Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

До Шевченківського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] (далі -позивач за первісним позовом) із позовом до [PERSON] (далі - відповідач за первісним позовом), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. Не погоджуючись із позовною заявою, [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 31.08.2023 - заяву позивача за первісним позовом про закриття провадження у справі - задоволено. Провадження у цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - закрито. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб 24 липня 2004 р. Від шлюбу мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із тим, що [PERSON] зловживав алкогольними напоями і наркотичними речовинами та зраджував дружині, [PERSON] вирішила розірвати шлюб і 09 вересня 2020 року переїхала разом дітьми в 2-х кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2021 шлюб між батьками дітей розірвано. В лютому 2021 року [PERSON] попросив колишню дружину відпустити до нього малолітнього [PERSON] на вихідні. Вона погодилася, однак повертати дитину після вхідних він відмовився, що спровокувало новий конфлікт. Старший син [PERSON] відмовився переїжджати до батька та залишився з матір`ю. В період з 09.04.2021 р. по 13.06.2021 р. обоє дітей проживали разом із матір`ю. 13.06.2021р. [PERSON] підстеріг свою колишню дружину під час її прогулянки з малолітнім [PERSON] в селищі Пуща Водиця і силою відібрав у неї дитину. [PERSON] неодноразово зверталася до Національної поліції та Служби у справах дітей та сім`ї з приводу повернення їй дитини, але безрезультатно. Старший син [PERSON] за своїм власним рішенням обрав місце проживання з матір`ю. Брати спілкуються між собою і між ними існує тісний емоційний зв`язок, який буде розірваний у разі, якщо молодший син залишиться проживати з батьком. [PERSON] працює на посаді начальника відділу кадрів в ДГО Консорціум «Військово-будівельна індустрія». Дохід за період з березня 2020 р. по серпень 2020 р. в розмірі 89 227,36 грн. Враховуючи вище викладене, позивач просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із нею. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2020 року матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 04.04.2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в загальному порядку. 31.05.2021 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. 02.06.2021 протоколом передачі судової справи раніше визначеному судді матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 17.06.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. прийнята зустрічна позовна заява за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації. 18.08.2021 на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву із викладенням заперечень. 07.09.2021 на адресу суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив до зустрічного позову. 08.12.2021 на адресу суду від Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . 29.09.2022 ухвалою суду клопотання представника позивача - задоволено частково. Залучено до участі у справі позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, у якості третьої особи яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - виконавчий комітет Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області. 28 лютого 2023 року закрито підготовче провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини. 28.02.2023 ухвалою суду клопотання представника відповідача про опитування малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - задоволено. Опитування дитини [PERSON] , [INFO] , провести в судовому засіданні за відсутності батьків у присутності психолога та представника органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації. 28.02.2023 ухвалою суду клопотання представника позивача про допит свідків - задоволено частково. Викликати в якості свідків [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ). 14.04.2023 ухвалою суду усну заяву представника позивача про відвід головуючого судді Мальцева Д.О. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини - залишено без задоволення. 02.05.2023 окремою ухвалою суду зобов`язано Службу у справах дітей Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області /08298, смт. Коцюбинське, вул. Доківська, 2/ надати: -Акт обстеження умов проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; -Висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . 31.05.2023 на адресу суду на виконання вимог окремої ухвали від 02.05.2023 від Служби у справах дітей Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області надійшли вище зазначені документи. 31.08.2023 позивач за первісним позовом подала заяву про закриття провадження у справі. Ухвалою суду від 31.08.2023 - заяву позивача за первісним позовом про закриття провадження у справі - задоволено. Провадження у цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - закрито. Сторони у судове засідання не з`явились, надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Як вбачається із первісної позовної заяви та встановлено судом, між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб 24 липня 2004 р. Від шлюбу мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] вирішила розірвати шлюб і 09 вересня 2020 року переїхала разом дітьми в 2-х кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] був переведений на навчання в с/ш № 82 за новою адресою проживання. Спорів щодо місця проживання дітей з матір`ю на той час між подружжям не виникало. [PERSON] не перешкоджала дітям зустрічатися з батьком чи відвідувати його. В листопаді 2020 року [PERSON] запросив дітей до себе в гості і не відпустив їх назад, повідомивши [PERSON] , що тепер діти будуть жити з ним. Мирно домовитися про місце проживання дітей та участь в їх утриманні сторонам нe вдалося. В період з листопада 2020 року по лютий 2021 року обоє дітей проживали разом з матір`ю. Старший син періодично відвідував батька і відносини в сім`ї поступово нормалізувалися. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2021 шлюб між батьками дітей розірвано. В лютому 2021 року [PERSON] попросив колишню дружину відпустити до нього малолітнього [PERSON] на вихідні. Вона погодилася, однак повертати дитину після вхідних він відмовився, що спровокувало новий конфлікт. Старший син [PERSON] відмовився переїжджати до батька та залишився з матір`ю. В період з 09.04.2021 р. по 13.06.2021 р. обоє дітей проживали разом із матір`ю. Також, позивач зазначає, що 13.06.2021р. [PERSON] підстеріг її під час прогулянки з малолітнім [PERSON] в селищі Пуща Водиця і силою відібрав у неї дитину. [PERSON] неодноразово зверталася до Національної поліції та Служби у справах дітей та сім`ї з приводу повернення їй дитини. Старший син [PERSON] за власним рішенням обрав місце проживання з матір`ю. Брати спілкуються між собою і між ними існує тісний емоційний зв`язок, який буде розірваний у разі, якщо молодший син залишиться проживати з батьком. [PERSON] працює на посаді начальника відділу кадрів в ДГО Консорціум «Військово-будівельна індустрія». Дохід за період з березня 2020 р. по серпень 2020 р. в розмірі 89 227,36 грн. В матеріалах справи присутня відповідь від Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, згідно якої вбачається, що для проживання та навчання дітей матір`ю створено належні умови. Також, в матеріалах справи присутній висновок Служби у справах дітей Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області, згідно якого вбачається, що за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, громадянкою [PERSON] . Крім цього, суд зауважує, що 31.08.2023 року [PERSON] подала заяву, згідно якої, та відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України між сторонами спору було досягнуто попередньої усної домовленості про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] та врегульовані всі питання, пов`язані із участю [PERSON] в його утриманні, вихованні та можливості вільно зустрічатися та спілкуватися між собою. У зв`язку із наведеним, [PERSON] просила: 1. Прийняти відмову [PERSON] від її первісного позову про визнання місця проживання малолітнього [PERSON] з нею та закрити в цій частині провадження у цивільній справі № 761/40622/20. 2. Прийняти визнання [PERSON] зустрічного позову [PERSON] та постановити рішення про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Оскільки, позивач відмовилась від своїх вимог і це не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ст. 206 ЦПК України, ухвалою від 31.08.2023 - заяву позивача за первісним позовом про закриття провадження у справі - задоволено. Провадження у цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - закрито. Як вбачається із зустрічної позовної заяви та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 липня 2004 р. Від шлюбу мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2021 шлюб між батьками дітей розірвано. [PERSON] працює генеральним директором в ТОВ «ГГЕ УА ЗАХІД» з 2015р. по теперішній час, та відповідно до наданої довідки з бухгалтерії за останній рік, його дохід становить 381291,70 грн., має гнучкий графік роботи, що дає йому можливість виконувати обов`язки по догляду за дітьми. Відповідно до довідки лікарів нарколога та психіатра, шкідливих звичок не має, на роботі, за місцем проживання, та викладачі дітей - [PERSON] характеризують як відповідального, дбайливого, порядного колегу та батька. Громадянин [PERSON] разом із молодшим сином проживають в орендованій кімнаті за адресою: [ADDRESS] . Умови для проживання малолітнього [PERSON] створено належним чином, про що працівники служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, зокрема за заявами матері неодноразово складали відповідні акти. Дитина зареєстрована за адресою реєстрації батька: [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] є учнем спеціалізованої школи № 131 Святошинського району м. Києва. Згідно матеріалів справи, батьки дітей працевлаштовані, мають стабільні доходи, за місцем роботи характеризується позитивно. На обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебувають. Також, за інформацією Святошинського районного в м. Києві центру соціальних служб, під час здійснення оцінки потреб батька з`ясовано, що родина мешкає в орендованій кімнаті гуртожитку, яка перебуває у задовільному стані. Для дитини наявні продукти харчування, окреме ліжко, одяг, шкільне приладдя, засоби гігієни тощо. Батьківський потенціал батька належний. При цьому, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 29.09.2021 малолітній [PERSON] повідомив, що хотів би залишитися проживати з батьком. З матір`ю та старшим братом не спілкується. Крім цього, відповідно до висновку експерта, який надав [PERSON] , складеного за результатами судової психологічної експертизи Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2021 в рамках цивільної справи № 761/20104/21, було, зокрема, виявлено, що під час бесіди ознак цілеспрямованого навіювання з боку дорослих на думку дитини щодо ставлення до батьків не було виявлено, думка дитини сформована внаслідок дії виховного впливу кожного з батьків, на основі чого дитина робить власні висновки, що є характерним для її віку. Особливості ставлення дитини [PERSON] до батька [PERSON] характеризується позитивним емоційним та вербальним ставленням до нього; до матері, [PERSON] характеризується амбівалентним ставленням на вербальному та емоційному рівні. Наявне негативне та нейтральне вербальне ставлення, позитивне емоційне ставлення з одночасним дистанціюванням від матері, дитина не сприймає її як носія позитивних якостей. Особливості прив`язаності до матері [PERSON] характеризується порушеною прив`язаністю (уникаючої форми); до батька [PERSON] характеризується безпечною прив`язаністю. За результатами психологічного дослідження виявлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , бажає проживати разом із батьком, що обумовлено його позитивним впливом на дитину та включеність у процес виховання дитини з урахуванням його потреб та бажання. Батькам рекомендовано налагодити комунікацію щодо спільної участі у вихованні дітей та не втягувати їх у конфлікт між собою. Враховуючи викладене та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування надала висновок, згідно якого вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, громадянином [PERSON] . При цьому, членами комісії з питань захисту прав дитини рекомендовано громадянці [PERSON] звернутися із заявою до служби у справах дітей та сім`ї з метою встановлення порядку спілкування та зустрічей з молодшим сином [PERSON] . Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини відповідну заяву. Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його до органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Окремо суд зазначає, що у судовому засіданні 14.04.2023 було проведено опитування дитини [PERSON] , [INFO] , за відсутності батьків у присутності психолога та представника органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації. Відповідно до висновків присутньої при опитуванні психолога, дитина прив`язана до обох батьків, але є фактори, які відштовхують дитину від матері. При цьому, психологом зауважено, що всі питання були коректні та правильно поставлені. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 , ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Також, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Крім цього, згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом в порядку ч. 2 ст. 206 ЦПК України роз`яснено сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевірено, чи не суперечить закону визнання відповідачем позову та чи не порушено права, свободи чи інтереси інших осіб у зв`язку з таким визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). З врахуванням тієї обставини, що визнання позовних вимог [PERSON] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також те, що ухвалення рішення про визначення місця проживання дитини з батьком максимально відповідає інтересам дитини, суд доходить висновку щодо задоволення зустрічної позовної заяви, а саме: визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] . Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні, у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 142, 150-157, 160, 161, 171, 185 СК України, з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», постанови Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17, постанови Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №369/11745/16-ц, Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», та

Outcome: approved