Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

від імені та в інтересах позивача [PERSON] , до суду звернувся його представник адвокат Довгаль С.В. з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 135\~303,82 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішень Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] та [PERSON] належить кожному по 21/72 частці квартири [ADDRESS] . 26 березня 2018 року між вказаними особами та [PERSON] було укладено усний Договір купівлі-продажу майнових прав на ці частки. На підтвердження цього та факту розрахунку [PERSON] із [PERSON] та [PERSON] за придбані ним частки квартири, останніми власноручно були написані розписки та посвідчені довіреності на ім`я [PERSON] з правом розпорядження частками квартири, належними [PERSON] та [PERSON] , строком на 5 років. На цьому правочин купівлі-продажу майнових прав на загальні 42/72 частку квартири [ADDRESS] сторони вважали завершеним, адже продавці надали повноваження на розпорядження їх майном, а [PERSON] з ними в повному обсязі розрахувався. Однак, бажаючи безпідставно заволодіти грошовими коштами [PERSON] , 21 січня 2021 року [PERSON] та [PERSON] спільно ідуть до нотаріуса Терещенко М.С. та скасовують надані [PERSON] довіреності, без повернення сплачених їм грошових коштів, залишаючи останнього і без майнових прав на квартиру та права ними розпоряджатися і без грошей. Тобто скасовуючи підставу, на якій ці кошти були набуті [PERSON] та [PERSON] . На даний час вказані особи володіють грошовими коштами [PERSON] в сумі 2\~000 доларів США, сплачених на користь [PERSON] , та 1\~700 доларів, сплачених на користь [PERSON] - безпідставно. Про вказані шахрайські дії відповідачів та зникнення підстав, на яких ці грошові кошти були ними набуті, [PERSON] дізнається лише 20 січня 2023 року, готуючи правочин про переоформлення цього майна, що підтверджується Витягами з єдиного реєстру довіреностей від 20 січня 2023 року. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року позовну заяву передано за підсудністю до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 30 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання не з`явились позивач та відповідачі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав вимоги позову та з підстав, що викладені в ньому, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позов. Згідно наданого відповідачами відзиву на позов, вони не згодні зі вимогами позивача. Фактично до них пред`явлені вимоги про стягнення сум із [PERSON] 73\~131,20 грн., з [PERSON] 62\~166,62 грн. Обґрунтування незаконності незаконного володіння вказаними сумами позивачем не надано. Спір щодо стягнення з них сум відповідно до тексту позовної заяви, стосується переданими ними позивачу в користування та управлення їхніми кімнатами, тобто їхньою власністю. Відповідач [PERSON] є власником 21/72 частини квартири [ADDRESS] на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.12.2008 року. [PERSON] також є власником 21/72 частини квартири [ADDRESS] на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.12.2008 року. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 21.03.2013 року Дніпропетровської області визначний порядок користування житловими приміщенням квартири [ADDRESS] . Відповідачу [PERSON] виділена у користування кімната площею 13,6 кв.м., відповідачу [PERSON] кімната площею 15,7 кв.м., ванна кімната, туалет, кухня, вбудована шафа, коридор залишені у спільному користуванні. Своєю часткою квартири вони фактично користуватися не могли, тому були вимушені продати свою частку квартири. Майбутній покупець подружжя [PERSON] і [PERSON] мали намір купити їх частки квартири. З цією метою [PERSON] була надана довіреність, щоб він мав змогу перевірити платежі за квартиру, займатися оформленням квартири у наступному. Одночасно із наданням довіреності були укладені договір оренди №1 від 26.03.2018 року житлового приміщення строком на 60 місяців та договір оренди №2 від 26.03.2018 року житлового приміщення строком на 60 місяців. Розмір орендної плати складав згідно умов договору 2\~500 грн. в місяць по кожному договору окремо, яка сплачується у погашення боргів по комунальним платежам в сумі 39\~475 грн. протягом 16 місяців. (п. 5.1. п. 5.2 договору оренди №1 і №2). Вартість комунальних послуг не враховувалася в суму орендної плати та сплачувалася окремо (п.5.6 п. 5.7 договору оренди №1 і №2). У випадку припинення договору оренди, орендар мав сплатити комунальні послуги до дня складання акту прийому-передачі та повернення квартири власнику. Договори оренди передбачали відповідальність сторін, строк дії договору по 26.03.2023 року. Строк дії договору оренди сплинув, на новий строк не укладався. Орендар не виконав умови договору оренди, не сплатив заборгованість за комунальні платежі як було передбачено по кожному договору оренди окремо в сумі 39\~475 грн., не сплачував нараховування комунальних послуг з моменту укладення договору з 26.02.2018 року, не сплачував орендну плату по договору. Причому квартирою користувався, здавав в оренду це житло, що підтверджується актом із місця мешкання, з 23.12.2008 року по теперішній час, не давав можливості користуватись власним майном, що спричинило заборгованість із комунальних платежів та оренди окрім договорів. Заборгованість склала по сплаті комунальних послуг 189\~78,11 грн., що підтверджується роздруківкою інформації з сайту [PERSON] . Заборгованість по орендній платі складає близько 215\~000 грн. При складанні договорів оренди приміщень у квартирі та надання довіреності були складені розписки про продаж кожним із відповідачів своєї частки квартири, також надана розписка від [PERSON] про зобов`язання і погодження його умов про сплату комунальних платежів по квартирі [ADDRESS] . [PERSON] продав свою частку квартири за 44\~500 грн., що на той час відповідало 1\~700 доларів США. [PERSON] продала свою частку квартири за 52\~800 грн., що відповідає 2\~000 доларів США. Ці розписки, на які посилається позивач у позові підтверджують, що частково розрахунок за продані кімнати був здійснений саме 26.03.2018 року. Дійсно довіреність, яка надавалася [PERSON] на розпорядження кімнатами відізвана у зв`язку із невиконанням умов договорів оренди кімнат, які фактично були невід`ємною частиною умов продажу кімнат. Але на даний час ніхто не висуває вимог щодо належного оформлення договору купівлі-продажу кімнат. Що можливо зробити у будь-який час за вимогу позивача у нотаріуса. Їм не відоме, чому позивач на протязі тривалого часу з моменту надання довіреності не оформив належним чином договір купівлі-продажу. Їм ніяких пропозицій щодо оформлення договору купівлі-продажу від [PERSON] не надходило і після відізвання довіреності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи і інші докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно ч. 1 ст.\~1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3 ст. 1212 ЦК України). Отже, за змістом даної норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до положень ст.\~1215\~ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Водночас, ЄСПЛ зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення ЄСПЛ «Воловик проти України» п.45). Відповідно до ч. 1 ст.\~8\~Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (п. 4.1. рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначено, що: «добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contrafactum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non conceditvenire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Тлумачення як ст.\~3\~ЦК України загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Схожий по суті висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах» (п. 8.26). Тлумачення положень глави 83\~ЦК України у системному зв`язку із визначеними у п. 6 ст.3\~ЦК України принципами справедливості, добросовісності та розумності свідчить, що при визначенні того чи підлягають поверненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі, слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Такі ж положення містяться у п. VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права, де вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків. Так, у судовому засіданні встановлено, що 26 березня 2018 року [PERSON] видано довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Терещенко М.С., реєстровий №358, якою вона уповноважила [PERSON] продати будь-кому за ціну та на умовах на свій розсуд або подарувати [PERSON] , або обміняти на будь-яке нерухоме майно (його частку), або здати в оренду (найм) на умовах, на строк та за ціну (вартість) належне їй нерухоме майно, а саме: 21/72 частку квартири під номером [ADDRESS] . Строк дії довіреності 5 років, до 26.03.2023 року (а.с. 6). Того ж дня, а саме 26.03.2018 року [PERSON] написала власноручно розписку про те, що продала [PERSON] свою частку квартири, а саме 21/72, за адресою: [ADDRESS] , вартістю 2\~000 доларів США з комунальною заборгованістю в повному обсязі 2\~000 доларів США в еквіваленті на 26.03.2018 р. 52\~800,00 грн. Гроші отримала в повному обсязі, претензій не має (а.с. 6). Крім того, 26 березня 2018 року [PERSON] видано довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Терещенко М.С., реєстровий №357, якою він уповноважив [PERSON] продати будь-кому за ціну та на умовах на свій розсуд або подарувати [PERSON] , або обміняти на будь-яке нерухоме майно (його частку), або здати в оренду (найм) на умовах, на строк та за ціну (вартість) належне йому нерухоме майно, а саме: 21/72 частку квартири під номером [ADDRESS] . Строк дії довіреності 5 років, до 26.03.2023 року (а.с. 10). Того ж дня, а саме 26.03.2018 року [PERSON] написав власноручно розписку про те, що він продав [PERSON] частку квартири [ADDRESS] ) за 44\~500 грн., еквівалент на 26.03.2018 р. 1\~700 доларів США. Гроші отримав в повному обсязі, претензій не має. (а.с.6-зворот). Сторони не заперечували, що фактично ними було укладено договір купівлі-продажу часток в квартирі під номером [ADDRESS] . Отже, матеріалами справи підтверджено, що грошові кошти були сплачені позивачем відповідачам з приводу придбання належних відповідачам на праві власності часток в квартирі під номером [ADDRESS] . Та таке право оформлено виданими на ім`я позивача довіреностями від 26.03.2018 року, факт отримання грошей підтверджено власноручно написаними відповідачами розписками. Відповідно до наданих до суду копій скорочених витягів з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності), довіреності за реєстровими номерами 357 та 358 припинили свою дію 21.01.2021 року (а.с. 10, зворот а.с. 10). Про припинення дії довіреностей позивач дізнався 20.01.2023 року, про що свідчить дата видачі скорочених витягів. Враховуючи викладене, судом встановлено, що починаючи з 21.01.2021 року відповідачі утримують без належної правової підстави і не повертають позивачеві сплачені ним кошти за придбані частки в квартирі під номером [ADDRESS] , а тому вони підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України. У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі №537/4259/15-ц (провадження №61-592св20), Постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №754/13893/19 (провадження №61-737св22). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Оскільки відповідачами не спростовано доводи позивача, а отже враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи надане представником відповідачів адвокатом Сілкіною М.В. пояснення з приводу того, що відповідачами від позивача були отримані, кожним окремо, грошові кошти у національній валюти України гривнях, а не у доларах США, та не доведено зворотне позивачем та його представником, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 52\~800 грн. 00 коп.; стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 44\~500 грн. 00 коп. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що як доказ безпідставності позовних вимог позивача, наявні між сторонами відносини з приводу оренди квартири під номером [ADDRESS] , виниклу заборгованість по комунальним платежам та з приводу орендної плати, оскільки ці правовідносини не стосуються обставин, що підлягають дослідженню в межах даної справи щодо безпідставності без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Щодо посилання відповідачів на невиконання позивачем умов укладених між ними договорів оренди квартири під номером [ADDRESS] і як наслідок скасування виданих довіреностей, суд не бере їх до уваги, оскільки ці правовідносини між орендарем та орендодавцем жодним чином не стосуються правових підстав набуття майна (грошей) відповідачами саме за укладеним в усній формі попереднім договором купівлі-продажу. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 422,40 грн. (52\~800 грн. х 1% х 0,8), та з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 356,00 грн. (44\~500 грн. х 1% х 0,8). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial