Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що Кредитна спілка є фінансовою установою, відповідно до ЗУ «Про кредитні спілки» від 21 грудня 2001 року та статуту, які надають право провадити господарську діяльність з надання кредитів серед власних членів. 22 жовтня 2016 року вони уклали із [PERSON] кредитний договір № 1962/3, за умовами якого останній було надано кредит на суму 3 060 грн. 00 коп., строком на 24 місяців: з 22 жовтня 2016 року по 22 жовтня 2017 року. Вказаний договір встановлює платність та строковість кредиту. Згідно п.3.3. кредитного договору, відповідач зобов`язувався сплачувати борг, згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати відсотки кожного місяця. Однак, позичальник свої зобов`язання не виконує: не сплачує встановлену договором та графіком суми заборгованості, порушуючи при цьому умови вищевказаного договору - порушення терміну повернення кредиту, встановленого графіком погашення кредиту. Тому, на підставі викладеного, у нього станом на 15 грудня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 3 560 грн.27 коп., яка складається з: 2 822 грн. 13 коп. - тіло кредиту та 738 грн. 14 коп. - проценти за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту, було укладено договір поруки 1962/3 від 22 жовтня 2016 року, згідно п.п.2.1, 3.1 та 3.2 якого, відповідач [PERSON] зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за невиконання позичальником його зобов`язань за договором кредиту і за письмовою вимогою кредитора сплатити грошове зобов`язання позичальника протягом десяти банківських днів після дати відправлення вимоги. У зв`язку з невиконанням позичальником умов договору по поверненню суми кредиту, позивач звернувся до поручителя з вимогою про сплату заборгованості по одержаному позичальником кредиту. Однак, на даний час, кошти відповідачами не повернуті, заборгованість не погашено, тому позивач змушений звернутися до суду та просить суд розглянути справу за відсутності представник відповідача, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на їх задоволені наполягає. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 грудня 2017 року головуючою - суддею було обрано Тихомирова І.В. (а.с.18). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів (а.с.23-24). Згідно рішення Вищої Ради правосуддя № 1817/0/15-19 від 09 липня 2019 року, суддю Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Тихомирова І.В. було звільнено з посади (а.с.49). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 вересня 2019 року головуючою - суддею було обрано Рибакову В.В. (а.с.50). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року суддею Рибаковою В.В. дану справу було прийнято до розгляду (а.с.70-71). Згідно рішення Вищої Ради правосуддя № 860/0/15-23 від 21 лютого 2023 року, суддю Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Рибакову В.В. було звільнено з посади (а.с.77). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 березня 2023 року головуючою - суддею було обрано Багрову А.Г. (а.с.78). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2023 року суддею Багрову А.Г. дану справу було прийнято до розгляду (а.с.79). Згідно рішення Вищої Ради правосуддя № 527/0/15-3 від 25 травня 2023 року, суддю Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Багрову А.Г. було звільнено з посади (а.с.99). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 червня 2023 року головуючою - суддею було обрано Кобеляцьку - Шаховал І.О. (а.с.10). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2023 року суддею дану справу було прийнято до розгляду (а.с.102). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, не скористалися, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надали, конверти, які були направленні за адресою їхнього місця проживання та перебування поверталися до суду з відміткою «за строками зберігання» (а.с.34, 47). Крім цього, відповідачів про розгляд справи було повідомлено на офіційному сайті «Судова влада» (а.с.83). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом було встановлено, що кредитна спілка є фінансовою установою, відповідно до ЗУ «Про кредитні спілки» від 21 грудня 2001 року та статуту, які надають право провадити господарську діяльність з надання кредитів серед власних членів та 22 жовтня 2016 року уклали з [PERSON] кредитний договір № 1962/3, за умовами якого останній було надано кредит на суму 3 060 грн. 00 коп., строком на 24 місяців: з 22 жовтня 2016 року по 22 жовтня 2017 року. Вказаний договір встановлює платність та строковість кредиту. Згідно п.3.3. кредитного договору відповідач зобов`язувався сплачувати борг, згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати відсотки кожного місяця (а.с.5-7). З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту було укладено договір поруки 1962/3 від 22 жовтня 2016 року, згідно п.п.2.1, 3.1 та 3.2 якого відповідач [PERSON] зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за невиконання позичальником його зобов`язань за договором кредиту і за письмовою вимогою кредитора сплатити грошове зобов`язання позичальника протягом десяти банківських днів після дати відправлення вимоги (а.с.9-10). Як вбачається з матеріалів справи, позичальник свої зобов`язання не виконав, не сплатив встановлену договором та графіком суми заборгованості, порушуючи при цьому умови вищевказаного договору - порушення терміну повернення кредиту, встановленого графіком погашення кредиту, тому станом на 15 грудня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 3 560 грн.27 коп., яка складається з 2 822 грн. 13 коп. - тіло кредиту та 738 грн. 14 коп. - проценти за користування кредитом (а.с.16). Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з п.п.5.4.3. п.5.4. Договору № 425/3 від 05 березня 2019 року, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом у випадку наявності хоча б однієї із зазначених обставин: використання Позичальником кредиту не за призначенням; затримання сплати Позичальником частини кредиту та/або процентів за користування кредитом на строк, що перевищує один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; несплати Позичальником більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків від суми кредиту. Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частиною першою ст.1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною першою ст.554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з того, що до теперішнього часу відповідачі свої зобов`язання перед позивачем не виконали за договором кредиту та за договором поруки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved