Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних та індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання та просив стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 26831,85 грн., що складається втрат від інфляції в сумі 29623,62 грн. та 3% річних в сумі 6208,23 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницькій області від 10.11.2020 по справі №127/19184/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 120174,85 грн., які складаються з 118985 грн. безпідставно набутих коштів та 1189 грн. пені, а також 4341,92 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. Рішення набрало законної сили 11.12.2020. В добровільному порядку відповідач рішення суду не виконав, кошти не повернув, в зв`язку з чим позивачем пред`явлено виконавчий лист до виконання до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В.В. та 29.12.2020 відкрито виконавче провадження №64014720. В межах вказаного виконавчого провадження при вчиненні виконавчих дій боржником в період з 24.05.2021 по 13.04.2023 здійснювались платежі в рахунок часткового погашення боргу і до повного його виконання. Внаслідок чого 13.04.2023 приватний виконавець Собчук В.В. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №64014720 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Проте, з моменту винесення рішення суду про стягнення коштів до його фактичного виконання минуло 2 роки та 5 місяців (з 2020 по 2023), а відтак у позивача наявні підстави для стягнення у відповідності до ст. 625 ЦК України 3% річних та втрат від інфляції. У зв`язку із порушенням своїх прав позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Мишковська Т.М. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просила суд позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача - адвокат Жовмір О.В.в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Відповідач вважає, що звернення із позовом про стягнення 3% річних та індексу інфляції є незаконним, оскільки правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078). Індекс споживчих цін (індекс інфляції) показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які придбаває населення для невиробничого споживання. Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (у редакції, чинній до 24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (який набув чинності 01 січня 2016 року) у частині першій статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" величину "101" замінено величиною "103". Отже, з правового аналізу статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" можна зробити висновок, що індексація грошового боргу проводиться лише у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки з 01 січня 2016 року. На підставі вказаного відповідач вважає, що позовна вимога про стягнення 20623,62 грн. втрат від інфляції задоволенню не підлягає. Крім того, відповідач посилається на безпідставність позовних вимог з урахуванням п. 15 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, та п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, відповідно до яких позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницькій області від 10.11.2020 по цивільній справі №127/19184/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 120174,85 грн., які складаються з 118985 грн. безпідставно набутих коштів та 1189,85 грн. пені, а також 4341,92 грн. в рахунок відшкодування судових витрат (а.с. 6-7). 11.12.2020 рішення суду набрало законної сили, а 22.12.2020 стягувачу [PERSON] було видано виконавчий лист №127/19184/20, який пред`явлений до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Вінницької області Собчуку В.В. (а.с. 8). 29.12.2020 постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В.В. відкрито виконавче провадження №64014720 з виконання вказаного виконавчого листа (а.с. 9-10). В ході здійснення виконавчих дій відбувалося часткове стягнення коштів з рахунків боржника, а також боржником здійснювалася самостійна сплата коштів: 24.05.2021 - 4545,44 грн.; 24.05.2021 - 843,24грн.; 24.05.2021 - 9090,91грн.; 29.06.2021 - 2272,73 грн.; 29.06.2021 - 2272,73 грн.; 04.08.2021 - 4545,45 грн.; 31.08.2021 - 3636,36 грн.; 28.09.2021 - 4582,73 грн.; 01.11.2021 - 4545,45 грн.; 06.12.2021 - 4636,27 грн.; 31.12.2021 - 4545,45грн.; 04.02.2022 - 4545,46 грн.; 13.07.2022 - 2636,36 грн.; 13.07.2022 - 9557,47 грн.; 09.02.2023 - 9168,55 грн.; 24.02.2023 - 2727,27 грн.; 05.04.2023 - 9456,37 грн.; 13.04.2023 - 40908,53 грн. (а.с. 13). Позивач, звертаючись до суду, вказує на невиконання відповідачем своїх зобов`язань та просить стягнути відповідно до ст.625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних за період з 10.11.2020 по 13.04.2023 в загальній сумі 26831,85 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ч.2, та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже, між сторонами виникло грошове зобов`язання на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі №686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За таких обставин, враховуючи невиконання грошового зобов`язання, розмір якого визначений рішенням суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних. Щодо розміру інфляційних втрат та 3% річних, які підлягають стягненню на користь позивача, суд зазначає наступне. Рішенням Вінницького міського суду Вінницькій області від 10.11.2020 по цивільній справі №127/19184/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 120174,85 грн., які складаються з 118985 грн. безпідставно набутих коштів та 1189,85 грн. пені, а також 4341,92 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. Рішення суду набрало законної сили 11.12.2020, а отже період прострочення починається з 12.12.2020. Також при визначені суми заборгованості по процентам, визначеним відповідно до ст. 625 ЦК України, слід враховувати, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні введений з 24 лютого 2022 року. Тобто, з урахуванням викладеного, нарахування процентів, визначених ст. 625 ЦК України, можливе лише до 23 лютого 2022 року. Позивач, заявляючи вимогу про стягнення 3% річних за рішенням суду та визначаючи їх розмір, невірно визначив період прострочення грошових коштів, а саме здійснив нарахування 3% річних з 10.11.2020, тобто до дня набрання рішенням суду законної сили по день повного погашення боржником суми боргу, тобто по 13.04.2023, не враховуючи вимоги п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та дату набрання рішенням суду законної сили. У даному випадку 3% річних слід розрахувати з урахуванням простроченої суми заборгованості визначеної рішенням суду від 10.11.2020 в розмірі 120174,85 грн., а також 4341,92 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються із дня, наступного за днем після набрання рішення законної сили по день наступного часткового погашення боргу та остаточно по день введення в Україні воєнного стану, тобто до 23 лютого 2022 року, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 днів у році, що становить 3434,61 грн. При розрахунку 3% річних також суд бере до уваги, що сума боргу зменшувалася на кожну дату платежу, оскільки відповідач здійснювала часткове погашення боргу, що було враховано судом. Що стосується розміру інфляційних витрат, то суд також не в повній мірі погоджується з проведеним позивачем розрахунком, так як останнім невірно визначено період прострочення з огляду на положення п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Слід також зазначити, що за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17 липня 2003 року затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення, пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку). Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Втрати від інфляції розраховуються за формулою: Втрати від інфляції= (сума боргу)х(Індекс інфляції) /100 - (сума боргу). Прострочення мало місце з 12.12.2020 до 23.02.2022 року, а отже інфляційні втрати складають 13348,33 грн. Отже, загальна сума заборгованості 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання становить 16782,94 грн., що підлягає стягненню з відповідача для захисту прав позивача. Щодо доводів представника відповідача про застосування до правовідносин у даній справі пункту 15 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, то суд вважає, що відсутні підстави для його застосування. Як визначено у пункті 15 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Предметом заявленого позову є стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів відповідно до ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат, що є відмінним від правової природи обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання і позовні вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки, штрафу, пені позивачем не заявлялися, тому на правовідносини сторін у цій справі дія п. 15 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України не поширюється. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог. Оскільки позов [PERSON] задоволено частково (на 62,55%), тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 671,54 грн.

Outcome: partial