Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

14.09.2022 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся із позовом Концерн «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги. Посилається на таке. Основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини між Позивачем та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 р., № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року, № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України. 02 жовтня 2021 року на виконання вимог Закону Позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії. Вказаний договір є публічним договором приєднання та вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаного договору будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, а також співвласників в інших будівлях, приміщення в яких є самостійними об`єктами нерухомого майна у відповідності до ч. 8 ст. 14 Закону, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків. [PERSON] на праві власності належить приміщення підвалу літ. А-3 площею 120,7 м2 за адресою [ADDRESS] (копія договору купівлі-продажу додається). Відповідно до вищенаведеного, станом на 01 листопада 2021 року ТИПОВИЙ ІНДИВІДУАЛЬНИЙ ДОГОВІР № 75200971 про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - Договір) за адресою: [ADDRESS] , між Позивачем та [PERSON] (надалі - Відповідач) з 01 листопада 2021 року є укладеним (вказаний договір розміщено на сайті Концерну «МТМ», копія публічного договору про надання послуги з постачання теплової енергії додається). Будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії (копія актів на знаття показань приладів обліку теплової енергії додається), відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. Пунктом 5 Договору зазначено, що Виконавець (Позивач) зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно пункту 11 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахункового відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315. Згідно пункту 32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Пунктом 34 Договору вказано споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. На виконання пункту 5 Договору Позивач надавав послугу з постачання теплової енергії Відповідачу в нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії Відповідачу за період з 01.11.2021 р. по 31.07.2022 р. на загальну суму 38828,24 грн., що підтверджується розрахунком основного боргу, який додається до цієї заяви. Позивачем були сформовані та надані споживачу рахунки на оплату спожитої послуги. Рахунки надавались електронній формі у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів, та були направлені рекомендованою кореспонденцією (рахунки та копії доказів направлення додаються). Тобто Відповідач не виконав свої обов`язки згідно Договору по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за Відповідачем виникла грошова заборгованість у розмірі 38828,24 грн., яку просить стягнути позивач. Ухвалою судді від 15.09.2022 року провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.11.2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Плецької Ю.В., яка з позовом не погодилась, пояснила, що між сторонами договір на послуги з постачання теплової енергії від 01.11.2021 р. не укладався, оскільки позивачем порушено правила укладання публічного договору. Вважає, що позивач повинен був розмістити повідомлення про місце опублікування тексту договору не тільки в загальнодоступних місцях, а і в рахунку на оплату послуг, щоб таке повідомлення було особистим для кожного споживача. Тексти публічних договорів разом з істотними умовами мають бути опубліковані одночасно на офіційному веб-сайті Запорізької міської ради та веб-сайті позивача. До 01.11.2021 р. між сторонами було укладено договір №501277/1 за постачання теплової енергії. Позивачем не надано до суду доказів направлення додаткової угоди про розірвання договору та згоди відповідача на розірвання договору №501277/1 за постачання теплової енергії згідно якого до 31.03.2021 р. проводилась оплата за послуги Концерну «Міські теплові мережі». Оскільки договір №501277/1 за постачання теплової енергії не розірвано, то його умови є дійсними і у спірній період. З 01.11.2021 р. у відповідача не виникало підстав для укладання нового Типового індивідуального договору на послуги з постачання теплової енергії та, як наслідок, проводити оплату згідно нового договору, який вказувався у платіжних документах. Позивачем не розміщалось 02.10.2021 р. повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах в будинку [ADDRESS] . В жовтні 2021 р. рахунок на оплату послуг за вересень 2021 р. відповідачу не надходив за відсутністю послуг. Позивачем було виставлено перший рахунок за листопад 2021 р., який відповідачем було отримано 15.12.2021 р. інформація про опублікування публічних договорів відсутня в усіх платіжних документах за період з 01.11.2021 р. по 31.07.2022 р. Оскільки відповідач не був повідомлений про публічний договір у передбачений законодавством спосіб і тому договір №752004311 від 01.11.2021 р. є нікчемним в силу закону. У період з 01.11.2020 р. по 31.03.2021 р. у рахунках позивача вказувався договір №501277/1 за постачання теплової енергії. У рахунку за листопад 2021 р. було вказано лише текст «Договір №752004311» від 01.11.2021 р. за постачання теплової енергії. Оскільки номер договору був інший, то 26.01.2022 р. на електронну адресу теплопостачальної організації відповідачем була подана Заява де вказувалось, що договір №752004311 на постачання ТЕ з боку відповідача не підписувався та була вимога здійснити перерахунок у зв`язку з відсутністю системи опалення у підвальному приміщенні. Оскільки відповіді на таку заяву позивачем у 30-денний строк не надано, то відповідач повторно звернувся з цією заявою через канцелярію 26.04.2022 р., відповідь на яку не надавалась. Відповідач в період з 02.10.2021 р. по 14.11.2022 р. фактично не знав, не був своєчасно повідомлений про опублікування інформації від 02.10.2021 р. щодо публічних договорів на веб-сайті ЗМР та тепло постачальника. Відповідачем не знайдено на офіційному веб-сайті ЗМР інформацію про опублікування таких договорів 02.10.2021 р. Відповідач не вчиняв та не мав наміру вчиняти будь-які дії, направлені на акцептування умов нових договорів з позивачем, отже їх умови не є погодженими. Позивачем надано Типовий індивідуальний договір від 02.10.2021 р. де відсутній номер, до нього не надана Заява-приєднання, в якій мають бути реквізити та підпис відповідача. в рахунках на оплату вказується Договір з зовсім іншою датою, а саме від 01.11.2021 р., а не від 02.10.2021 р. Тому такі документи не можуть бути підставою для стягнення заборгованості. П.3 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №2189 визначено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладених за правилами, визначеними цим законом. Отже, в період з 01.11.2021 р. по 31.07.2022 р. діяли положення договору №501277/1 за постачання теплової енергії на підставі яких позивач повинен був виставляти рахунки за надані послуги. Кількість теплової енергії, що вказана у платіжних документах у період з 01.11.2021 по 31.07.2022 не відповідає фактично отриманим гігакалоріям. Згідно даних зведеного акту та експлікації приміщення відповідача це підвал літера А-3. В цьму приміщенні відсутня опалювальна площа, оскільки через підвал проходять тільки розподільчі трубопроводи через які постачається опалення у приміщення 1 поверху та вище. Цей факт підтверджується незначною кількістю Гкал, що вказані в рахунках за опалювальний період 2020-2021 р.р., які фактично являються «тепловими втратами від трубопроводів» прокладених у підвалі відповідача. Наприклад: за листопад 2020 р. по договору №501277/1 кількість становить 0,1519 Гкал. Сума до сплати становила 1304,92 грн., яка відповідачем сплачена. Вважає, що заявлена заборгованість в сумі 38828,24 грн. не підтверджена належними доказами. 07.12.2022 року надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що він діяв в межах повноважень та чинного законодавства. Вважає, що приміщення відповідача є опалювальними, оскільки вони знаходяться в багатоквартирному будинку та відсутні документи на підтвердження відключення від мережі опалення. 02.10.2021 р. на виконання вимог Закону позивач на офіційному сайті teploseti.zp.ua/ua/for_consumers/Public_contracts/ розділ і договори приєднання розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Тому станом на 01.11.2021 р. раніше укладений з позивачем договір припинив свою дію, а типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] між позивачем та [PERSON] з 01.11.2021 р. є укладеним споживачам. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно до п. 11 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої у будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Житловий будинок [ADDRESS] ), що підтверджується актами зняття показань приладів обліку теплової енергії та рахунками. Відповідно до пункту 1 Розділу VI Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та Житлового комунального господарства України 22.11.2018 р. №315 у разі недотримання вимог щодо мінімального споживання теплової енергії в опалювальних приміщеннях, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії до нараховується обсяг теплової енергії за формулою 32 Методики. Нарахування відповідачу здійснювалось відповідно до переданих ним показників та Методики. Додатково надав детальний розрахунок заборгованості за спірний період. 13.12.2022 р. надійшли заперечення на відповідь на відзив представника відповідача, в яких вона знову зазначила, що мали місце порушення умов опублікування договору та несвоєчасне повідомлення споживача. На сайті позивача у вкладці «Публічні договори» розділу/графі «Споживачам», вказано що 02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та на власному офіційному веб-сайті індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання. Але в такому оголошенні не надано URL - адреси офіційної веб-сторінки ЗМР точного місця де розміщено публічні договори, що може розцінюватись як неповна інформація. Представником відповідача зроблений адвокатський запит від 24.11.2022 р. №24/11/2 х проханням надати Інформацію про дату оприлюднення публічних договорів приєднання на послуги з постачання теплової енергії від Концерну «МТМ» на сайті Запорізької міської ради, адресу веб-сторінки, де знаходиться публікація та роздруківку з такої сторінки. Наполягає на тому, що позивачем не виконана одна з умов, що встановлено ч.5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» і це одна з підстав вважати, що відповідач не повідомлений належним чином і тому договір №752004311 від 01.11.2021 р. за постачання теплової енергії між сторонами не укладено. Вважає, що позивач, як виконавець послуг був зобов`язаний направити до 02.10.2021 р. відповідачу 2 екземпляри «Заяви-приєднання» з пропозицією заповнити та надіслати один з примірників позивачу В судове засідання представник позивача не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явилась, її інтереси представляли [PERSON] та [PERSON] , які позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов. Дослідивши письмові матеріали, заслухавши представників відповідача, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що нежитлове приміщення І підвалу літ.А-3 загальною площею 120,7 кв.м в будинку [ADDRESS] з 04.03.2016 року належить відповідачеві [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлового приміщення (а.с.16-18). Правовідносини, які виникають в процесі споживання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21.08.2019, № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018, № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України. У ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV визначено: - теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; - система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання; - споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про теплопостачання» відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ (далі - Закон) предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтею 1 Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до змісту положень ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. За приписами ч. 1 та 2 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3)виконавці комунальних послуг. Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону). Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону). Відповідно до приписів ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Згідно з ч. ч. 2, 3, 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією; споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» встановлені права та обов`язки споживача теплової енергії і, зокрема, обов`язок своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. 02.10.2021 на виконання вимог закону позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаних договорів будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків. Відповідач [PERSON] не приймала рішення про іншу модель організації договірних відносин з позивачем. Отже, станом на 01.11.2021 типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою [ADDRESS] між позивачем та відповідачем є укладеним. Згідно з п. 4 договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. Пунктом 5 договору зазначено, що виконавець (позивач) зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії. спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно до п. 11 договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахункового відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Згідно з п. 32 розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Пунктом 34 вказано споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Згідно з п. 36 договору під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). Відповідно до п. 38 договору споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору. На виконання пункту 5 договору позивач надавав послугу з постачання теплової енергії відповідачу в нежитлове приміщення 5, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та на праві приватної власності належить відповідачу [PERSON] . Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період з листопада 2021 року по липень 2022 року на загальну суму 34249,17 грн., що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості. Факт отримання послуг з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою [ADDRESS] , в якому знаходиться приміщення відповідача підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2022 років, відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Позивачем були сформовані та надані споживачу рахунки на оплату спожитої послуги. Рахунки надавались на паперовому носії або в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених \~\~ст. 11 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. \~\~Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (абз. 9 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання»). Вирішуючи спір, суд враховує, що згідно з вищенаведеними приписами законодавства \~\~ теплопостачання це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання. Споживання та відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. За таких обставин, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суми 34249,17 грн. боргу за спожиту теплову енергію. Вимоги є законними, обґрунтованими, відповідають вимогам чинного законодавства України та підлягають задоволенню. Щодо заперечень відповідача суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб - сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії. Відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. Методика розподілу\~між споживачами\~обсягів спожитих\~у будівлі\~комунальних послуг\~затверджена Наказом\~Міністерства регіонального\~розвитку,\~будівництва та\~житлово-комунального\~господарства України 22.11.2018 № 315 встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахункового у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги. Пунктом 6 Розділу III Методики визначено, що у будівлі/будинку, у якій/якому частина приміщень оснащена приладами розподільного обліку теплової енергії, а решта приміщень не оснащена такими приладами, наявні приміщення з індивідуальним опаленням та/або окремі приміщення з транзитними мережами опалення, обсяг спожитої теплової енергії розподіляється на опалення опалюваного приміщення, оснащеного вузлом розподільного обліку, визначається на підставі показань відповідного вузла розподільного обліку з врахуванням частки обсягу спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, що визначається пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів цих приміщень, та враховуючи вимоги розділів VI, VIII цієї Методики. Пунктом 1 Розділу VI Методики визначено, що для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалюваних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. Цією часткою перевіряють додержання теплового режиму в цих приміщеннях протягом опалювального періоду, в яких не допускається зниження температури повітря більше ніж на 4 оС від нормативної температури внутрішнього повітря. Якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів розподільного обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії. У кожному розрахунковому періоді протягом опалювального періоду перевіряється дотримання вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії в опалюваних приміщеннях, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. При перевірці спожитий опалюваним приміщенням обсяг теплової енергії на опалення, визначений за показаннями приладу (приладів) розподільного обліку теплової енергії та віднесений до загальної/опалюваної площі/об`єму цього приміщення, порівнюється з мінімальною часткою середнього питомого споживання теплової енергії. У разі недотримання цієї вимоги опалюваному приміщенню донараховується обсяг теплової енергії за такими формулою 32 Методики. Тобто, у разі відсутності змін у показах розподільчого приладу обліку вбачається порушення споживачем вимог щодо мінімального споживаний теплової енергії у розрахунковому періоді і такому споживачу у відповідності до вимог Методики здійснюються донарахуваннн обсягу спожитої теплової енергії. Позивачем надані докази на підтвердження заявлених вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію за вищевказаний період. Факт наявності заборгованості підтверджується матеріалами справи. Позивачем при поданні позову був сплачений судовий збір в сумі 2481 грн., який підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved