Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

07 червня 2023 року до Городищенського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним перебуванням під слідством і судом, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В обґрунтування позовних вимог, позивач [PERSON] , зазначає, що 04 липня 2014 року Городищенським РВ внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.121 КК України. Цього ж дня, тобто 04 липня 2014 року, було проведено огляд місця події за місцем його проживання та [PERSON] .. При цьому йому пред`явлено підозру в тому, що 01 липня 2014 року близько 21 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в будинку по [ADDRESS] , діючи разом з [PERSON] під час раптово виниклої конфліктної ситуації з [PERSON] умисно, з прямим умислом, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесли невстановлену кількість ударів молотком по голові та інших частинах тіла останнього. Таким чином, в результаті нанесених ударів потерпілому [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому черепу над лівою вушною раковиною, перелому виличної кістки, забійні рани голови, перелому правого ребра, синці на обох кистях рук, які є тяжкими тілесними ушкодженнями та спричинили смерть. 04 липня 2014 року до ЄРДР Городищенським ВП ГУНП в Черкаській області внесено відомості про кримінальне правопорушення за №12014250110000313, кваліфікованого за ч.2ст.121 КК України стосовно підозрюваних [PERSON] та [PERSON] .. 08 липня 2014 року слідчим суддею Городищенського районного суду Черкаської області у відношенні підозрюваного [PERSON] обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 02 вересня 2014 року. Слідчим суддею Городищенського районного суду Черкаської області 01 вересня 2014 року у відношенні підозрюваного [PERSON] продовжено строк обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 01 листопада 2014 року. Після цього, 01 грудня 2014 року до Городищенського районного суду Черкаської області на розгляд надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Городищенського району Черкаської області Милаш Г.А. та додані до нього документи відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2ст.121 КК України та [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2ст.121 КК України. Ухвалою суду від 21 квітня 2015 року відносно обвинувачених [PERSON] та [PERSON] було змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці до 21 червня 2015 року. Ухвалою суду від 14 березня 2016 року відносно обвинувачених [PERSON] та [PERSON] змінено запобіжний захід у виді домашнього арешту на особисте зобов`язання строком на два місяці по 04 травня 2016 року. Отже [PERSON] підозрювався, а в подальшому обвинувачувався у вчиненні тяжкого злочину, до нього застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження, 9 місяців утримувався під вартою, внаслідок чого був ізольований від суспільства, що є надзвичайною мірою впливу на особу та кардинальним чином впливає на життя людини. У результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжних заходів, незаконного затримання, тривалого судового розгляду, йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у його душевних стражданнях та потребувало додаткових зусиль в організації свого життя. Такі обставини негативно впливали на звичайний життєвий ритм протягом майже дев`яти років і стали підставою до того, що протягом досудового розслідування і судового розгляду заперечував причетність до злочину, не визнавав своєї вини. Вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року його визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2ст.121 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року апеляційну скаргу на вирок суду, подану прокурором, залишено без задоволення, а вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року без змін. Статтею 56 Конституції України гарантовано право особи на відшкодування за рахунок Держави чи інших органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, тому прийняв рішення для захисту своїх порушених прав та інтересів звернутися за захистом до суду та стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за перебування під слідством і судом з 04 липня 2014 року по 13 вересня 2022 року, тобто 8 років 2 місяці 9 днів, що загалом 98 місяців 9 днів, і становить розмір моральної шкоди 637000грн., на підставі Закону України «Про Державний Бюджет на 2022 рік», яким визначено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 01 січня 2022 року 6500грн.. Від сплати судового збору є звільненим (а.с. 1-52). Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 07 червня 2023 року у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, з наданням відповідачам часу для подачі відзивів та пред`явлення зустрічних позовів (а.с. 52-53). 27 червня 2023 року за вхідними №ЕС3387/23 і №3406/23, на адресу Городищенського районного суду Черкаської області від відповідачів Державної казначейської служби України та Черкаської обласної прокуратури надійшли відзиви на позовну заяву з доказами про направлення таких позивачу та представнику позивача за змістом яких сторони позовних вимог позивача не визнають (а.с54-84). Представник позивача [PERSON] , 10 липня 2023 року через канцелярію суду подала клопотання про уточнення позовних вимог (а.с.90). 19 липня 2023 року ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області позовну заяву [PERSON] призначено до судового розгляду з викликом та участю сторін (а.с.99-100). В судове засідання позивач [PERSON] , будучи належно повідомленим, не прибув, участь взяла представник позивача [PERSON] , яка просила позовну заяву задоволити і стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного Бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом у сумі 637000 грн.. Представник відповідача Черкаської обласної прокуратури Початенко Н.В. зазначила, що позовні вимоги визнає, проти визначеної позивачем суми до відшкодування у сумі 637000 грн. не заперечує, вона є вірно обрахованою згідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Представник відповідача Державної казначейської служби України, повідомлений про судовий розгляд, не прибув, подав заяву від 27 червня 2023 року за вхідним №ЕС 3388/23 про розгляд справи без участі представника та вказав на заперечення позовних вимог позивача, зіславшись на зміст відзиву, в якому зазначено, що боржником у спірних правовідносинах між сторонами у справі є Держава, як учасник цивільних відносин, Головне Управління Національної поліції України і кошти мають стягуватися безпосередньо з Держави, що узгоджується із практикою Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №711/4624/21. Суд, розглянувши позовну заяву в межах заявлених (уточнених) позовних вимог, заслухавши сторони, які взяли участь у судовому засіданні, враховуючи належне повідомлення позивача, представника відповідача, вивчивши і дослідивши докази у цивільній справі, вбачає підстави до задоволення позову [PERSON] в силу наступного. Згідно ч.ч.1,2ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Із змісту наданих до суду доказів у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, місце реєстрації [ADDRESS] , про що зазначено у паспорті громадянина України Серії [NUMBER] виданому 14 листопада 2007 року Городищенським РВ УМВС України в Черкаській області (а.с.5-6). В період з 04 липня 2014 року по 13 вересня 2022 року, тобто 8 років 2 місяці 9 днів, що загалом 98 місяців 9 днів, перебував під слідством і судом у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.121 КК України у кримінальному провадженні № 12014250110000313 (а.с.1-52). 04 липня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення кваліфікованого за ч.2ст.121 КК України стосовно підозрюваних [PERSON] та [PERSON] за № 12014250110000313(а.с.1-52). В межах даного кримінального провадження, 04 липня 2014 року, було проведено огляд місця події за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] , при цьому, [PERSON] пред`явлено підозру в тому, що 01 липня 2014 року близько 21 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в будинку по [ADDRESS] , діючи разом з [PERSON] під час раптово виниклої конфліктної ситуації з [PERSON] умисно, з прямим умислом, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесли невстановлену кількість ударів молотком по голові та інших частинах тіла останнього. Таким чином, в результаті нанесених ударів потерпілому [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому черепу над лівою вушною раковиною, перелому виличної кістки, забійні рани голови, перелому правого ребра, синці на обох кистях рук, які є тяжкими тілесними ушкодженнями та спричинили смерть (а.с.6-24). 08 липня 2014 року слідчим суддею Городищенського районного суду Черкаської області у відношенні підозрюваного [PERSON] обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 02 вересня 2014 року. 01 вересня 2014 року слідчим суддею Городищенського районного суду Черкаської області у відношенні підозрюваного [PERSON] продовжено строк обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 01 листопада 2014 року. 01 грудня 2014 року до Городищенського районного суду Черкаської області на розгляд надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Городищенського району Черкаської області Милаш Г.А. та додані до нього документи відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2ст.121 КК України та [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2ст.121 КК України. Ухвалою суду від 21 квітня 2015 року відносно обвинувачених [PERSON] та [PERSON] було змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці до 21 червня 2015 року. Ухвалою суду від 14 березня 2016 року відносно обвинувачених [PERSON] та [PERSON] змінено запобіжний захід у виді домашнього арешту на особисте зобов`язання строком на два місяці по 04 травня 2016 року. 01 грудня 2014 року до Городищенського районного суду Черкаської області на розгляд надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Городищенського району Черкаської області Милаш Г.А. та додані до нього документи відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2ст.121 КК України та [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2ст.121 КК України (а.с.31-42). Вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року [PERSON] визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2ст.121 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення (а.с.31-42). Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року апеляційну скаргу на вирок суду, подану прокурором, залишено без задоволення, а вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року без змін(а.с.43-51).Судове рішення набрало законної сили (а.с.31-42). Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] зазначила, що на момент розгляду цивільної справи [PERSON] перебуває за межами місця проживання і не зміг через зайнятість на роботі взяти участь у слуханні, та як його захисник під час досудового розслідування та судового розгляду, в межах наданої правової допомоги, спілкування з підзахисним і в його статусі позивача, повідомляє суд, про обставини що за час незаконного перебування під слідством та судом, позивач, у результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжних заходів, незаконного затримання, тривалого судового розгляду, отримав моральну шкоду, яка полягає у його душевних стражданнях, потребувало додаткових зусиль в організації свого життя. Такі обставини негативно впливали на звичайний життєвий ритм протягом майже дев`яти років і стали підставою до того, що протягом досудового розслідування і судового розгляду він заперечував причетність до злочину, не визнавав своєї вини. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 2 ЦПК України визначено, що держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Пунктом 1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», передбачено - підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто, вказаний закон пов`язує виникнення права на відшкодування шкоди з наявністю підстав виникнення шкоди та умовами виникнення права на її відшкодування. Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст.23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Саме таку позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди заявив до Городищенського районного суду Черкаської області позивач [PERSON] на підставі вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року яким його визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення (а.с.31-42). Статтею 4 вищевказаного Закону передбачено, що відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, що не суперечить приписам ст. 1167 та ст. 1172 ЦК України. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Як зазначено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з ч.2,3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. В даній категорії справ не є обов`язковими умови, за яких саме обставин, чи якими саме діями (бездіяльністю) органу досудового розслідування та прокуратури заподіяна позивачу моральна шкода, а також вина органу досудового розслідування та прокуратури, оскільки в даному випадку моральна шкода відшкодовується за сам факт незаконного перебування громадянина під слідством. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. У правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 161/13343/18, провадження № 61-13483св19, зазначено, що наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування». Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №495/6187/16 (провадження: 61-8385ск20) від 22.07.2020 року. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд повинен врахувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо. При цьому, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат і такий розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. При цьому, Європейський Суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ. 12 липня 2007 року). Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Як підсумок вищезазначеного, законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Моральною шкодою, яка завдана позивачу [PERSON] відповідно до досліджених судом доказів, слід визнати душевні страждання в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжних заходів, незаконного затримання, тривалого судового розгляду, потребу в додаткових зусиллях для організації свого життя, що в сукупності негативно вплинуло на звичайний життєвий ритм особи підозрюваного, обвинуваченого протягом майже дев`яти років. Із заявлених позовних вимог вбачається, що позивач [PERSON] просить стягнути грошові кошти за завдану йому моральну шкоду у розмірі 637000 гривень (а.с.1-52). Суд встановив, що строк перебування позивача під слідством та судом з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 04 липня 2014 року до набрання вироком суду законної сили 13 вересня 2022 року становить 98 місяців 9 днів. З пояснень представника позивача, [PERSON] зазнав значних психічних хвилювань від утвердження правоохоронними органами в очах оточуючих абсолютної недовіри до його показів. Намагання органів досудового розслідування будь-якими засобами визнати його винуватим значно впливало на його нервову систему та стан здоров`я в цілому, був позбавлений можливості спілкуватись з рідними, друзями, з`явилось відчуття неповноцінності по відношенню до інших людей, остільки був законослухняної людиною, яка за все життя раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності. Проаналізувавши докази у справі, враховуючи пояснення представника Черкаської обласної прокуратури про наявність правових підстав до відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд робить висновок, що незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, суду, були порушені конституційні права [PERSON] , що завдало йому моральних страждань та призвело до погіршення психологічного стану. Таким чином, суд вважає, що у даному випадку наявні всі правові підстави для відшкодування моральної шкоди, яка, відповідно до судової практики, була беззаперечно завдана позивачу, оскільки сам факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності або знаходження під судом та слідством свідчить про наявність у такої особи фізичних та душевних страждань, і, як наслідок, спричиняє моральну шкоду. Щодо тверджень відповідача Державної казначейської служби України про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, то суд оцінює їх як обраний спосіб захисту у зв`язку із вимогами майнового характеру до органу державної влади, що не спростовує обов`язку сторони у справі, визначеного законодавчими актами Держави Україна. Разом з цим, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, суд враховує вимоги розумності та справедливості, а також ступінь доведеності та обґрунтованості позивачем розміру завданої шкоди, яку він зазнав. Позивач належно та достатньо обґрунтував суду визначений розмір моральної шкоди, який узгоджується із Законом України «Про Державний Бюджет на 2022 рік», яким визначено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 01 січня 2022 року 6500грнивень, що в підрахунку за період з 04 липня 2014 року по 13 вересня 2022 року, час перебування під слідством та судом в межах кримінального провадження № 12014250110000313, тобто 8 років 2 місяці 9 днів, що загалом 98 місяців 9 днів, становить розмір моральної шкоди 637000 гривень: 98 місяців помножити на 6500 гривень. Суд вбачає, що такий розмір відшкодування буде відповідати вимогам розумності та справедливості, є адекватним нанесеній моральній шкоді та визнаний відповідачем Черкаською обласною прокуратурою. При задоволенні позовних вимог позивача, суд враховує, що відповідачем у даній категорії справи є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади - Державну казначейську службу України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16). Таким чином, оскільки відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, то кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, а тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). При зверненні до суду з позовною заявою позивач [PERSON] заявив позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним перебуванням під слідством і судом, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, і відповідно судовий збір не сплачував як то визначено ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки сторони у такій категорії справ звільнені від сплати судових витрат, і їх, як такі, що понесені, слід віднести за рахунок держави (а.с. 1-52). На підставі наведеного та

Outcome: approved