Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись в суд з позовом до відповідача [PERSON] у якому із урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог від 05.10.2022 року, просить стягнути з відповідача 2 500 000 грн. у користь кожного із позивачів завданої моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON] унаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказали, що [INFO] близько 22 год.30 хв. водій [PERSON] в порушення вимог п.2.9 (а) ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи власним автомобілем марки «Опель Омега», д.н.з. [NUMBER] в порушення вимог п.12.4 ПДР України рухався зі швидкістю 110 км/год, автодорогою в межах населеного пункту по вул.Шептицького, що в с.Петриків Тернопільського району Тернопільської області в м.Тернопіль. Порушуючи вимоги пунктів п.п. 1.5 ч.1 та 2.3 «б», «д» ПДР України, під час руху не був достатньо уважним, не стежив належно за дорожньою обстановкою, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Через проявлену під час керування автомобілем неуважність та унаслідок грубого порушення вимог п.1.10 (в частині значення термінів «дорожні умови», «дорожня обстановка»), а також п.12.2 ПДР України невірно обрав швидкість свого руху, маючи можливість об`єктивно виявити пішоходів [PERSON] та [PERSON] , які рухалися по краю проїзної частини дороги назустріч руху вказаного автомобіля. В порушення п.12.3 ПДР України негайно не вжив заходів аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на неповнолітніх пішоходів [PERSON] та [PERSON] , які загинули на місці події, а водій [PERSON] залишив місце події. Відповідно до висновку експерта №745 від 10.11.2005 [PERSON] внаслідок ДТП отримала комплекс ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння стосовно живих осіб, кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження. Смерть [PERSON] настала внаслідок травматичного від членування голови та руйнування шийного відділу хребта. Порушенням водієм [PERSON] вимог пунктів 2.9 (а), 5 ч.1 та 2.3 (б), (д), 1.10, 12.2, 12.3.,12.4 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненні загибелі кількох осіб. 10.10.2005 року слідчим СВ Тернопільського РВ УМВС України в Тернопільській області за вказаним фактом порушено кримінальну справу. 14.10.2005 року слідчим було винесено постанову про притягнення у якості обвинуваченого [PERSON] , 17.10.2005 року постановою Тернопільського міськрайонного суду надано дозвіл на затримання та доставку під вартою [PERSON] 06.10.2011 ухвалою Тернопільського міськрайонного суду відносно [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. 08.12.2012 за вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за №12012210180000089 за ч.3 ст.286 КК України. 29.06.2021 року відповідач з`явився до СВ ВП №1 (м.Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області. У період з моменту вчинення ДТП до 29.06.2021 [PERSON] перебував у міжнародному розшуку. 06.09.2021 щодо [PERSON] складено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні за ч.3 ст.286, ч.1 ст.135 КК України та передано до суду. [PERSON] , яка загинула внаслідок ДТП є дочкою позивача [PERSON] .. Позивач [PERSON] проживав тривалий час із [PERSON] однією сім`єю з моменту народження [PERSON] , без реєстрації шлюбу. Протягом усього часу спільного проживання [PERSON] опікувався [PERSON] як рідною дочкою. Моральна шкода завдана позивачам полягає у душевних та моральних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях, яких вони зазнали внаслідок раптової та передчасної загибелі потерпілої [PERSON] . Усвідомлення того факту, що [PERSON] вже не має серед живих стало для них сильним ударом, завдало неймовірного болю, змусило жити з болем великої непоправної втрати близької людини, яку вони сильно любили, яку розстили та виховували. Неймовірного душевного та психологічного болю та стресу завдали обставини загибелі [PERSON] , понівечення її тіла та дії відповідача щодо тіла. Так, на місці зазначеної ДТП не було виявлено голову [PERSON] , безперервні протягом трьох діб пошуки цієї частини тіла не давали результатів. Через чотири дні, 12.10.2005 було поховано тіло [PERSON] без голови. Під час завершення поховання працівники правоохоронних органів виявили у смт.Березовиця Тернопільського району на узліссі біля дорогу голову [PERSON]. Через душевний біль та гнітючі психологічні переживання погіршилось самопочуття та психічний стан позивачів, вони постійно перебували у стресовому стані, проявилась депресія та безсоння. [PERSON] втратила зір на одне око, на інше зір суттєво погіршився, захворіла на цукровий діабет, отримавши інвалідність 3 групи. [PERSON] переніс інсульт. До загибелі [PERSON] у позивачів була повноцінна та щаслива сім`я, що наповнювала змістом їх життя. Натомість після її смерті у домі оселилась порожнеча. Усе в ньому позивачам нагадувало про трагічну та неповторну втрату [PERSON] , трагічна загибель якої забрала душевний спокій позивачів, оселивши в душі відчуття розпачу, безнадійності, самотності та безпорадності, зруйнувала спільні мрії та сподівання позивачів, як наслідок [PERSON] та [PERSON] не змогли надалі спільно проживати та розійшлись. Через 15 років після загибелі потерпілої, відповідач прийшов до органів поліції із зізнанням у скоєнні ДТП, розуміючи що він не понесе кримінальної відповідальності за вчинене ним у зв`язку із закінченням строків давності. У зв`язку із відновленням досудового розслідування у даній кримінальній справі, позивачам знову прийшлось пережити усі події загибелі [PERSON] , та відповідно психологічні, моральні переживання та страждання у зв`язку із цим. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавав, подавши письмові пояснення згідно яких зазначив, що оскільки [PERSON] проживав спільно із [PERSON] , однак не однією сім`єю (відсутнє кровне споріднення, усиновлення), тому вважає, що права на звернення із цим позовом він не має. Так, обставини спільного проживання позивача [PERSON] із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу із моменту народження [PERSON] суперечать відомостям його паспорту та дату реєстрації. Крім цього, зазначив, що факт реєстрації (проживання) за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою проживання однією сім`єю. Також вказав, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] заявлені поза межами строку позовної давності. Також вважає, що заявлений позивачами розмір моральної шкоди не відповідає усталеній судовій практиці відшкодування моральної шкоди завданої смертю потерпілого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Крім цього, вважає, що копії із матеріалів кримінального провадження, які були долучені позивачами у підтвердження своїх позовних вимог не можуть вважатись доказами в цивільному судочинстві. Ухвалою від 05.08.2022 року у даній справі відкрито провадження та призначено проведення її розгляду за правилами загального позовного провадження. 24 січня 2023 року у даній справі закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою від 03.04.2023 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, яке буде прийняте у справі №607/15916/21 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286, ч.1 ст.135 КК України. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 29.06.2023 ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 03.04.2023 скасовано та направлено справу для продовження розгляду. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Ленько Р.І. в судовому засіданні заявлені вимоги позивачами підтримав повністю та просить суд їх задовольнити, з підстав наведених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вважає, що позов не підлягає до задоволення та у їх задоволенні просить відмовити з підстав наведених у письмових поясненнях. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази суд встановив наступні обставини. [INFO] близько 22 год. 30 хв., водій [PERSON] , керуючи власним автомобілем марки «Опель Омега», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись автодорогою в межах населеного пункту по вул.Шептицького, що в с.Петриків Тернопільського району Тернопільської області в напрямку м.Тернополя, через проявлену під час керування автомобілем неуважність, невірно обрав швидкість руху транспортного засобу, маючи можливість об`єктивно виявити пішоходів [PERSON] та [PERSON] , які рухалися по краю проїзної частини дороги назустріч руху вказаного автомобіля, негайно не вжив заходів аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на вказаних пішоходів, які загинули на місці події. За вказаним фактом 10.10.2005 слідчим СВ Тернопільського РВ УМВС України було порушено кримінальну справу. Відомості про дану дорожньо-транспортну пригоду 08.12.2012 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12012210180000089 за ч.3 ст.286 КК України. З моменту вчинення даної пригоди до 29.06.2021 [PERSON] перебував у міжнародному розшуку. 06.09.2021 року стосовно [PERSON] складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12012210180000089, внесеному до ЄРДР 08.12.2012 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.1 ст.135 КК України. Як вбачається із обвинувального акту у зазначеному кримінальному провадженні, який долучено позивачами у якості письмового доказу, досудовим розслідуванням встановлено, що «…[INFO] близько 22 год.30 хв. водій [PERSON] в порушення вимог п.2.9 (а) ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи власним автомобілем марки «Опель Омега», д.н.з. [NUMBER] в порушення п.12.4 ПДР України рухався зі швидкістю 110 км/год, автодорогою в межах населеного пункту по вул.Шептицького, що в с.Петриків Тернопільського району Тернопільської області в напрямку м.Тернопіль. Порушуючи вимоги пунктів п.п. 1.5 ч.1 та 2.3 «б», «д» ПДР України, водій [PERSON] під час руху не був достатньо уважним, не стежив належно за дорожньою обстановкою, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Через проявлену під час керування автомобілем неуважність та унаслідок грубого порушення вимог п.1.10 (в частині значення термінів «дорожні умови», «дорожня обстановка»), а також п.12.2 ПДР України невірно обрав швидкість свого руху, маючи можливість об`єктивно виявити пішоходів [PERSON] , 1989 року народження та [PERSON] , 1988 року народження, які рухалися по краю проїзної частини дороги назустріч руху вказаного автомобіля. В порушення п.12.3 ПДР України негайно не вжив заходів аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на неповнолітніх пішоходів [PERSON] та [PERSON] , після чого водій [PERSON] залишив місце події. Внаслідок дорожньо-трансопртної пригоди [PERSON] , отримала наступні травматичні зміни: травматичне відчленування голови на рівні основи черепа - задньої черепної ямки; - відкриту травму шиї у вигляді розривів зчленування між 3-м і 4-м шийними хребцями, речовини спинного мозку на цьому рівні, між щитоподібним та персневидним хрящами гортані, розчавлення правої частки щитовидної залози, переломів щитоподібного хряща гортані і під`язикової кістки; закриту травму грудей у вигляді крововиливів у тканину легень та клітковину заднього середостіння; закриту травму живота з тріщинами та надривами селезінки; закритий вивих в правому плечовому суглобі; розрив верхньої частини правого крижово-клубового зчленування; відрив хрящової частини суглобової поверхні правих гомілкових кісток; повний косо-поздовжній перелом правої великогомілкової кістки; рани правого плеча, 2-го пальця лівої кисті та правого стегна (2); чисельні садна шиї, тулуба і кінцівок; синці правої передньо-бокової поверхні шиї, правих стегна, гомілки і ступні;- чисельні тріщини шкіри на правій передньо-боковій поверхні шиї та лівій молочній залозі. Види ушкоджень (перелом кісток, розриви зчленувань, тріщини та надриви шкіри і внутрішніх органів, крововиливи, синці, садна), а також властивості рани правого плеча (щілиноподібна форма, один із кінців закруглений, навколо нього осаднення шкіри) свідчать про спричинення їх внаслідок значної за силою дією тупих предметів. Решта ран, з огляду на їх особливості (лінійна та щілиноподібна форма, поверхневий характер, рівні незсаднені краї та гострі кінці, наявність в краях однієї з них надрізу шкіри, виявлення в просвіті іншої рани уламків скла), дають підставу вважати, що вони виникли від дії останнього. Всі вищевказані тілесні ушкодження виникли прижиттєво, незадовго до настання смерті, практично одночасно або ж у дуже короткий проміжок часу, що підтверджується відсутністю ознак загоєння в місцях ушкоджень, вираженістю і забарвленням крововиливів та синців, станом крові в черевній та плевральних порожнинах (рідка) та поверхонь саден (запалі рожево-коричневі дещо підсохлі), а також мікроскопічним дослідженням вилучених тканин. Виявлений на тілі [PERSON] комплекс пошкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, стосовно живих осіб, кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження. Смерть [PERSON] настала внаслідок травматичного відчленування голови і руйнування шийного відділу хребта. Таким чином, між спричиненими потерпілій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями і настанням її смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок…». Згідно із висновком експерта №127 від 11.11.2005 року, які долучено позивачами у якості письмового доказу, на одязі та взутті від трупа [PERSON] виявлено характерні для автотранспортної пригоди травми і пошкодження і сліди, зокрема: а) на обох светрах, бюстгальтері і штанах - пошкодження від тупих і гострих предметів та різкого (сильного натягу, ділянки потертості від контакту з синім, чорно-сіруватим та ґрунтово-трав`янистим покриттям, локалізація і механізм утворення яких свідчить про їх виникнення у 1, 2, 3 фазах наїзду транспортним засобом (удар, закидання та транспорт і відкидання на дорожнє покриття); б) на підошвах туфель - сліди ковзання, характер яких свідчить про вертикальне чи близьке до нього положення тіла потерпілої, їх утворення під час наїзду транспортним засобом, ковзання правої туфлі у 2-х напрямках (каблуком - поперечне та косопоперечне з основним напрямом справа наліво, носковою частиною - поперечне зліва направо) і лівої туфлі (носкова частина) у 3-х почергових напрямках (початкове короткочасне дугоподібне навколо осі ноги, наступне косопоперечне по синій слідоутворюючій поверхні в напрямі справа наліво спереду назад і подальше косоповздовжнє по ґрунтово-трав`янистому покритті в напрямі ззаді наперед справа наліво). Крім цього, на правій туфлі (задні 2/3 внутрішньої поверхні верху) виявлено розрив горизонтального шва берца і ділянку потертості матеріалу на заднику, які утворилися від короткочасної динамічної дії тупої слідоутворюючої поверхні в напрямі зверху вниз ззаду наперед. Характерних і специфічних ознак переїзду тіла колесом (колесами) транспортного засобу, а також слідів волочіння тіла по дорожньому покритті в ході експертизи наданих речових доказів не виявлено. Локалізація, площа та ступінь вираженості первинних слідів ковзання на підошвах туфель, в сукупності, дозволяють висловитися про сильнішу фіксацію правої та слабшу фіксацію лівої нижньої кінцівок на дорожньому покритті, що зазвичай спостерігається під час перебування пішохода в русі. Вищезгадані пошкодження і сліди на одязі та взутті від трупа [PERSON] , з врахуванням характеру тілесних ушкоджень та даних протоколів ОМП і транспорту, могли утворитися під час наїзду вказаним у постанові легковим автомобілем на потерпілу, яка в момент первинного контакту з транспортом перебувала у вертикальному положенні і була обернена до нього правою половиною тіла (більше передом), що супроводжувалося закиданням тіла на капот, контактуванням з вітровим склом і подальшим відкиданням на ґрунтово-трав`янисте покриття з короткочасним ковзанням по ньому. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 28.07.2023 у справі №607/15916/21, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, а кримінальне провадження за №12012210180000089, внесене до ЄРДР 08.12.2012 року за даними фактами закрито у зв`язку із закінченням строків давності. Зазначені обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача знайшли своє підтвердження у вказаній ухвалі суду. Згідно із копією свідоцтва про народження виданого повторно 18.12.2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області серії [NUMBER] , матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 29.11.2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 29.11.2000 року, і прізвище після розірваного шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Як вбачається із лікарського свідоцтва про смерть №784/2005 від 11.10.2005, [PERSON] померла [INFO] , смерть настала на проїзній частині дороги. Зазначені обставини підтверджено копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області. Відповідно до довідки, виданої Петриківським старостинський округом с.Петриків від 07.07.2022 року №652, згідно по господарської книги за 2001-2005 роки станом на 20.10.2005 року за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається із виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1150, [PERSON] з 12.08 по 18.08.2020 року проходила стаціонарне лікування в КНП «Міська комунальна лікарня №3 Тернопільської міської ради», з діагнозом гіпертонічна хвороба І ст.., хронічний персистуючий гепатит. Також, відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №591 від 04.04.2022, [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи, що також підтверджено довідкою до акту МСЕК від 09.03.2021 року. Крім цього, як вбачається із виписки із медичної карти стаціонарного хворого №291/110, складеної Тернопільською центральною районною лікарнею, [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 09.03.2022 по 21.03.2022 із діагнозом: хронічний гепатит з трансформацією у цироз печінки, ерозивна гастропатія, хронічний панкреатит, цукровий діабет 2 тип середньої важкості, діабетична нефропатія ІІІ ст.., дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст. Відповідно до копії витягу із медичної карти стаціонарного хворого №09162, [PERSON] перебував на лікуванні в ІІІ неврологічному відділенні ТОККПНЛ з 24.11 по 17.12.2013 року з діагнозом: транзиторна ішемічна атака, дисциркулярна енцефалопатія І ст., гіпертонічна хвороба ІІ ст. Також, як свідчать виписки із медичної карти стаціонарного хворого №418, 1607, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська комунальна лікарні №3» з 12.02.2020 по 28.02.2020 та з 13.10.2020 по 26.10.2020 року з діанозом: цукровий діабет ІІ ст.., гіпертонічна хвороба та ін. В силу вимог ч.1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням,зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 5 статті 1187 ЦК України встановлює, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, виходячи із системного аналізу зазначених статтей, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати моральну шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВС від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15, від 18 жовтня 2019 року у справі №352/342/17від 20 листопада 2019 року у справі 3296/2509/16. Правила ч.2 статті 1187 ЦК України, передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК, яка визначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В силу вимог ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Із змісту ст. 23 Цивільного кодексу України фізична особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, який фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. 05грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд розглянувши матеріали цивільної справи, а також докази надані сторонами приходить до переконання, що позов [PERSON] , [PERSON] слід задовольнити частково. Визначаючи розмір моральної шкоди, яку слід стягнути із відповідача у користь позивачів, суд оцінює в сукупності встановлені обставини справи, а саме характер заподіяної шкоди та їх наслідки, довічність негативних наслідків та істотність вимушених подальших змін у способі життя позивачів, непоправної втрати внаслідок дорожньо-транспортної пригоди смерті [PERSON] , яка була дочкою [PERSON] та проживала із [PERSON] однією сім`єю, виходячи із принципів розумності і справедливості. Відтак, суд визначає розмір моральної шкоди, заподіяної [PERSON] в розмірі 1 000 000 гривень, та [PERSON] у розмірі 400 000 грн.. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню із відповідача у користь позивачів, суд також враховує, що відповідач тривалий час переховувався від органу досудового розслідування, та на момент розгляду кримінального провадження судом про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286, ч.1 ст.135 КК України останнього було звільнено ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 28.07.2023 року від кримінальної відповідальності, за його ж клопотанням, у зв`язку із закінченням строків давності. Також, суд відкидає твердження відповідача, що на його думку, слід відмовити у задоволенні позову внаслідок заявлених позивачами вимог поза межами строку давності, оскільки в силу вимог п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц. Також, суд відкидає твердження відповідача про те, що вимоги позивача [PERSON] не можуть бути задоволені, оскільки останнім не доведено факт проживання однією сім`єю із потерпілою. Так, проведеним аналізом матеріалів справи, встановлено факт проживання [PERSON] однією сім`єю із потерпілою [PERSON] та її матір`ю [PERSON] станом на 20.10.2005 року, що доводиться довідкою про склад сім`ї, виданої Петриківським старостинський округом с.Петриків від 07.07.2022 року №652. Також зазначена обставина доведена й тим, що [PERSON] , після вчинення відповідачем ДТП, брав участь у слідчих діях, а саме у огляді місця події [INFO], що відображено у протоколі огляду місяця події, яку долучено позивачами до матеріалів справи у якості письмового доказу та відповідно до якого зазначено, що «…гр.. [PERSON] в трупі №1 впізнав свою дочку [PERSON] , 1989 року народження, жительку с.Петриків Тернопільського району..». Також в подальшому, 13.10.2005 року у рамках даного кримінального провадження брав участь у впізнанні біологічного об`єкту - голови своєї доньки [PERSON] за рештками обличчя та його у зазначеному кримінальному провадженні визнано потерпілим органом досудового розслідування. Відтак, вважає, що останній на момент заподіяння смерті потерпілій [PERSON] проживав із нею та її матір`ю однією сім`єю, а тому має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір, пропорційно до задоволених вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial