Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

стислий виклад позиції сторін позивач звернулася до суду з позовом в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] [INFO] у розмірі 2000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач покликалась на те, що, вони з відповідачем по справі з 2006 по 2020 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народився син [PERSON] [INFO] . Зазначила, що з 2021 року вони з відповідачем проживають окремо, дитина - син проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Позивачка в судове засідання не з`явилась надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, в судове засідання не з`явився, 08.03.2023 подав письмову заяву про визнання позову та проведення судового розгляду за його відсутності. заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою від 19.07.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.11). Позивач 11.08.2023 подала заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач, в судове засідання не з`явився, 14.08.2023 подав письмову заяву про визнання позову та проведення судового розгляду за його відсутності. Зважаючи на те, що сторони скористались своїм правом та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд 14.08.2023 провів судовий розгляд за їх відсутності на підставі наявних у суду матеріалів, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а відтак позов слід задовольнити. фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини З свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області вбачається, що [PERSON] і [PERSON] є його батьками. Відповідно до довідки, виданої Гайворонською міською радою Голованівського району [PERSON] [INFO] проживає в [ADDRESS] , разом з матір`ю - [PERSON] , перебуває на її утриманні. норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображено і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - сина [PERSON] [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний її утримувати до повноліття. Дані обставини також визнаються відповідачем. Суд зазначає, що утримання дитини до досягнення ними повноліття є обов`язком батьків в рівній мірі. Право на отримання позивачкою аліментів на утримання дитини у розмірі 2000 грн, але не менш як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визнається відповідачем, відтак, дана обставина в силу приписів частини 1 ст. 82 ЦПК України не потребує доказуванню. Позивач настоює на задоволенні позову, відповідач позов визнає, що вбачається з поданих ними письмових заяв. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи, інтереси інших осіб, судом не встановлено, а тому підстави для постановлення ухвали про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову - відсутні. Аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову, тобто з 18.07.2023. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності позов слід задовольнити повністю. Щодо розподілу судових витрат Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Статтею 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачка при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів не сплачувала судовий збір в сумі 1073,60 грн, так як звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За цих підстав, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в дохід держави судові витрати у виді судового збору в сумі 536,80 грн, тобто 50 % від суми судового збору, яка підлягала до сплати позивачем при поданні позову до суду, а іншу частину судового збору в розмірі 536,80 грн компенсувати за рахунок держави. На підставі статей 141, 150, 180 - 184, 191 СК України та

Outcome: approved