Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. В червні 2023 року представник позивачки [PERSON] [PERSON] звернулася в суд з позовом в інтересах позивачки до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі із 15.02.2020, який рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 15.11.2022\~розірвано. Після припинення між сторонам відносин син проживає з позивачкою, відповідач участі у виховані сина не приймає, матеріальної допомоги не надає. Тому, просить стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти в розмірі 1/4 (однієї четвертої) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 16.06.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників. 31.07.2023 представник відповідача [PERSON] - \~адвокат Захаров О.С. надав суду клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що відповідач з позовними вимогами не погоджується, оскільки між сторонами в усному порядку було домовлено, що відповідач буде брати участь в утриманні дитини в грошовій формі. Відповідач постійно здійснює грошові перекази на утримання сина та в повному обсязі виконує свої обов`язки по утриманні дитини. У лютому 2023 року відповідач втратив роботу, внаслідок чого сума допомоги на утримання дитини значно зменшилася. Проте сума переказів є більшою ніж рекомендований розмір аліментів. Просить в позові відмовити. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 14.08.2023 відмовлено у клопотанні про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позивачка та її представник відповіді на відзив не подали. У судовому засідання позивачка підтримала позов та пояснила, що відповідач самостійно визначив розмір аліментів та перераховує їй кошти на утримання дитини, однак цієї суми недостатньо. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - \~адвокат Захаров О.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вважає, що відповідач права дитини не порушує. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідачем визнана та обставина, що згідно рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 15.11.2022 шлюб між сторонами розірвано. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.03.20, виданого виконавчим комітетом Малоданилівської селищної ради Дергачівськького району Харківської області, актовий запис № 14 вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . З довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.03.2023 № 6120-5002612945 та № 6120-5002612949 вбачається, що [PERSON] та її малолітній син [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та фактичне місце їх проживання: [ADDRESS] . На підтвердження виконання обов`язку по утриманні дитини відповідач надав таблицю про перерахування коштів позивачці та квитанції про здійснені перекази коштів позивачці. Між сторонами виник спір з приводу утримання дитини до досягнення повноліття, який вони не можуть вирішити в позасудовому порядку. Оцінка суду. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Пред`являючи даний позов, позивачка посилалася на те, що наявні підстави для стягнення з відповідача, який проживає окремо від дитини та ухиляється від його утримання, аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 (однієї четвертої) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позов про стягнення аліментів слід задовольнити. Визначаючи розмір аліментів, суд, на підставі\~ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я дитини та його матеріальне становище, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 06 років, та вважає, що відповідач спроможний сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 (однієї четвертої) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд зазначає, що відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має. Належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджено його незадовільного майнового стану, який унеможливлює сплату аліментів на дитину у розмірі, який просить визначити позивачка. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] постійно здійснює грошові перекази на утримання свого сина, тобто, добровільно виконував обов`язок утримання дитини, суд не може прийняти до уваги, оскільки відповідачем не заперечується сам факт необхідності стягнення аліментів, однак, оспорюється їх розмір. Не заслуговують на увагу посилання представника відповідача у відзиві на позов на те, що між сторонами в усному порядку було домовлено, що відповідач буде брати участь в утриманні дитини в грошовій формі, оскільки ним не надано належних та допустимих доказів в підтвердження викладеного. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з положеннями\~ст. 141 ЦПК України,\~Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1073,60 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved