Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

26.07.2023 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позову вказує, що 17 липня 2020 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Між сторонами відсутня взаєморозуміння та взаємоповага. Поступово, стосунки між ними погіршилися, кожен з них, на теперішній час, проживає окремим життям і своїми інтересами. Фактично сім?я припинила своє існування, сумісне життя з чоловіком не склалося, подружні стосунки не підтримуються з лютого 2022 року, з цього ж часу спільне господарство не ведеться. Майнових спорів та спорів з приводу виховання їхньої з відповідачем дитини не мають. Вважає, що збереження шлюбу неможливе, воно суперечить її інтересам та інтересам їхньої з відповідачем дитини. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина. На даний час позивач не працює, доглядає за дитиною і потребує матеріальної допомоги від чоловіка. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 27.07.2023 відкрив спрощене позовне провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Разом з позовною заявою подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього надійшла заява, в якій він повідомив про часткову згоду з позовними вимогами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на дружину просить відмовити в задоволенні позову. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 17 липня 2020 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що 17.07.2020 складено відповідний актовий запис № 159. [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] з перекладом на українську мову, зісвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О. В. від 15.12.2022 та зареєстрованим в реєстрі за № 11346. Встановлено, що на час розгляду справи спір щодо місця проживання дитини відсутній.\~\~ Шлюбні відносини між ними фактично припинились, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач зазначила, що збереження шлюбу неможливе, воно суперечить її інтересам та інтересам їхньої з відповідачем дитини. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України (надалі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоч одного із них, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, що узгоджується з правовим висновком в постанові Верховного Суду від 11.06.2019 року № 605/434/18. Сторони припинили подружні відносини, подальше сумісне життя і збереження сім`ї сторони вважають неможливим, та таким що суперечать їх інтересам. Отже, аналізуючи всі обставини справи, судом встановлено, що дана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. А також враховуючи наявність стійкого волевиявлення сторін, яке спрямоване на припинення сімейних відносин, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю позивачем та знаходяться на її утриманні, спору про їх місце проживання на час розгляду справи немає. Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 5521 від 25.08.2020, підписаною Головним спеціалістом сектору реєстрації місця проживання реєстраційного відділу виконавчого комітету Дружківської міської ради Міллєр Т. В., встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 23.08.2013. Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади № 2023/004959609 від 03.07.2023, виданого Дружківською територіальною громадою, адреса місця проживання [PERSON] , [INFO] : [ADDRESS] .\~\~\~\~\~ Відповідач, являючись батьком дитини, зобов`язаний згідно ст. 180 СК України утримувати її до досягнення нею повноліття, але матеріальної допомоги на її утримання дитини не надає. Згідно зі ст. 179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стосовно стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу до 12 грудня 2024 року суд зазначає наступне. Частинами 2-4 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів. Закон встановлює право дружини на утримання з боку чоловіка до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання, у разі проживання з нею дитини, - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Отже, за змістом вказаної норми права, розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. Як було встановлено судом, відповідач є батьком [PERSON] , дитина мешкає разом із матір`ю, позивачка не працює, отже вона потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст. 84 СК України. Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства Лохвицької міської лікарні № 270 від 18.08.2023, підписаною завідувачем відділенням та лікуючим лікарем, [PERSON] знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні КНП Лохвицька МЛ з 15.08.2023 по 18.08.2023. За наданими суду матеріалами встановлено, що відповідач переказував позивачці кошти з призначенням "Для малюка Теодора" - 1250 грн. 05.04.2023, 1200 грн. - 08.02.2023, 200 грн. - 10.06.2023, 22.12.2022 - 2500 грн., 940 грн.- 04.05.2023, 1400 грн. - 11.08.2023, 1300 грн - 12.07.2023, а також 8000 грн. - 22.06.2023, 1150 грн. - 06.03.2023 як переказ власних коштів на рахунок [PERSON] . Суд вважає, що стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/9 усіх видів доходів щомісячно, до досягнення сином трирічного віку буде достатнім і справедливим. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. З огляду на вищенаведені правові норми та подані до суду докази, суд ураховує що між подружжям відсутні взаємодопомога та підтримка, що є правовою основою шлюбу, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та вважає, що шлюб між позивачем та відповідачем слід розірвати. Із наведених доказів вбачається, що сторони проживають окремо, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання позивача та дитини не надає, проте має\~можливість,\~так як\~працездатний,\~аліменти на\~утримання інших\~дітей не\~виплачує. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частини 1статті 80 СК Україниаліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Як передбачено частиною 1статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з частиною другоюстатті 91 СК Українижінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення алівментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1073,60 грн за позовну вимогу про розірвання шлюбу, а також на користь держави судовий збір в сумі 1610,40 грн (1073,60 грн за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини та 536,80 грн у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог за вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial