Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

У лютому 2021 року, на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 18.09.2020 про передачу справи за підсудністю, до Шевченківського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплонерго» про стягнення грошових коштів в розмірі 26528,40 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.07.2020 під час проведення КП «Київтеплоенерго» гідравлічних випробувань теплових розподільчих мереж біля житлового будинку [ADDRESS] , близько 13:32 годин стався прорив на зовнішній тепловій мережі та внаслідок вибуху водогону стався вихід води на поверхню, чим пошкоджено припаркований біля будинку належний їй на праві власності легковий автомобіль Chevrolet Aveo, реєстраційний номер [NUMBER] , що завдало матеріального збитку. Позивач вважає, що її автомобіль пошкоджено внаслідок дій саме відповідача, оскільки теплові мережі знаходилися у дефектному стані через неналежне впровадження заходів із запобігання виникненню дефектів теплових мереж, через порушення положень Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж. Зазначила, що 10.08.2020 на адресу відповідача була направлена претензія на відшкодування майнової шкоди в розмірі 26528,40 грн, яка залишена без задоволення. Вказані обставини зумовили позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 02.03.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, які усунуто позивачем 28.04.2021. Ухвалою суду від 06.05.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 04.07.2023, засобами поштового зв`язку, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні з посиланням на те, що дії підприємства щодо проведення перевірки теплових мереж шляхом гідравлічних випробувань є правомірною поведінкою, передбаченою законодавством, та обов`язковою діяльністю, яка є предметом державного нагляду у сфері теплопостачання, а тому вказана правомірність поведінки виключає відповідальність. Отже, в діях відповідача не вбачається складу цивільного правопорушення, а тому підстави для відшкодування збитків відсутні. Крім цього, зазначив, що розмістивши свій автомобіль на спеціально облаштованій стоянці, водій автомобіля діяв протиправно. В судовому засіданні, яке відбулося 24.08.2023,представник позивача позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в відзиві на позовну заяву. При цьому, представник відповідача вказав про те, що гідравлічні випробування проводилися за графіком, з 23.06.2020 по 16.07.2020, житлові кооперативи мали повідомити про проведення робіт. При цьому доказів повідомлення мешканців з 08.07.2020 немає, однак,повідомляли у телефонному режимі тапопереджали. Відтак, вважає, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши у судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2020 близько 13.32 години біля будинку 7/1 по вулиці Івана Миколайчука в м. Києві, під час проведення КП ВО КР (КМДА) «Київтеплоенерго» гідравлічних випробувань теплових розподільчих мереж стався прорив на зовнішній тепловій мережі. Дана обставина відповідачем не заперечується. Внаслідок прориву теплової мережі автомобіль Chevrolet Aveo, реєстраційний номер [NUMBER] ,який належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , отримав механічні пошкодження.Дані обставини були підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] . Згідно Висновку експертного дослідження № 13-3/559 від 30.07.2020 розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Chevrolet Aveo,реєстраційний номер [NUMBER] ,внаслідок аварійного пошкодження теплотраси, що трапилася 11.07.2020, складає 20013,20 грн. На проведення експертного дослідження позивачем витрачено кошти у розмірі 1015,20 грн, що підтверджено квитанцією № 0.0.1775690567.1 від 20.07.2020. Також, позивач поніс витрати у зв`язку із заміною автомобільного склав автомобілі через його непридатність у розмірі 5500,00 грн, що підтверджено товарним чеком № 864 від 11.07.2020. Крім того, судом встановлено, що на звернення позивача до правоохоронних органів,у зв`язку із пошкодженням автомобіля,він отримав відповідь від 31.07.2020 № 10237/125/50/02-2020, в якій зазначено, що у відносинах між сторонами відсутнє кримінальне правопорушення, а вбачаються цивільно-правові відносини та рекомендовано звернутися до суду за відшкодуванням матеріальних та моральних збитків. 10.08.2020 позивач звернувся до відповідача із претензієюпро відшкодування майнової шкоди в розмірі 26528,40 грн, однак, відповідач відмовив у виплаті з посиланням на відсутність правових підстав для виплати відшкодування, мотивуючи тим, що розмістивши свій автомобіль на спеціально облаштованій стоянці, водій автомобіля діяв протиправно. Відповідно дост. 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно дост. 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно дост. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Така особа може бути звільнена від відшкодування шкоди, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно дост. 1192 ЦК Україниз урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У даній справі позивач посилається на те, що 11.07.2020 внаслідок прориву на зовнішній тепловій мережі, який відбувся при гідравлічних випробуваннях, відповідачем був пошкоджений її легковий автомобіль Chevrolet Aveo,реєстраційний номер [NUMBER] . Як вже встановлено судом, 11.07.2020 відповідачем проводилися гідравлічні випробування теплових мереж. Гідравлічні випробування теплових мереж -це щорічний обов`язковий захід, передбачений Правилами підготовки теплових господарств до опалювального періоду, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства з питаньжитлово-комунального господарства України від 10.12.2008 № 620/378. Це дає змогу виявити та відремонтувати найбільше зношені ділянки мереж і у такий спосіб запобігти появі пошкоджень під час майбутнього опалювального періоду. Гідравлічні випробування проводяться з квітня по вересень поетапно в різних районах міст згідно з графіком, який складається заздалегідь теплокомуненерго та місцевою владою. Споживачів інформують про орієнтовну тривалість відсутності гарячої води. Початок і тривалість пробного пуску тепломереж встановлюються графіком (теплопостачальної організації, надавача послуг), який доводиться до відома споживачів не пізніше, ніж за три доби до початку робіт. Якщо термін проведення гідравлічних випробувань продовжується, інформування населення здійснюється за аналогічним принципом. Окрім цього, графіки проведення гідравлічних випробувань мають бути розміщені на офіційних сайтах теплопостачальних підприємств. Відповідно до Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 10.12.2008 № 620/378метою підготовки до опалювального періоду є забезпечення нормативних санітарно-технічних вимог і режимів роботи внутрішньобудинкових систем централізованого опалення, вентиляції та ГВП. У місячний термін, але не пізніше травня поточного року, після проведення огляду представниками балансоутримувача і виконавця послуг складаються переліки заходів, необхідних для підготовки внутрішньобудинкових систем централізованого опалення, вентиляції та ГВП до експлуатації в наступному опалювальному періоді. Зазначені заходи повинні передбачати: виконання ремонтно-профілактичних робіт устаткування тепловикористовувальних установок і внутрішньобудинкових систем; усунення порушень, виявлених у гідравлічних та теплових режимах тепловикористовувальних установок; промивання устаткування, тепловикористовувальних установок, трубопроводів та систем теплоспоживання; виконання ремонтно-профілактичних робіт приладів обліку та регулювання теплової енергії та їх повірки; відновлення теплової ізоляції; перевірку та відновлення (за необхідності) герметизації інженерних вводів; гідравлічні випробування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення; налагодження систем теплоспоживання; відновлення (за необхідності) роботи нагрівальних приладів на сходових клітинах; перевірку наявності (відновлення) табличок на увідних засувках систем, повітрозбірниках, централізованого опалення, вентиляції, ГВП на кожному стояку з нумерацією відповідно до виконавчих схем. Як вбачається з матеріалів справи, голови ЖБК «Вища школа 1» (вул. Миколайчука 7/2, м. Київ) та ЖБК «Вища школа 2» (вул. Миколайчука 7/1, м. Київ) у червні 2020 року отримали приписи-попередження про те, що з 08:00 год. 23.06. до 24:00 год 08.07.будуть виконуватися випробування на щільність теплових мереж СП «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго». Тобто, кінцевим терміном виконання випробувань теплових мереж 24:00 год 08.07.2020, однак, фактичне випробування та прорив теплових мереж відбулося 11.07.2020. У судовому засіданні представник позивача не заперечував того, що було попередження про проведення на щільність теплових мереж по вул. Івана Миколайчука 7/1 в місті Києві, однак, дані випробування тривали з 08.00 год. 23 червня до 24.00 год. 08.07.2020.Однак, стверджував, що про продовження термінів проведення випробувань інформації не мав. Як вказує відповідач, 15.06.2020 перед початком проведення гідравлічних випробувань представникам голів ЖБК «Вища школа 1» (вул. Миколайчука 7/2, м. Київ) та ЖБК «Вища школа 2» (вул. Миколайчука 7/1, м. Київ) під особистий підпис був наданий припис -попередження проведення гідравлічних випробувань теплових мереж у період з 08:00 год23.06.2020 до 24:00 год 08.07.2020. Однак, те, що дія Припису продовжена до 16.07.2020 було розміщено тільки оголошення на будівлях ЖБК. Тобто, надані до відзиву документи не підтверджують того, що мешканці будинку [ADDRESS] були проінформовані про подовження терміну виконання випробувань теплових мереж після 08.07.2020. Відповідач не надав доказів того, що позивачу було відомо про подовження терміну виконання випробувань теплових мереж до 16.07.2020. Більш того, доводи відповідача про те, що дія припису продовжена до 16.07.2020 спростовуються показаннями свідка [PERSON] , який пояснив, що про продовження терміну виконання випробовувань він оголошення не бачив. Крім того, за ч. 2 ст. 21 Закону України «Про автомобільний транспорт» власникам (користувачам) транспортних засобів забороняється зберігання їх у житлових зонах поза спеціально відведеними для цього майданчиками. Згідностатті 23 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів»охоронні зони магістральних теплових мереж встановлюються уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів у вигляді території, що віддалена на певну відстань по обидва боки від крайніх елементів конструкції теплових мереж та по периметру наземних споруд на визначеній відстані. У межах охоронних зон магістральних теплових мереж забороняється виконувати будь-які дії, що можуть порушити стабільну роботу об`єктів теплових мереж, спричинити їх пошкодження, нещасні випадки або перешкоджають виконанню планових, аварійно-рятувальних та відновлювальних робіт. Підприємства, установи та організації, а також громадяни в межах охоронних зон магістральних теплових мереж зобов`язані виконувати вимоги підприємства, що експлуатує магістральні теплові мережі, спрямовані на забезпечення їх захисту і запобігання нещасним випадкам. Підприємство, що експлуатує магістральні теплові мережі, несе відповідальність за забруднення земель небезпечними речовинами, що транспортуються тепловими мережами, та відшкодовує шкоду, завдану власникам чи користувачам земельних ділянок, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Підприємство, що експлуатує магістральні теплові мережі, в установленому порядку видає підприємствам, установам та організаціям, а також громадянам письмові дозволи на використання земель або виконання дозволених видів робіт у межах охоронних зон теплових мереж. Роботи з ліквідації аварій теплових мереж виконуються будь-якої пори року і в будь-який час без погодження з власниками або користувачами земельних ділянок з повідомленням їх у дводенний термін після початку ремонтних робіт. Відповідно до статті 25 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» спеціальні зони об`єктів енергетики зазначаються у схемах землеустрою і техніко-економічному обґрунтуванні використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектах землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, проектах землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), іншій визначеній законом документації із землеустрою. Межі спеціальних зон об`єктів енергетики зазначаються у документації із землеустрою з часу надання земельної ділянки для будівництва відповідного об`єкта та, у разі необхідності, встановлюються в натурі (на місцевості) і позначаються відповідними попереджувальними знаками. Власникам і користувачам земельних ділянок, на які встановлено обмеження та обтяження, видається кадастровий план їх земельних ділянок з нанесеними межами спеціальних зон, а також письмовий перелік обмежень та обтяжень щодо використання земель у цих зонах. Власники і користувачі земельних ділянок, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, що експлуатують об`єкти енергетики, повинні вживати заходів щодо охорони об`єктів енергетики та дотримання встановлених обмежень та обтяжень у використанні земель у межах спеціальних зон, передбачених документацією із землеустрою. Особи, на користь яких встановлені обмеження щодо використання земель у межах охоронних та інших зон об`єктів енергетики, повинні вимагати від власників і користувачів земельних ділянок дотримання таких обмежень та обтяжень. З огляду на викладене вище, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що на момент прориву труби автомобіль знаходився в охоронній зоні теплових мереж, оскільки відповідних доказів про це не надано. Будь-яких знаків, огороджень чи попереджень про те, що прибудинкова стоянка, на місті стоянки автомобіля позивача розміщені в охоронюваній зоні, не має. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Також, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Таким чином, з огляду на викладене вище, враховуючи норми діючого законодавства та надані сторонами докази,проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК Українидокази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. Відповідно дост. 141 ЦПК Українистороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 841,00 грн, якіпідлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідност. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 59 Конституції Українизакріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно дост. 15 ЦПК Україниучасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Так, відповідно до ст. 1 цього Закону договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4); інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6); представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9). Згідно з положеннямист. 19 Закону видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Статтею 137 ЦПК Українивизначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 01.08.2020 між адвокатом Крупа В.М., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1147/10 від 30.01.1997та Онищенко Т.К. укладено Договір про надання правової допомоги № 08/08-20, згідно п. 4.1 якого гонорар адвоката за взаємною згодою сторін становить у розмірі 5000,00 грн. Позивачем сплачено 5000,00 грн за договором про надання правової допомоги згідно дубліката квитанції ПриватБанк від 28.09.2021. Згідно Акту про прийняття-передачу наданих послуг від 23.09.2021, складеногоміж адвокатом Крупа В.М. та Онищенко Т.К. були надані наступні послуги: усні досудові консультації, підготовка та подання претензії, підготовка та подання позовної заяви, підготовка та подання інших процесуальних документів, захист клієнта безпосередня участь представника у судових засіданнях. При цьому суд, також, враховуєположення ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК Україниза якими у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також, від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката. З приводу зазначення відповідачему відзиві на необґрунтованість, недоведеність та безпідставність витрат на правничу допомогу адвоката, слід зазначити наступне. За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI). Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:фіксованого розміру,погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, досліджених доказів, вимог чинного законодавства, з огляду на умови Договору про надання правової допомоги № 08/08-20, згідно п. 4.1 якого гонорар адвоката за взаємною згодою сторін становить у розмірі 5000,00 грн, позивачем сплачено 5000,00 грн за договором про надання правової допомоги згідно дубліката квитанції ПриватБанк від 28. 09.2021 та згідно наданих послуг сторонами складено Акт про прийняття-передачу наданих послуг від 23.09.2021, узв`язку з чим суд дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу у заявленій сумі є реальними, фактичними та неминучими, а їх розмір обґрунтованим, відповідають складності справи та підтверджені належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, а відтак, підлягають задоволенню.

Outcome: approved