідно до умов якого відповідач отримала від ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» торгова марка «MONETKA» кредит у розмірі 5000,00 грн строком на 28 днів шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Договір був укладений у електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в Інтернет та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Як вбачається з Договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-З, укладеного 17.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та позивачем, вимога за кредитним договором № 210227-32061-4 від 27.02.2021 року перейшла до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». Факт укладення кредитного договору № 210227-32061-4 від 27.02.2021 року та права вимоги у позивача за вказаним договором сторонам не оспорюється. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, суд, з урахуванням практики ЄСПЛ, вважає за можливе не деталізувати відповіді на кожен аргумент сторін щодо факту укладення кредитного договору, права вимоги позивача на заборгованість за кредитом та стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 5000,00 грн і 2786,00 грн відсотків за користування коштами за період з 27.02.2021 року по 26.03.2021 року, оскільки ці обставини сторонами визнані та не оспорюються. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. У силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 210227-32061-4 від 27.02.2021 року, внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов`язань, вона має перед позивачем, станом на 01.03.2023 року, заборгованість у розмірі 28\~786,00 грн., яка складається з: 5000,00 грн заборгованості за сумою кредиту; 2786,00 грн - простроченої заборгованості по несплаченим процентам; 21\~000,00 грн - заборгованості по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п. 3.3 договору. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору, строк дії договору №210227-32061-4 від 27 лютого 2021 року сторонами визначений 28 днів, якщо позичальник не виявить наміру пролонгувати даний договір. Дані про те, що відповідач пролонгувала кредитний договір матеріалами справи не доведено, а судом не встановлено. Таким чином кредитний договір\~№ 210227-32061-4\~від 27.02.2021\~року не був пролонгований та закінчив свою дію 26 березня 2021 року. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивачем не заявлено позовні вимоги про стягнення\~суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, і такі вимоги позивача не можуть бути підставними та ґрунтуватися на законі в\~ силу того, що, відповідно до ч. 1 Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» розділ «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 15 такого змісту: «У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого КМ України на всій території України з метою запобігання поширення на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/ тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки, штраф, пеню за таке прострочення». Таким чином, він звільняється від обов`язків сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки, штрафу, пені за таке прострочення. В період з 26 березня 2021 року по 30 червня 2023 року в Україні було запроваджено карантин. Відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України (доповнено пунктом 18 згідно із Законом\~№ 2120-IX від 15.03.2022), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні введено з 24 лютого 2022 року, і він триває по даний час. Враховуючи наведене,\~суд дійшов\~висновку,\~що вимоги\~позивача про\~стягнення із\~ [PERSON] \~процентів за\~кредитом у\~розмірі 21\~000,\~00\~грн,\~нарахованих\~після спливу\~строку кредитування\~(27\~березня 2021\~року),\~є необґрунтованими,\~а тому\~задоволенню не\~підлягають.Вимог про стягнення відсотків згідно\~статті 625 ЦК України\~позивачем в даному позові заявлено не було. Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано Договір № 01/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року, укладений між позивачем та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Платіжним доручення № 758 від 16.02.2023 року підтверджено сплату позивачем юридичних послуг за вказаним договором в сумі 108\~000,00 грн. Як вбачається з акту приймання-передачі наданих послуг № 35 до договору № 01/06/2022, ФОП [PERSON] надав послугу про складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] за договором № 210227-32061-45 від 27.02.2021 року, вартість послуги 8000,00 грн. Відповідно до\~положень ст.\~15\~ЦПК України,\~учасники справи\~мають право\~користуватися правничою\~допомогою.Представництво у\~суді як\~вид правничої\~допомоги здійснюється\~виключно адвокатом\~(професійна\~правнича допомога),\~крім випадків,\~встановлених законом.Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Таким чином,\~витрати позивача\~в розмірі\~9\~000\~грн.,\~виходячи зі\~змісту Договору,\~\~\~не є\~гонораром адвоката,\~а оплатою\~послуг ФОП\~ [PERSON] \~за надання\~юридичних (не\~правничих чи\~правових)\~послуг,\~і не\~можуть бути\~відшкодовані,\~відповідно до\~ст.137\~ЦПК України.При\~цьому,\~ докази складання адвокатського запиту на виконання договору про надання правової допомоги взагалі відсутні. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial