Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спор: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області, в якому просив визначити місце проживання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом з ним, стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання цієї неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідачки судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачкою він проживав у цивільному шлюбі в смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області і [INFO] в них народилася дочка [PERSON] . Восени 2017 року, коли дочці було близько одного року, відповідачка прогнала його разом з дитиною зі свого дому, тому він переїхав з дочкою до квартири, що належить його матері [PERSON] та знаходиться в [ADDRESS] . Малолітня дочка [PERSON] з того часу проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, а відповідачка життям дитини не цікавиться вже близько 6 років, не бере участі у її вихованні, не надає фінансової підтримки. Останній байдужа доля дочки, вона жодного разу не зателефонувала до дитини, самоусунулася від участі у вихованні, не цікавиться її навчанням, розвитком та здоров`ям дитини, тобто нехтує своїми батьківськими обов`язками. Натомість між ним та дочкою [PERSON] встановлені міцні родинні зв`язки, він приділяє належну увагу вихованню дитини, бере активну участь у її навчанні, завжди цікавиться успіхами дитини, забезпечує необхідні умови для її фізичного, духовного та морального розвитку. Також він має змогу забезпечити дочці комфортні умови проживання, оскільки працює та має стабільний дохід. Відповідачка не надає допомоги на утримання дитини, хоч є працездатною, інших утриманців не має, аліменти нікому не сплачує. Все це стало причиною для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги, зіславшись на вищевикладені обставини, та просив позов задоволити в повному обсязі. Відповідачка відзиву на позов не подавала, в судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини своєї неявки, хоч була належно повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з датою вручення 28.06.2023 року та оголошенням про виклик її до суду, розміщеним на сайті Долинського районного суду Івано-Франківської області 03.07.2023 року (а.с. 29,30). За таких обставин суд 22.08.2023 року постановив ухвалу про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області згідно довіреності № 10/05-19/35в від 03.01.2023 року (а.с. 24) [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила їх задоволити, вказавши, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дочки сторін по справі [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що заявлений позов належить до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 даного Кодексу, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Відповідно до принципу 7 вказаної Декларації, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. При вирішенні даного спору суд також керується принципом найкращих інтересів дитини, що визначено в пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно з яким в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та в рішенні від 27 листопада 1992 року в справі «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Органи опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Аналіз норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини слід насамперед виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі перебували в цивільному шлюбі, в якому в них [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про її народження (повторне) серії [NUMBER] від 21.02.2018 року, видане виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 5). Судом також встановлено, що неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 6344 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20.09.2019 року (а.с. 10). Даний факт також підтверджується актами обстеження від 06.08.2020 року, 21.11.2022 року та 27.05.2020 року, складеними депутатами Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6, 7, 9), з яких вбачається, що дочка позивача проживає разом з ним з 2017 року в [ADDRESS] , останній здійснює за нею догляд. Згідно довідки № 01-35/69 від 08.06.2023 року, виданої Долинським ліцеєм «Науковий» Долинської міської ради Івано-Франківської області (а.с. 8), [PERSON] є ученицею 1-В класу даного навчального закладу. Мати дитини [PERSON] батьківські збори не відвідує, шкільним життям та успішністю дитини не цікавиться, контакт з класним керівником, вчителями та вихователем не підтримує. Натомість батько [PERSON] бере активну участь в житті класу, постійно цікавиться досягненнями та рівнем навчання дитини, завжди приводить дитину на уроки та забирає її після їх закінчення. Зі слів дитини, батько дбає про неї, забезпечує її матеріально. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області № 739 від 27.07.2023 року (а.с. 33-35), орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою фактичного місця його проживання: [ADDRESS] . Вирішуючи даний спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, суд також враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стать, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною, як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною, можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідачка, як мати неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку останньої, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я та розвиток, незалежно від того, з ким і де вона буде проживати. За таких обставин, на підставі вищевикладених доказів, враховуючи інтереси малолітньої дитини, в якої з батьком склалися доброзичливі та люблячі відносини, останній виконує обов`язки з виховання та утримання дитини, піклується про її здоров`я, а мати тривалий час (близько 6 років) проживає окремо від дитини, суд вважає, що заявлений позов в цій частині слід задоволити та визначити місце проживання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , оскільки це буде відповідати якнайкращим інтересам дитини та сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку. Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів, то суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 даного Кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 цього ж Кодексу, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає, що відповідачка може надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття, оскільки вона є здоровою, працездатною та інших утриманців не має, про що зазначив позивач. За вказаних обставин суд вважає, що позов [PERSON] в цій частині також слід задоволити та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як вбачається з квитанції № 0.0.3056078635.1 від 19.06.2023 року (а.с. 4), позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. та 2 500,00 грн. за надання йому правової допомоги адвокатом Кажуком В.Б. згідно квитанції № 14 від 14.06.2023 року (а.с. 18), тому вказані витрати слід стягнути з відповідачки на його користь. На підставі викладеного, ст.ст. 141,150,153,155,157,160,161,180-184,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved