Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

У лютому 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирилюк Олена Юріївна, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, успадковане за заповітом, а саме: квартири [ADDRESS] ; квартири [ADDRESS] ; квартири [ADDRESS] ; квартири [ADDRESS] , та квартири [ADDRESS] ; зобов`язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом у спадковій справі № 5/2017, а також стягнення майнової та моральної шкоди з [PERSON] . Позивач зазначає, що вона є дочкою та спадкоємицею [PERSON] (колишнє прізвище та ім`я якого були [PERSON] ), громадянина Сполучених Штатів Америки, який народився [INFO] та постійно проживав в штаті Каліфорнія, США. 23.12.2016 року [PERSON] склав заповіт в Каліфорнії, США (далі - Заповіт). У той же день він уклав трастовий договір (декларацію) зі своєю дружиною [PERSON] , яка є мачухою позивача (далі - відповідач 1). Трастовим договором заповідач створив траст сім`ї [PERSON] (далі - Траст ). Заповіт і Траст відповідають вимогам права Каліфорнії. Заповіт складений у письмовій формі та засвідчений двома свідками, один з яких [PERSON] - державний нотаріус округу Орендж в Каліфорнії, США. Траст був посвідчений нотаріально. Заповіт і Траст передбачили спадкування майна після смерті [PERSON] певним чином згідно з його волею. Зокрема, у пункті 2.1 Заповіту (Дарування всього майна) передбачено: «Я передаю все своє майно управителю Траста Сім`ї [PERSON], створеному за трастовою декларацією, підписаною в цей же день, але одразу до підписання цього заповіту, [PERSON] та [PERSON] як установниками та управителями. Управитель цього трасту зобов`язаний додати майно, відчужене за цим заповітом, до капіталу трасту та утримувати, управляти та розподілити майно відповідно по положень тієї трастової декларації, включаючи будь-які зміни та нові редакції тієї трастової декларації, які були здійснені до чи після підписання цього заповіту». Пунктом 5.2 Траста (Спеціальний дарунок нерухомого майна [PERSON]) передбачає: «Якщо [PERSON] є померлим установником, по його смерті управитель зобов`язаний розподілити [PERSON] , дочці [PERSON] , якщо вона пережила [PERSON] , всі права [PERSON] на нерухоме майно, відоме як Все нерухоме майно, яким установник володів в [ADDRESS], та всі права [PERSON] за страхуванням цього майна». Відповідач 1 є управителем нерухомого майна спадкодавця згідно зі ст. 7 Трасту. Як управитель Відповідач 1 зобов`язана розподілити позивачу все нерухоме майно навколо [ADDRESS], яким її батько володів. [INFO] батько позивача - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. 22.06.2017 року [PERSON] (далі - відповідач 2) самостійно обрав нотаріуса та першим звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. із заявою про спадкування за законом. Нотаріус відкрила спадкову справу № 5/2017. 25.08.2017 року позивач подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька - заповідача за його Заповітом, а тому вона вважає, що прийняла свою спадщину вчасно. Позивач подала нотаріусу Кирилюк О.Ю. п`ять заяв з вимогою видати свідоцтво про право на спадщину за Заповітом від 08.11.2017 p., 26.11.2018 p., 08.05.2019 p., 21.05.2019 р. та 18.06.2019 p. Проте, свідоцтво не було видане. У відповідь нотаріус надала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.05.2019 p. Також нотаріус багаторазово повідомляла позивача про запланований розподіл майна за законом, що підтверджується трьома листами-повідомленнями про заплановані дати видачі свідоцтв про право на спадщину за законом від 10.04.2019 р. вих. № 25/02-14, 15.05.2019 р. вих. № 50/02-14 та 24.05.2019 р. вих. № 61/02-14. Відповідач 2 намагався визнати Заповіт і Траст недійсними в суді Сполучених Штатів Америки. Зокрема, 28.09.2017 р. відповідач 2 подав заяву до Вищого суду штату Каліфорнія, округ Лос-Анджелес,США, з вимогою визнати недійсними Заповіт і Траст у справі № 17STPB08783 (головуючий суддя: поч. Марія Е. Страттон). У цій судовій справі відповідач 2 був позивачем, а відповідач 1 - відповідачем. За результатами розгляду справи суд США відмовив відповідачу 2 у задоволенні його позову. Таким чином, суд США визнав, що Заповіт і Траст є дійсними та підлягають примусовому виконанню. Крім заяви про прийняття спадщини від себе, відповідач 1 також подала заяви від імені своїх двох малолітніх дочок, а саме: [PERSON] та [PERSON] . Тому, у зв`язку з невизнанням та порушенням відповідачами прав позивача остання змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів щодо спадкування за Заповітом. Також, позивач вказує, що виходячи з того, що відповідач 1 користується спадщиною вже більше трьох років та перешкоджає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися своєю спадщиною, відповідач 1 завдала значних збитків позивачу, даний дохід міг скласти приблизно 8 266 059 грн. станом на 31.03.2020 р., а тому просить стягнути вказану суму з відповідача. Позивач зазначає, що протиправна поведінка відповідача 1 стосовно позивача та її батька викликала глибокі душевні страждання, а тому, як наслідок, позивач просить про відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем 1 у розмірі 10 000 дол. США, що еквівалентно 281 830 грн. Також, просить стягнути понесені нею судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу в США та Україні, а також інші витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою суду (суддя Писанець В.А.) від 20 листопада 2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 17.12.2020 року (т. 2 а.с. 61). Ухвалою суду (суддя Писанець В.А.) від 29 грудня 2020 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт на спірне майно (т. 2 а.с. 88). 05 жовтня 2021 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею призначено суддю Батрин О.В. (т. 2 а.с. 145-147). Ухвалою від 05 жовтня 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Батрин О.В. (т. 2 а.с. 148). 05 січня 2022 року від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. надійшла заява про розгляд справи без її участі (т. 2 а.с. 186-187). 26 травня 2022 року на адресу суду надійшла заява від представника [PERSON] - Войцехівського М.Ю. про вступ в справу в якості третьої особи, оскільки одна із спірних квартир - квартира [ADDRESS] належить його довірителю на праві власності від 06.03.2015 року, а тому рішення за результатами справи може вплинути на його права (т. 2 а.с. 197-204). Ухвалою суду від 26 липня 2022 року вказане клопотання було задоволено та залучено до розгляду справи в якості третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] , які є власниками спірної квартири [ADDRESS] з 21 вересня 2015 року (т. 2 а.с. 246). 26 липня 2022 року ухвалою суду витребувано докази у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. (копію матеріалів нотаріальної спадкової справи) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. (копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , № 679 від 21 вересня 2015 року) (т. 2 а.с. 245). Після залучення третіх осіб 15 серпня 2022 року на адресу суду надійшли від представника третьої особи 3 [PERSON] - Войцехівського М.Ю. письмові пояснення (т. 3 а.с. 11-54), в яких зазначив, що спірна квартира за адресою [ADDRESS] була продана [PERSON] 06.03.2015 року, що посвідчено відповідним договором, а тому вважає вимоги в частині цієї квартири необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню. Просив суд відмовити в цій частині позову, а також стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в загальній сумі 203 077 грн. 35 коп. Ухвалою суду від 30 серпня 2022 року повторно витребувано докази у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. (копію матеріалів нотаріальної спадкової справи) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. (копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , № 679 від 21 вересня 2015 року) (т. 3 а.с. 57). 31 серпня 2022 року представником позивача було направлено заяву про зміну предмету позову (т. 3 а.с. 59-91), в якій зазначив, що квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] не включаються до переліку спадкового майна, оскільки належали [PERSON] до складання ним заповіту, але не належали йому на момент його смерті, а тому просить змінити предмет позову та виключити з переліку спадкового майна зазначені квартири та змінити в пункті 1 частини 3 прохальної частини позову цифри «8 266 059» замінити цифрами «9 212 435,10», а в п. 2 частини 3 прохальної частини позову цифри «223 407» та «01.04.2020» замінити відповідно цифрами «139 582,35» та «01.09.2022». Також, 31 серпня 2022 року представником позивача було направлено заперечення на заяву третьої особи 3 [PERSON] про стягнення з позивача судових витрат (т. 3 а.с. 92-110), в якій зазначив, що вказані вимоги є необґрунтованими та просив суд відмовити в їх задоволенні. 31 серпня 2022 року на електрону адресу суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача 2 [PERSON] - [PERSON] (т. 3 а.с. 116-124), згідно з якими позивач не своєчасно звернулась до нотаріуса Кирилюк О.Ю., відсутні будь-які докази реєстрації заяви у Журналі реєстрації вхідних документів нотаріуса. Позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому вважає, що у задоволенні позовних вимог має бути відмолено у повному обсязі. 19 вересня 2022 року на виконання ухвали суду надійшли витребувані докази (т. 3 а.с. 129-180) від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О., а саме копії матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , які були долучені до матеріалів справи. Ухвалою суду від 7 листопада 2022 року (т. 3 а.с. 190-191) прийнято заяву представника позивача [PERSON] про зміну предмету позову та в подальшому вирішено здійснювати розгляд справи щодо позовних вимог: 1. про визнання права власності на: - квартиру [ADDRESS] ; - квартиру [ADDRESS] ; - квартиру [ADDRESS] ; 2. зобов`язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом у спадковій справі № 5/2017; 3. зобов`язання [PERSON] відшкодувати позивачу майнову шкоду у розмірі 9 212 435 грн. 10 коп., майнову шкоду в розмірі 139 582 грн. 35 коп. в місяць, починаючи з 1.09.2022 року до ухвалення остаточного рішення у справі, моральну шкоду у розмірі 281 830 грн. Також скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 29 грудня 2020 року, а саме: арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] . Крім того, визначено подальший склад учасників справи: позивач: [PERSON] відповідач 1: [PERSON] відповідач 2: [PERSON] відповідач 3: малолітня [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] відповідач 4: малолітня [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] третя особа 1: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирилюк Олена Юріївна третя особа 2: [PERSON] Ухвалою від 7 листопада 2022 року повторно витребувано докази у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю.(копію матеріалів нотаріальної спадкової справи, заведеної після смерті громадянина США [PERSON] ). 21 листопада 2022 року на виконання ухвали суду надійшли витребувані докази (т. 4 а.с. 1-178) від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю., а саме копії матеріалів нотаріальної спадкової справи, заведеної після смерті громадянина США [PERSON] , який помер [INFO] , які були долучені до матеріалів справи. Також, 25 січня 2023 року представником позивача [PERSON] було направлено заяву про уточнення позовних вимог (т. 4 а.с. 186-195), в якій просив в пункті 3 частини III прохальної частини позовної заяви змінити суму моральної шкоди, а саме: цифри «281 830» на «365 686»; та надати можливість йому подати докази щодо розміру витрат (у тому числі гонорарів та витрат на професійну правничу допомогу) до закінчення судових дебатів справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Ухвалою суду від 26.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 березня 2023 року (т. 4 а.с. 203). 7 лютого 2023 року на адресу суду надійшли письмові пояснення щодо судових витрат третьої особи від представника третьої особи 3 [PERSON] - Войцехівського М.Ю. (т. 4 а.с. 219-225), до яких долучив копії рахунків про сплату витрат на правничу допомогу його довірителем, а тому вважає вимогу щодо стягнення з позивача таких витрат в розмірі 203 077 грн. 35 коп. обґрунтованими та просив суд їх задовольнити. Ухвалами суду від 27 березня, 03 травня та 27 червня 2023 року задоволено клопотання представника позивача та дозволено представнику позивача [PERSON] брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного підпису (т. 4 а.с. 235, т. 5 а.с. 6, 49). 1 червня 2023 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи 1 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. (т. 5 а.с. 29-35), відповідно до яких заперечила проти однієї з позовних вимог, а саме про зобов`язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом у спадковій справі № 5/2017, зазначивши, що така вимога суперечить вимозі про визнання за [PERSON] права власності на об`єкти нерухомого майна. Просила суд відмовити в цій частині позову та при ухваленні рішення врахувати обов`язкову частку у спадщині неповнолітніх дітей [PERSON] . Щодо решти позовних вимог поклалась на розсуд суду. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача 2 [PERSON] - [PERSON] заперечила щодо задоволення позовних вимог. До судового засідання третя особи 1 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. не з`явилась з невідомих причин, надала суду заяву про розгляд справи без її участі (т. 2 а.с. 186). Інші учасники до судового засідання не з`явилися з невідомих причин, належним чином були повідомлені про час, дату та місце судового засідання. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] (дівоче прізвище: [PERSON] ), громадянка Сполучених Штатів Америки, є рідною дочкою та спадкоємецею померлого [PERSON] , [INFO] (колишнє прізвище та ім`я якого були [PERSON] ), громадянина США, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження живої дитини, з апостилем та офіційним перекладом на українську мову (т. 1 а.с. 29-35). 23.12.2016 р. батько позивача [PERSON] склав заповіт в Каліфорнії, США. У той же день він уклав трастовий договір (декларацію) зі своєю дружиною [PERSON] , яка є мачухою позивача. Цим договором створив траст сім`ї [PERSON] . Пунктом 5.2 Трасту (т. 1 а.с. 159) (Спеціальний дарунок нерухомого майна [PERSON] ) передбачається: «Якщо [PERSON] є померлим установником, по його смерті управитель зобов`язаний розподілити [PERSON] , дочці [PERSON] , якщо вона пережила [PERSON] , всі права [PERSON] на нерухоме майно, відоме як Все нерухоме майно, яким установник володів в [ADDRESS], та всі права [PERSON] за страхуванням цього майна». Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. 02.03.2017 р. заповідач (батько позивача) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, апостилем та його офіційним перекладом на українську мову (т. 1 а.с. 220-221). Відповідно до абзацу другого підпункту 1.12 пункту 1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, якщо спадкодавець, якому належало майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право». Згідно зі ст. 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося. Статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Відповідно до ст. 72 Закону України «Про міжнародне приватне право» здатність особи на складання і скасування заповіту, а також форма заповіту і акта його скасування визначаються правом держави, у якій спадкодавець мав постійне місце проживання в момент складання акта або в момент смерті. Заповіт або акт його скасування не можуть бути визнані недійсними внаслідок недодержання форми, якщо остання відповідає вимогам права місця складання заповіту або права громадянства, або права звичайного місця перебування спадкодавця у момент складання акта чи в момент смерті, а також права держави, у якій знаходиться нерухоме майно. Так, між сторонами справи виникав спір, щодо заповіту, зокрема, 28.09.2017 р. відповідач 2 [PERSON] подав заяву до Вищого суду штату Каліфорнія, округ Лос-Анджелес, США, з вимогою визнати недійсними Заповіт і Траст у справі № 17STPB08783 (головуючий суддя: поч. Марія Е. Страттон). У результаті суд США відмовив відповідачу 2 [PERSON] у задоволенні позову, таким чином, суд, по суті, визнав, що Заповіт і Траст є дійсними та підлягають примусовому виконанню, і в даній судовій справі сторонами не заперечувався. Відповідно до матеріалів спадкової справи (т. 4 а.с. 3) 22.06.2017 р. відповідач 2 самостійно обрав нотаріуса та першим звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. із заявою про спадкування за законом. Нотаріус відкрила спадкову справу №5/2017. У свою чергу 25.08.2017 р. позивач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини свого батька-заповідача за його Заповітом (т. 4 а.с. 33-34), яка була отримана нотаріусом Кирилюк О.Ю. (відповідно до резолюції) 30 серпня 2017 року о 14:40. Також, у даній спадковій справі знаходиться завірена копія відповідного заповіту померлого [PERSON] з апостилем та офіційним перекладом на українську мову, який наданий представником позивача (т. 4 а.с. 120-175). Однак, відповідно до адресованих приватним нотаріусом Кирилюк О.Ю. повідомлень, наявних в спадкові справі № 5/2017, спадкування здійснювалось за законом (т. 4 а.с. 99, 102). Відповідно до пункту 2.3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Так, згідно з позовною заявою оригінал трастового договору знаходиться в управителя трасту, яким є [PERSON] . Позивач, у свою чергу зазначає, що має відповідну достовірну та точну копію оригіналу Заповіту та Трасту, засвідчену заступником уповноваженого керівника/начальника канцелярії Вищого суду штату Каліфорнія, округ Лос-Анджелес, США, з апостилем штату Каліфорнія, США; та достовірну та завірену реєстраційну копію Трасту, засвідчену реєстратором-рекордером/секретарем округу Лос-Анджелес, США, з апостилем штату Каліфорнія, США. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Згідно зі ст. 100 Закону України «Про нотаріат» документи, які складено за кордоном з участю іноземних органів влади або які від них виходять, приймаються нотаріусами за умови їх легалізації органами Міністерства закордонних справ України. Без легалізації такі документи приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна. Україна (з 22 грудня 2003 року) та США (з 15 жовтня 1981 року) є підписантами Гаазької конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 5 жовтня 1961 року. На сьогодні найбільш поширеними способом легалізації документів для їх можливого використання за кордоном є проставлення апостилю, запровадженого Гаазькою Конвенцією. Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, яким скріплено відповідний документ. Відповідно до статті 2 Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений (стаття 3 Конвенції). Згідно з положеннями Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи завірення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці Конвенції. За таких умов, позивачем надано приватному нотаріусу Кирилюк О.Ю. належним чином легалізований заповіт померлого батька, а тому процедура спадкування майна після смерті останнього за законом порушує права позивача на спадкування такого майна за заповітом, що передбачено ст. 1217 ЦК України, відповідно до якої спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Так, спадкування за заповітом є пріоритетним по відношенню до спадкування за законом. Пріоритетність полягає у тому, що за умови якщо спадкодавець склав заповіт на все своє майно, то спадкування за законом не відбувається, а спадщину можуть набути виключно особи визначені заповітом. За таких обставин, беручи до уваги положення ЦК України та міжнародних договорів, позивачем обґрунтовано подано та доведено, що вона є єдиною спадкоємицею померлого [PERSON] за заповітом в частині спадкування майна, яке йому належало на момент смерті в місті Києві, Україна на та навколо вулиці Хрещатик, та всі права [PERSON] за страхуванням цього майна, а тому вимога про визнання за [PERSON] права власності на спадщину після смерті [PERSON] ( [PERSON] ), який помер [INFO] , а саме: - на квартиру [ADDRESS] ; - на квартиру [ADDRESS] ; - на квартиру [ADDRESS] .) підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Крім того, згідно зі ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. З матеріалів нотаріальної справи (т. 4 а.с. 1а-179), зокрема заповіту (т. 4 а.с. 49-52) вбачається, що спадкоємцями за законом після [PERSON] є п`ять осіб: четверо дітей - позивач [PERSON] , [PERSON] , відповідачі: малолітні діти [PERSON] , [PERSON] , та їх законний представник, відповідач у справі, дружина померлого, - [PERSON] . Таким чином, на кожного з малолітніх припадає 1/10 частки спадкового майна. Водночас, положеннями ст. 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося. Отже, з наведених норм слідує, що в даному випадку не підлягають до застосування норми ст. 1241 ЦК України щодо обов`язкової частки малолітніх дітей померлого [PERSON] , оскільки спадкові відносини у даній справі регулюються правом держави США, у якій померлим було складено заповіт та траст. Положення ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України, не свідчить про необхідність застосування положень ст. 1241 ЦК України (щодо обов`язкової частки малолітніх дітей померлого), оскільки вказані положення застосовуються щодо окремої спеціальної процедури спадкування нерухомого майна в України. Наприклад, на підставі пункту 4 статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийнятті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Тому, доводи третьої особи - нотаріуса Кирилюк О.Ю. та представника відповідача 2 - [PERSON] щодо врахування обов`язкової частки малолітніх дітей малолітніх [PERSON] , [PERSON] при вирішенні вказаної справи суд відхиляє, оскільки заповітом та трастом передбачено успадкування нерухомого майна в м. Київ, навколо вул. Хрещатк позивачем, а малолітніми по 50 000 доларів США (п. 5.1 та 5.2 трасту сім`ї [PERSON] (т. 1 а.с. 103-120). Щодо вимоги позивача про зобов`язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом у спадковій справі № 5/2017, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, погодившись із запереченнями приватного нотаріуса, що видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом при фактичному визнанні права власності за позивачем на спадкове майно не допускається у зв`язку з їх колізійним дублюванням. Тому задоволення цієї вимоги не лише не захистить права та інтерес позивача, а й створить перешкоду в виконані даного рішення. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про зобов`язання [PERSON] відшкодувати [PERSON] майнову шкоду та моральну шкоду, оскільки позивачем не доведено, що відповідач 1 користувалась таким майном без правових підстав, адже на момент ухвалення рішення свідоцтво про право на спадщину нікому зі спадкоємців не видано. Відповідно до заповіту померлого ( Трасту Сім`ї [PERSON]) [PERSON] є його управителем, у зв`язку з чим до переходу права власності на майно до спадкоємця, відповідно до законодавства України, мала право та обов`язок таким майном управляти, окрім цього, доказів, що вказане майно використовується відповідачем 1 для оренди з метою заробітку та понесення моральних страждань позивачем суду не надано. Судом встановлено, що позивачем понесені такі судові витрати: - судовий збір в сумі 10 964 грн. (10 510 грн. (т. 1 а.с. 16) + 454 грн. (т. 1 а.с. 87); - оплата правового висновку в сумі 1 202,50 доларів США (т. 2 а.с. 36); - оплата послуг нотаріуса на суму 3 350 грн. (1 600 грн. + 1 650 грн.) (т. 2 а.с. 37-38); - отримання фотокопій документів на суму 156 доларів США (т. 1 а.с. 175-200); - послуги почти на суму 144,49 доларів США; - отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн. (т. 5 а.с. 128). Отже, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 10 964 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках, тобто по 2 741 грн. Враховуючи, що [PERSON] є відповідачем у справі та представником неповнолітніх відповідачів, то суд дійшов про стягнення з неї на користь позивача судового збору у розмірі 8 223 грн. (2 741 грн. х 3). Щодо інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає таке. Позивачем сплачено 1 358,5 доларів США (за правовий висновок 1 202,50 доларів США (т. 2 а.с. 36) + за отримання фотокопій документів 156 доларів США (т. 1 а.с. 175-200), що станом на 31 серпня 2023 року становить 49 678 грн. 44 коп. з розрахунку 36 грн. 5686 коп. за 1 долар США відповідно до курсу Національного банку України (т. 5 а.с. 116-118). Доказів оплати послуг почти на суму 144,49 доларів США представником позивача до матеріалів не долучено. Крім того, суду надано докази щодо оплати послуг нотаріуса на суму 3 350 грн. (1 600 грн. + 1 650 грн.) (т. 2 а.с. 37-38) та отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн. (т. 5 а.с. 119), що складає 3 283 грн. Докази щодо здійснення оплати решти послуг про отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на суму 207 грн. (т. 5 а.с. 119-127) суд відхиляє, оскільки вони сплачені протягом 2017-2019 року, тобто задовго до подання позову. Отже, сума інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, становить 52 961 грн. 44 коп. (49 678 грн. 44 коп. + 3 283 грн.). Тому, з урахуванням положень ст. 140, 141 ЦПК України вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках, тобто по 13 240 грн. 36 коп. (52 961 грн. 44 коп. / 4). Враховуючи, що [PERSON] є відповідачем у справі та представником неповнолітніх відповідачів, то суд дійшов про стягнення з неї на користь позивача інших витрат у розмірі 39 721 грн. 08 коп. (13 240 грн. 36 коп. х 3). Крім цього, дослідивши матеріали справи та вимогу третьої особи 3 [PERSON] про необґрунтованість позову в першій редакції, а саме, щодо квартири за адресою [ADDRESS] , суд, дійшов висновку про часткове задоволення заяви третьої особи 3 [PERSON] про стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з такого. Відповідно до ч. 12 ст. 141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». З матеріалів справи вбачається, що інтереси третьої особи [PERSON] під час розгляду справи представляв адвокат Адвокатського об`єднання «Юридична фірма «АНТІКА» - Войцехівський М.Ю. на підставі ордеру, договору про надання правничої допомоги № 2021/9 від 19.07.2021 року, додаткової угоди № 1 до цього договору (т. 1 а.с. 35-38). Умовами п. 1 договору про надання правничої допомоги передбачено, що Адвокатське об`єднання зобов`язується надати Клієнту (за його завданням) правничу (правову) допомогу щодо представництва та іншого захисту законних прав та охоронюваних інтересів Клієнта на належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] (надалі - «правнича допомога») на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору. Відповідно до п. 4.1 Договору № 2021/21 надання Адвокатським об`єднанням правничої допомоги в межах Договору може здійснюватися на підставі, зокрема, додаткових угод, що укладаються Сторонами в межах цього Договору. 19.11.2021 року між сторонами Договору № 2021/21 була укладена Додаткова угода № 1, згідно з п. 1 якої Клієнт доручає Адвокатському об`єднанню надати Клієнту. Відповідно до п. 3 Додаткової угоди № 1, незважаючи на положення п. 2 цієї Додаткової угоди, Сторони також вправі узгоджувати фіксовані розміри винагороди Адвокатського об`єднання за надання тих чи інших послуг/етапів послуг в рамках виконання цієї Додаткової угоди. Згідно з п. 4 Додаткової угоди № 1,

Outcome: partial