Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державної компанії «Укрспецекспорт» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивовані тим, відповідно до наказу Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» № 380-к від 22.12.2020 року [PERSON] було прийнято на роботу до ДК «Укрспецекспорт» на посаду провідного консультанта Юридичного управління, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці [PERSON] 02.12.2022 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників ДК «Укрспецекспорт» [PERSON] було повідомлено про заплановане скорочення посади провідного консультанта Юридичного управління та попереджено про наступне вивільнення з 03.02.2023 року. У зазначеному Повідомленні про звільнення відповідач також повідомив [PERSON] про те, що станом на день складання цього повідомлення в ДК «Укрспецекспорт» відсутня інша робота, яку б він міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду. 03.02.2023 року [PERSON] було звільнено з посади провідного консультанта Юридичного управління відповідно до наказу ДК «Укрспецекспорт» № 41-к від 02.02.2023 року в зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Зазначена обставина підтверджується відповідним записом у трудовій книжці [PERSON] на стор. 16-17, та наказом ДК «Укрспецекспорт» про звільнення [PERSON] від 02.02.2023 року № 41-к. Відповідно до наказу ДК «Укрспецекспорт» № 115-ШР від 26.11.2022 р. у штатному розписі ДК «Укрспецекспорт» було скорочено, зокрема, чотири посади провідного консультанта Юридичного управління, одна посада провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення договірної роботи Юридичного управління та одна посада провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи Юридичного управління. Позивач вважає незаконним своє звільнення з посади провідного консультанта Юридичного управління ДК «УКРСПЕЦЕКСПОРТ» згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП, оскільки відповідачем порушена процедура звільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників, внаслідок чого гарантоване Конституцією України право позивача на захист від незаконного звільнення було порушено, зокрема, відповідачем не було виконано свого обов`язку щодо пропозиції позивачу всіх вакантних посад чи іншої роботи у ДК «Укрспецекспорт» протягом 2 місяців з моменту попередження про скорочення його посади, відповідач не врахував переважне право позивача на залишенні на роботі. Відповідно до довідки-розрахунку середньоденної заробітної плати [PERSON] від 06.03.2023 року № USE-113-29, наданої dідповідачем, середньоденна заробітна плата, розрахована відповідно до постанова КМУ від 08.02.95 №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за останні два місяці роботи, склала 3563,24 грн. Після незаконного звільнення з роботи у ДК «Укрспецекспорт» gозивач з 03.02.2023 року не працює і на день пред`явлення позову до суду перебуває у вимушеному прогулі 64 робочих дня, а тому відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу) в загальній сумі 228 047,36 грн. (3563,24 грн. середньоденна заробітна плата позивача * 64 робочих дня). На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ДК «Укрспецекспорт» № 41-к від 02.02.2023 року про звільнення [PERSON] ; поновити [PERSON] на роботі у ДК «Укрспецекспорт», а саме на посаді провідного консультанта Юридичнгого управління ДК «Укрспецекспорт»; стягнути з ДК «Укрспецекспорт» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.02.2023 року по день звернення до суду в сумі 228047,36 грн. Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа за позовом [PERSON] до ДК «Укрспецекспорт» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30.05.2023 року до суду надійшов Відзив представника відповідача на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, представник вказує про те, що позовні вимоги представника позивача є необгрунтованими та безпідставними, а позов не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. З метою оптимізації організаційної структури та штатного розпису ДК "Укрспецекспорт", підвищення ефективності використання виробничого персоналу Компанії, відповідно до наказу Державної компанії "Укрспецекспорт" від 26.11.2022 року № 115-ШР було вирішено скоротити 25 % штату та чисельності працівників Компанії (всього 105 працівників).Зі змісту вказаного наказу вбачається, що у ДК «Укрспецекспорт» було вирішено скоротити як структурні підрозділи у повному складі, так і окремі посади в структурних підрозділах в організаційно-штатній структурі та штатному розписі ДК "Укрспецекспорт".Зокрема, у Юридичному управлінні ДК "Укрспецекспорт" підлягали скороченню усі чотири існуючі посади провідного консультанта, одна посада провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи (з трьох снуючих), одна посада провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення юговірної роботи (з чотирьох існуючих).26.11.2022 року наказом ДК "Про затвердження та введення в дію організаційної структури та штатного розпису Державної компанії 'Укрспецекспорт" №117-ШР було затверджено та введено в дію з 26.01.2023 року організаційну структуру та штатний розпис ДК "Укрспецекспорт". Наказом ДК "Укрспецекспорт" від 02.02.2023 № 41-к [PERSON] звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП.З дня повідомлення [PERSON] 02.12.2022 року про наступне вивільнення займаної ним посади і до дня фактичного його звільнення 03.02.2023 року з роботи в ДК "Укрспецекспорт" робота за професією чи спеціальністю позивача або інша робота, яка б відповідала освіті, кваліфікації, досвіду позивача, не були запропоновані позивачу з огляду на те, що у вказаний період часу у відповідача така робота (вакантна посада) була відсутня. У день звільнення позивачу не пропонувалася інша робота в ДК "Укрспецекспорт" оскільки у штатному розписі ДК "Укрспецекспорт" були відсутні вакантні посади, що передбачали роботу за професією чи спеціальністю позивача, тобто посади, яким би відповідали кваліфікація, освіта та досвід роботи позивача. З огляду на викладене вище, відповідач вважає, що ним дотримано вимоги закону щодо повідомлення позивача про скорочення посади та наступне вивільнення у встановлений законом строк, щодо працевлаштування позивача (враховуючи відсутність у відповідача іншої роботи (відповідних вакантних посад), щодо повного розрахунку з позивачем при звільненні, щодо видачі позивачу трудової книжки. Наведені представником позивача у позовній заяві пояснення, міркування, доводи та аргументи про те, що позивач мав законні підстави щодо надання йому переважного права па залишення на роботі, а відповідач не врахував такого переважного права позивача на залишення на роботі і не запропонував відповідачу новоутворювану посаду заступника начальника Юридичного управління Державної компанії "Укрспецекспорт", є безпідставними, оскільки при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, посади яких підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП.На підставі викладеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 05.06.2023 року та 06.006.2023 року від представника позивача до суду надійшла Заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якою позивач просить суд з ДК "Укрспецекспорт" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.02.2023 року по 06.06.2023 року в загальній сумі 310001,88 грн. 14.07.2023 року від представника позивача до суду надійшла Відповідь на відзив, відповідно якої зазначено, що твердження відповідача про відсутність посад (роботи), яку б відповідач міг запропонувати позивачу протягом двомісячного строку до дня його звільнення, не відповідає фактичним обставинам справи і спростовуються матеріалами і поясненнями, наданими особисто представником відповідача. На підставі Відзиву відповідача можна зробити однозначний висновок про те, що у відповідача 26.01.2023 року зявилась посада, яка відповідача освіті, кваліфікації та досвіду позивача, і така посада мала бути запропонована відповідачем як позивачу, так і іншим провідним консультантам, посади яких підлягали скороченню. Проте відповідач запропонував зазначену новостворену посаду лише одному з провідних консультантів, чим порушив трудові права інших працівників, в тому числі і позивача. Крім того, відповідачем не було проведено аналізу рівня кваліфікації працівників, посади яких підлягали скороченню, не було скликано засідання комісії, не було складено відповідного протоколу за результатом засідання комісії. З огляду на викладене, позивач зазначає, що кваліфікаційною комісією відповідача не проводилось визначення рівня кваліфікації чотирьох провідних консультантів Юридичного управління, і як наслідок, відповідачем не було враховане переважне право позивача на залишенні на роботі, що призвело до незаконного звільнення позивача. На підставі викладеного представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 17.07.2023 року від представника позивача до суду надійшла Заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якою позивач просить суд з ДК "Укрспецекспорт" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.02.2023 року по 18.07.2023 року в загальній сумі 416899,08 грн. 11.07.2023 року від представника позивача до суду надійшла Заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якою позивач просить суд з ДК "Укрспецекспорт" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.02.2023 року по 14.08.2023 року в загальній сумі 484600,64 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 24.12.2020 року був прийнятий на посаду провідного консультанта Юридичного управління Державної компанії «Укрспецекспорт», що підтверджується записами у трудовій книжці. Відповідно до наказу Державної компанії "Укрспецекспорт" від 26.11.2022 року № 115-ШР було вирішено скоротити 25 % штату та чисельності працівників Компанії (всього 105 працівників).Зі змісту вказаного наказу вбачається, що у ДК «Укрспецекспорт» було вирішено скоротити як структурні підрозділи у повному складі, так і окремі посади в структурних підрозділах в організаційно-штатній структурі та штатному розписі ДК "Укрспецекспорт".Зокрема, у Юридичному управлінні ДК "Укрспецекспорт" підлягали скороченню усі чотири існуючі посади провідного консультанта, одна посада провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи (з трьох існуючих), одна посада провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення договірної роботи (з чотирьох існуючих). 26.11.2022 року наказом ДК "Про затвердження та введення в дію організаційної структури та штатного розпису Державної компанії 'Укрспецекспорт" №117-ШР було затверджено та введено в дію з 26.01.2023 року організаційну структуру та штатний розпис ДК "Укрспецекспорт". 02.12.2022 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників ДК «Укрспецекспорт» [PERSON] було повідомлено про заплановане скорочення посади провідного консультанта Юридичного управління та попереджено про наступне вивільнення з 03.02.2023 року. У зазначеному Повідомленні про звільнення відповідач також повідомив [PERSON] про те, що станом на день складання цього повідомлення в ДК «Укрспецекспорт» відсутня інша робота, яку б він міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду. Наказом ДК "Укрспецекспорт" від 02.02.2023 № 41-к [PERSON] звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. У своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що його звільнення відбулося з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки він має переважне право на залишенні на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці перед іншими працівниками, а тому вважає, що повинен бути поновлений на роботі. Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог в частині поновлення на роботі, посилається на порушення відповідачем вимог ст. 40, 42 та 49-2 КЗпП України. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. В п.19 постанови Пленуму Верхового Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Суд звертає увагу, що скорочення штату - це зменшення кількості або ліквідація певних посад, спеціальностей, професій тощо. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Однією з найважливіших гарантій при скороченні чисельності чи штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 18.03.2020 року по справі № 461/3024/18, законодавством не встановлена заборона для роботодавця ознайомлювати працівника, посада якого скорочується, із усіма вакантними посадами на підприємстві, як і не встановлено жодного обмеження для працівника претендувати на будь-яку вакантну посаду, яку він має бажання обіймати. При цьому бажання працівника бути переведеним на певну посаду не встановлює жодного обов`язку щодо переведення такого працівника на обрану ним посаду, у разі невідповідності кваліфікації такого працівника до обраної посади. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Згідно ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України, згідно якої підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Таким чином, у відповідача, дійсно, відбулися зміни в організації виробництва і праці, що обумовлені новими завданнями, що стоять перед ДК «Укрспецекспорт». Звертаючись до суду із вказаним позовними вимогами, позивач, як на одну із підстав для поновлення на посаді, посилається на ту обставину, що відповідачем в порушення вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України не було запропоновано іншу роботу на вказаному підприємстві та те, що відповідач, в порушення вимог ст. 40, 42 КЗпП України, звільнив його з займаної посади, не враховуючи ту обставину, що він мав переважне право через високий рівень кваліфікації. У судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що відповідно до наказу Державної компанії "Укрспецекспорт" від 26.11.2022 року № 115-ШР було вирішено скоротити 25 % штату та чисельності працівників Компанії (всього 105 працівників).Зі змісту вказаного наказу вбачається, що у ДК «Укрспецекспорт» було вирішено скоротити як структурні підрозділи у повному складі, так і окремі посади в структурних підрозділах в організаційно-штатній структурі та штатному розписі ДК "Укрспецекспорт".Зокрема, у Юридичному управлінні ДК "Укрспецекспорт" підлягали скороченню усі чотири існуючі посади провідного консультанта, одна посада провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи (з трьох існуючих), одна посада провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення договірної роботи (з чотирьох існуючих), у тому числі і посада провідного консультанта, яку обіймав [PERSON] 26.11.2022 року наказом ДК "Про затвердження та введення в дію організаційної структури та штатного розпису Державної компанії 'Укрспецекспорт" №117-ШР було затверджено та введено в дію з 26.01.2023 року організаційну структуру та штатний розпис ДК "Укрспецекспорт". В свою чергу, частиною 2 ст. 42 КЗпП України, передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Ухвалі від 27.01.2016 року по справі №6-27225ск15 зазначила, що право визначати штат і чисельність працівників належить власнику чи уповноваженому ним органу. Власник або уповноважений ним орган мають право зменшити кількість посад і працівників одного фаху і кваліфікації і одночасно прийняти рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чи збільшити чисельність інших посад. У процесі працевлаштування осіб, які підлягають звільненню у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, переведення працівників, що підлягають звільненню, на вакантні посади і робочі місця, не діють правила про переваги на залишення на роботі, встановлені ст. 42 Кодексу законів про працю України, оскільки переважне право на залишення на роботі не тотожне праву на працевлаштування на нову посаду. Таким чином, позивачу не пропонувалася інша робота в ДК "Укрспецекспорт" оскільки у штатному розписі ДК "Укрспецекспорт" були відсутні вакантні посади, що передбачали роботу за професією чи спеціальністю позивача, тобто посади, яким би відповідали кваліфікація, освіта та досвід роботи позивача. Крім того, згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» суди мають враховувати, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування)». Між тим, з наданих відповідачем до суду документів в їх сукупності, вбачається, що позивач не мав переважного права на залишення на роботі, оскільки таке право не застосовується між працівниками, що займають різні посади та різні функціональні обов`язки. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині поновлення на роботі та скасування наказу задоволенню не підлягають, оскільки процедура звільнення особи відповідачем дотримана в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині поновлення на роботі та скасування наказу задоволенню не підлягають. Оскільки вимога позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідною від позовних вимог про поновлення на роботі та скасування наказу, вона задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed