Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 20.09.2013 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від шлюбу народилася дитини - [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04.01.2019 року шлюб розірвано, з 2014 року відповідач не бачився з дитиною та не цікавився її життям. Відповідач не приймає участь у вихованні дитини, яка знаходиться повністю на утриманні позивачки. З метою повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивачка вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав. В судове засідання позивачка та її представниця - [PERSON] не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просять задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки, не скористався своїм правом на подачу відзиву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у своїй заяві щодо позову від 29.08.2023 року зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Встановлено, що згідно з наданої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 303, малолітня [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої є відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] . Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 14.11.2014 року відповідача засуджено за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді п`яти позбавлення волі. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29.10.2018 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.07.2018 року й до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 02.01.2019 року. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04.01.2019 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, рішення суду набрало законної сили 04.02.2018 року. З довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці від 15.06.2021 року № 74631 вбачається, що станом на 01.06.2021 року заборгованість відповідача перед позивачкою з сплати аліментів становить 42 065,18 грн. за період з 31.07.2018 року по 25.06.2021 року. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] від 31.07.2023 року № 273, рекомендацією Комісії в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей ХМР, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21.02.1990 року, ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року й набула чинності для України 27.09.1991 року, яка в силу Конституції України та положень ст. 13 СК України є частиною національного сімейного законодавства України визнаний принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані турбуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний розвиток. Статтею 164 СК України передбачений вичерпаний перелік правових підстав позбавлення особи батьківських прав. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 17 вищезазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, а й свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не проявляє батьківської турботи, але має реальну можливість виконувати такі обов`язки. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої дитини [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесенні судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 908 грн.

Outcome: approved