Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін - доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , з батьком. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03.07.2008 між сторонами зареєстровано шлюб. За час подружніх відносин у сторін народилося двоє дітей: донька - [PERSON] та син [PERSON] . У зв`язку з повномасштабним вторгненням росії в Україну відповідачка разом із дітьми виїхала до Польщі, без його дозволу, де проживають по даний час. Стверджує, що категорично не згідний з таким вибором місця проживання дітей дружиною. Відповідачка не створила належних умов для проживання дітей, не надає їм належного догляду, виховання та спілкування. Тому з урахуванням уточнень до позовних вимог, просить визначити місце проживання дітей з батьком. Ухвалою від 08.02.2023 судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 16.03.2023 представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, у якому вказала, що відповідачка з моменту укладення шлюбу з позивачем постійно працювала. Основними доходами сім`ї, за які жила сім`я, та за які утримувались діти це були кошти відповідачки. Крім того відповідачка неодноразово брала відпустки щоб підзаробити кошти за межами України, так як діти потребували належного матеріального забезпечення. Позивач не працював, та не робив спроби знайти роботу, матеріально сім`ю не хотів утримувати, фактично перебував на утримані відповідачки та своїх батьків. Зі слів відповідачки позивач вживає наркотичні препарати, неодноразово проходив лікування у наркологічному відділені Червоноградської міської лікарні. Притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності. Фактично у весь час спільного проживання з відповідачкою вів аморальний спосіб життя. Тому на думку відповідачки посилання позивача на те що він займався доглядом дітей, приділяв їм увагу та займався їх вихованням не відповідає дійсності. Також вказала, що [PERSON] дійсно проживає на даний час за межами України. Діти відвідують навчальні заклади. Донька у 2023 році закінчує 8 клас та має намір продовжувати навчання в коледжі, син у 2023 році закінчує навчання у першому класі. Для забезпечення належних умов для проживання, навчання відповідачка винаймає житло, працює має регулярні доходи, які їй дозволяють організовувати належний побут дітям, забезпечити належне харчування , та розвиток. Відповідачка не веде аморального способу життя, не приймає наркотичні препарати та ніколи не приймала, не зловживає спиртними напоями. Відповідачка вважає, що з врахуванням того який спосіб життя веде позивач, не працює, не має жодних доходів, він не може організувати побут елементарний собі, вже не кажучи про організацію побуту малолітнім дітям. У підсумку зазначила, що позивачем не наведено жодної правової підстави згідно якої мали б у [PERSON] відібрати дітей, як і не надано жодного доказу, що проживання дітей з відповідачкою є небезпечним для їх життя, здоров`я, морального виховання. 27.03.2023 позивачем подано відповідь на відзив, у якій зазначив, що на даний час він працює, у ФОП « [PERSON] » та ніяких аморальних дій не вчиняв. Незаконне переміщення та утримання дітей відповідачкою, порушує інтереси та права дітей, а також його право на піклування про дітей, переміщених без його згоди за кордон. 27.03.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 16.06.2023. В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідачка у судовому засіданні 01.05.2023 позовні вимоги не визнала, заперечила проти задоволення позову. Зазначила, що не забороняє дітям спілкуватися з батьком. На даний час проживає в Польщі з дітьми. Має ще від першого шлюбу двоє повнолітніх дітей, дочка проживає разом з нею, а син в Україні. В день коли виїжджала з України написала чоловікові смс. За час проживання однією сім`єю, чоловік вживав наркотики. На даний час працює в Польщі в магазині, отримує також соціальну допомогу. Представник відповідачки у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, просила у задоволенні такого відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування зазначила, що підтримує рішення, яке прийнято органом на засіданні комісії. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, думку представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. В силу вимог статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 141 СК України, частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В силу вимог частин другої - четвертої статті 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частинами першою, другою статті 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2263-ІХ від 22.05.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено, та діє на час розгляду справи. Судом встановлено, що сторони з 03.07.2008 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06.12.2022 - розірвано. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.12.2008 відділом РАЦС Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.04.2015 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Червоноградського міського управління юстиції у Львівській області, відповідно. Позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою відділу реєстрації Червоноградської міської ради № 24 від 03.01.2023. Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 23.05.2023 № 77 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини», проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] є недоцільним. Відповідно до повідомлення виданого Гімназією № 4 Червоноградської міської ради Львівської області, дочка сторін учениця 8-Б класу Гімназії №4. Батько [PERSON] підтримує зв`язок з класним керівником з питання успішності та відвідування занять. Був присутній на батьківських зборах, допомагав в організації та проведенні шкільної ярмарки. Батько систематично цікавився навчанням сина, приводив і забирав його зі школи. 17.10.2022 в електронному варіанті надійшла заява [PERSON] про видачу документів учня 2-Б класу [PERSON] у зв`язку з переходом на навчання у Польщу. Видано особову справу. Згідно відповіді КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» від 05.04.2023 за № 1283, [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 05.01.2011 з приводу наркотичної залежності. З копії трудової книжки відповідачки вбачається, що остання постійно перебувала у трудових відносинах, з 16.10.2018 по 31.03.2022 працювала у ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля». Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] разом із дітьми сторін [PERSON] та [PERSON] , після введення в Україні воєнного стану виїхали на територію Республіки Польща. На даний час [PERSON] з дітьми проживає в Республіці Польща, діти відвідують освітні заклади, що не заперечував позивач в судовому засіданні. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з дітьми була змушена залишити територію України у зв`язку із введенням воєнного стану, оскільки події в Україні негативно впливали на психологічний стан дітей. На даний час діти відвідують навчальні заклади, Донька [PERSON] у 2023 закінчує 8 клас та має намір продовжити навчання в коледжі, а син [PERSON] закінчує навчання у першому класів. Для забезпечення належних умов відповідачка винаймає житло, працює та має регулярні доходи, які їй позволяють організувати належний побут дітям, забезпечити належне харчування. Стверджує, що діти приймають участь у різноманітних культурних заходах та щасливі, що можуть перебувати в Республіці Польща. При цьому вказала, щодо зазначення адреси проживання її та дітей переживає, оскільки в черговий раз можуть приїхати родичі позивача та влаштувати скандал, що може негативно вплинути на психіку дітей. В судовому засіданні за клопотанням позивача було допитано в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є сусідкою сторін по справі, суду пояснила, що позивач є хорошим батьком, бабуся виховувала дітей, коли їх мама перебувала за кордоном. Дітей позивач відводив в садок, та школу, разом проводили час. Діти проживали постійно до виїзду за кордон з батьком та бабусею. Також повідомила, що у позивача були проблеми з наркотичними засобами, однак в неадекватному стані його не бачила. Також зазначила, що на її думку позивач не працює, проте їй відомо, що відповідачка працювала в ДП «Львіввугілля» та проживала з позивачем та його мамою. Свідок [PERSON] , яка є класним керівником доньки [PERSON] , суду пояснила, що дитина добра, комунікабельна, весела, була гарно та охайно одіта. Під час навчання щодо успішності та відвідування доньки, спілкувалася з татом та бабусею, з мамою перша комунікація була коли почалася війна. Вона мамі повідомила, що школа переходить на дистанційне навчання. Тато забрав документи зі школи. Також вказала, що з батьком більше спілкувалися, він приходив на батьківські збори, на ярмарку, на Святого Миколая . Між батьком та донькою були хороші відносини. Свідок [PERSON] , яка є мамою позивача, суду повідомила, що її внуки [PERSON] та [PERSON] проживали разом з нею та її сином (позивачем). Спочатку проживали по [ADDRESS] . Але там були не дуже хороші умови. Відповідачка працювала в територіальному центрі соціальним працівником, пізніше влаштувалася працювати на шахту кочегаром. [PERSON] приходила з роботи в нетверезому стані, дітей залишила на неї та її сина. Вказала, що вона з внучкою робила уроки, та мала похвальні листи, а син займався вихованням [PERSON] , відводив його в садок та забирав. Також вказала, що вони їздили в Республіку Польща за дітьми, однак відповідачка не хотіла їх відпускати. Відповідачка не дозволила їм поспілкуватися із дітьми, викликала поліцію. При цьому вказала, що діти хотіли додому, тому подали цей позов. При цьому вказала, що у неї немає доказів, що відповідачка зловживає спиртними напоями. Підтвердила, що її син перебуває на програмі на даний час, приймає метадон. Також вказала, що відповідачка працювала, а позивач не працював та проживав за її рахунок. З березня 2023 працює офіційно, до того часу працював не офіційно. Суду не надано доказів в підтвердження того, що з березня 2022 року по час ухвалення судового рішення позивач надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, що свідчить про його байдуже ставлення до умов матеріального забезпечення дітей. При цьому судом встановлено, що позивач мав можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, що підтверджується копією відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 01.06.2023, № 1313-23-01528 від 01.06.2023. Позивачем до матеріалів справи долучено копію листа доньки [PERSON] від 16.07.2022, з якого вбачається, що вона дуже скучила за домівкою та хоче повернутись додому, але мама не хоче відвезти їх додому. Однак, як встановлено у судовому засіданні, під час допиту доньки [PERSON] , остання повідомила, що такий лист написала за зразком, який скинула їй бабуся, а тому суд не може взяти до уваги даний доказ в якості належного доказу в підтвердження бажання дітей проживати разом із батьком. Крім того, зазначила, про те, що хоче залишитись проживати з матір`ю в Республіці Польща та продовжити там навчання. Таким чином, [PERSON] не надав суду доказів, які б свідчили про неналежне виконання позивачкою або її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, негативний вплив [PERSON] на виховання дітей або обставини, які б давали підстави стверджувати, що проживання дітей з матір`ю суперечить їх інтересам, натомість проживання дитини з батьком буде для них кращим. Судом встановлено, що відповідачка працює та забезпечує дітей, матеріально піклується про них та дбає про їх навчання та розвиток Суд звертає увагу, що усі доводи позивача ґрунтуються виключно на його твердженні, що дітям буде краще з ним, без будь якого обґрунтування, оскільки згідно рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 23.05.2023 № 77 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини», проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] є недоцільним. На підставі наведеного, виходячи з засад диспозитивності і змагальності кожної сторони у судовому процесі, рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, проаналізувавши надані позивачем докази, врахувавши пріоритет права дітей сторін на перебування в безпечному середовищі, у контексті першочергового врахування інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, суд вважає, що визначення місця проживання сина [PERSON] із батьком не відповідає його інтересам. Що ж стосується позовної вимоги про визначення місця проживання доньки [PERSON] [INFO] , то суд приходить до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , народився [INFO] та станом на день звернення позивача до суду із цим позовом (29 грудня 2022 року) досягла чотирнадцятирічного віку ( [INFO] ), а відтак з цього часу втратила статус малолітньої особи та набула статус неповнолітньої. У судовому засіданні неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що коли почалася війна вона з мамою та братом виїхали в Польщу. 26.02.2022 мама приїхала за нею з братом, до того вони проживали з батьком та бабусею. До початку війни, мама працювала в Польщі, та часто приїжджала додому. У Польщі мама винаймає квартиру, з кращими умовами ніж вдома, купляє більше продуктів. Мама її відводить до школи і забирає зі школи. Зараз навчається в остатньому класі середньої школи, після закінчення, піде в старшу школу. Зазначила, що добре відноситься до батька і їй ніхто не забороняє з ним спілкуватися. На даний час, додому не хоче повертатись, повернеться коли буде безпечно. Ствердила, що на даний час хоче проживати із мамою. Таким чином, суд звертає увагу на те, що в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою. Відтак пред`явлення до суду вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, а тому позов задоволенню не підлягає, так як на момент подачі позову до суду 29 грудня 2022 року) і на момент ухвалення рішення суду [PERSON] досягла чотирнадцятирічного віку та їй належить право самостійно обирати (змінювати) місце свого проживання. Вказане узгоджується з постановою Верховного Суду від 255 січня 2018 року (справа № 537/5119/15-ц). З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову в позові. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується приписами ст..ст. 133, 141 ЦПК України, а тому понесені позивачем витрати з оплати судового збору у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією № 56 від 05.12.2022, підлягають покладенню на позивача.

Outcome: dismissed