Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 08.10.2020 між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №1001702890801 на підставі якого [PERSON] отримала кредит у сумі 73627 гривень. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредиту. Відповідач [PERSON] не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 17.01.2023 в розмірі 107751, 79 гривень (сто сім тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня сімдесят дев`ять копійок), з яких: 50266,05 гривень (п`ятдесят тисяч двісті шістдесят шість гривень п`ять копійок) - заборгованість за кредитом; 5,69 гривень (п`ять гривень шістдесят дев`ять копійок) - заборгованість за процентами; 57480,05 гривень (п`ятдесят сім тисяч чотириста вісімдесят гривень п`ять копійок) - заборгованість за комісією. Позивач зазначив, що ним було направлено письмову вимогу (повідомлення) відповідачеві, однак, у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Вважаючи свої права порушеними, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом і просить заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] скористалася своїм процесуальним правом та 10.07.2023 надала до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості за комісією на суму 57480 гривень 05 копійок є безпідставними. Укладений між нею та позивачем кредитний договір №1001702890801 - є споживчим кредитом. Як вбачається із п.4 заяви №1001702890801 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 08.10.2020 та паспорта споживчого кредиту від 08.10.2020 встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту 4,99 %. В розділі «ГРАФІК ПЛАТЕЖІВ» цієї ж заяви №1001702890801 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 08.10.2020 прописано, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 3673,99 гривень щомісячно. Згідно з п.п.5.7.3 п.5.7 ч.5 «Умови надання споживчого кредиту» кредитного договору комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахункове-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з розрахунку/рахунків щодо погашення заборгованості, які належить сплатити, дати та умови сплати платежів. Тому, враховуючи те, що їй встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Банк не уповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї суми заборгованості за комісією в розмірі 57480,05 гривень з підстав нікчемності кредитного договору №1001702890801 від 08.10.2020, а також відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту у сумі 50266,05 гривень з підстав недоведеності позовних вимог. 02.08.2023 представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що не погоджується з викладеними у відзиві доводами. Зазначив, що відповідач погодився з умовами кредитування, у тому числі з умовою щодо комісії, підписавши Заяву. Відповідач отримала кредит у розмірі 73627 гривень. Кредит наданий строком на 36 місяців. Крім того, 08.10.2020 відповідач разом із Заявою підписала Паспорт споживчого кредиту, мета підписання якого - ознайомлення відповідача з детальними умовами кредитування. Враховуючи те, що Заява і Паспорт споживчого кредиту підписані банком і відповідачем, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов договору, а умови Заяви і Паспорту споживчого кредиту містять повну інформацію щодо умов кредитування, позивач вважає, що довів факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів, що підтверджено платіжною інструкцією, випискою з особового рахунку та розрахунком заборгованості. В частині заперечень відповідача у відзиві на те, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою вказує, що умова про комісію відповідає нормам чинного законодавства України, сплата якої передбачена як Законом України «Про споживче кредитування», так і нормативно-правовими актами НБУ. Зокрема, на момент укладення договору діяв Закон України «Про споживче кредитування», який є спеціальним нормативним актом, що регулює кредитні правовідносини у сфері споживчого кредитування. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає можливість включення у договір комісійної винагороди кредитодавця. Пунктом 4 частини 1 статті 1 «Визначення термінів» Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом відносяться: витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням, кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає можливість отримання кредитодавцем комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Окрім Заяви, позивач також підписав 08.10.2020 Паспорт споживчого кредиту, в якому була зазначена умова про комісію. Відповідач не скористався своїм правом, визначеним ч.1 ст.15 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки не був позбавлений можливості відмовитися від договору протягом 14 календарних днів віддати його укладення шляхом повідомлення Банку у письмовій формі з одночасним поверненням грошових кошів, одержаних згідно умов договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором, як це передбачено ст.15 Закону України «Про споживче кредитування». Жодних заперечень щодо змісту договору, порядку взаємодії позивач Банку не висловив, що свідчить про його згоду з умовами договору. У відповіді на відзив просить задовольнити вимоги банку у повному обсязі. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 23.06.2023 було відкрито спрощене позовне провадження та призначено перше судове засідання з викликом сторін на 14.08.2023 о 09 годині 00 хвилин. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені в порядку ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Представник позивача АТ «ПУМБ» Височин Є.М. надав суду письмове клопотання, вх.№4326 від 12.07.2023, в якому просив розгляд справи провести без участі представника банку на підставі наявних у справі доказів та матеріалів. У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 08.10.2020 [PERSON] підписала Заяву №1001702890801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.3). У заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що відповідач (клієнт) просить надати споживчий кредит на наступних умовах: сума 73627 гривень; строк 36 місяців; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 4,99%; розмір процентної ставки 0,01% річних; видача кредиту шляхом банківського переказу на рахунок [NUMBER] в АТ «ПУМБ», код отримувача 2706911943, отримувач [PERSON] . Із заяви вбачається, що цільове призначення кредиту: загальні споживчі цілі. Повернення споживчого кредиту та сплата процентів за користування споживчим кредитом разом із комісіями здійснюється за ануїтетною (рівними платежами) схемою. Відповідно до графіку платежів, що міститься у заяві №1001702890801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, дата платежу до 8 числа кожного календарного місяця, розмір щомісячного платежу становить 5719,50 гривень щомісячно, окрім останнього місяця, коли сума платежу становить 5719,30 гривень, в тому числі комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3673,99 гривень щомісяця. Також у заяві вказано, що [PERSON] підписанням вказаної заяви беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування (далі ДКБО) фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням усіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердила свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених умовах. Перед підписанням заяви, відповідач [PERSON] ознайомилася з умовами Паспорта споживчого кредитування та кредитного договору (а.с.4). Банком надана Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка не містить підпису відповідача (а.с. 5-11). На виконання умов укладеного договору банк відповідно до платіжної інструкції №TR.44806133.49405.13604 від 08.10.2020 видав кредитні кошти відповідачу [PERSON] в обумовленій сумі у розмірі 73627 гривень (а.с. 14). З наданої банком виписки з рахунку [PERSON] вбачається, що відповідач свої зобов`язання щодо здійснення щомісячних платежів виконувала не належним чином, а саме сплачувала відповідні платежі до жовня 2021 року, після чого жодних платежів на користь позивача не здійснювала з усіх передбачених платежів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість (а.с.17-18). У зв`язку неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, розмір заборгованості станом на 17.01.2023 відповідно до розрахунку, наданого позивачем, становить 107751, 79 гривень (сто сім тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня сімдесят дев`ять копійок), з яких: 50266,05 гривень (п`ятдесят тисяч двісті шістдесят шість гривень п`ять копійок) - заборгованість за кредитом; 5,69 гривень (п`ять гривень шістдесят дев`ять копійок) - заборгованість за процентами; 57480,05 гривень (п`ятдесят сім тисяч чотириста вісімдесят гривень п`ять копійок) - заборгованість за комісією (а.с.15-16). У зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язань за договором, позивач направив на адресу позичальника письмове повідомлення, яке датоване 17.01.2023, про виконання зобов`язань за укладеним договором з вимогою повернення боргу в строк до 24.01.2023, однак вказана вимога відповідачем виконана не була (а.с.12). Таким чином, судом встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу невиконання зобов`язань [PERSON] за договором про надання банківських послуг від 08.10.2020, отже, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу положень частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з приписами статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не установлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля його сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами статтей 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у встановлені строки (терміни) виконання зобов`язання. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що передбачено ст.611 ЦК України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] за умовами кредитного договору №1001702890801 від 08.10.2020 отримала кредитні кошти в сумі 73627 гривень на строк 36 місяців, які повинна була повернути згідно графіку платежів, що міститься у заяві №1001702890801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, шляхом сплати до 08 числа кожного календарного місяця, розмір щомісячного платежу - 5719,50 гривень щомісячно, окрім останнього місяця, коли сума платежу становить 5719,30 гривень, в тому числі комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3673,99 щомісяця. Факт отримання вказаних коштів в сумі 73627 гривень відповідачем підтверджено письмовими доказами, зокрема, платіжною інструкцією №TR.44806133.49405.13604 від 08.10.2020, та частковим погашенням кредитної заборгованості, про що свідчить виписка з рахунку [PERSON] (а.с.17-18). Однак, відповідач неналежно виконувала взяті на себе договірні зобов`язання. Згідно позовних вимог та розрахунку заборгованості, позивач просить стягнути із відповідача 107751, 79 гривень (сто сім тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня сімдесят дев`ять копійок), з яких: 50266,05 гривень (п`ятдесят тисяч двісті шістдесят шість гривень п`ять копійок) - заборгованість за кредитом; 5,69 гривень (п`ять гривень шістдесят дев`ять копійок) - заборгованість за процентами; 57480,05 гривень (п`ятдесят сім тисяч чотириста вісімдесят гривень п`ять копійок) - заборгованість за комісією, яка нарахована за період з 08.11.2021 по 28.12.2022 (а.с. 15-16). Надаючи оцінку сумі заборгованості, заявленій позивачем до стягнення, суд зазначає наступне. За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 50266,05 гривень є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі. Також, враховуючи наведені обставини, положення договору та норм законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача 5,69 гривень заборгованості за процентами є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані, та підлягають до задоволення в повному обсязі. Однак, суд вважає, що позовна вимога про стягнення комісії за обслуговування кредиту не підлягає задоволенню з таких підстав. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2, 3 ст.215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21). Відповідно до п.4 заяви №1001702890801 від 08.10.2020 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 4,99 %, що становить 3673,99 гривень щомісяця. Тобто банком фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Однак, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості, який визначено в заяві №1001702890801, встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. При цьому, з тексту позовної заяви взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Пунктом 5.7.3 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 12 серпня 2020 року, встановлено плату за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахункове касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Таким чином вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення кредитного договору, укладеного між [PERSON] та АТ «ПУМБ» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах визначених п.4 заяви №1001702890801 від 08.10.2020 та графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача комісії в сумі 57480,05 гривень необхідно відмовити. За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовільнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача 50271,74 гривень заборгованості за кредитним договором №1001702890801 від 08.10.2020 року, а саме 50266,05 гривень заборгованості за сумою кредиту та 5,69 гривень заборгованості за процентами. В іншій частині позову - відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так при пред`явленні позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 гривні. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, тому розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в сумі 1252,20 гривень.

Outcome: partial