Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

01.06.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю Гребенюка Олександра Сергійовича засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номеру від 12.11.2015 року у розмірі 72015,21 грн., з яких 71630,58 грн. заборгованості за кредитом та 384,63 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом. В обгрунтування позову було зазначено, що 12.11.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір без номеру у порядку ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України на підставі анкети-заяви відповідачки про приєднання до «Умов надання банківських послуг» і «Тарифів банку», які були отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг і Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг, зокрема кредитний зі сплатою на користь позивача процентів за користування кредитними коштами. Позивач вказав, що за умовами вказаного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених сторонами та в межах кредитного ліміту. Відповідач в процесі користування кредитним рахунком не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушила вимоги п.2.1.1.5.7 договору та статей 509, 526, 1054 ЦК України, тобто ухилився від виконання взятих на себе зобов`язань, що стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді від 15.06.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін з можливістю подання усіх заяв по суті позову до першого судового засідання (а.с.115). Ухвалою судді від 13.07.2023 року розгляд справи було відкладено через першу неявку належним чином повідомленого відповідача (а.с.123). Судове засідання 03.08.2023 року було відкладено через зайнятість судді в іншій цивільній справі на 31.08.2023 року (а.с.134). У судове засідання представник позивача не прибув, про день, час та місце судового засідання позивач повідомлявся належним чином засобами Електронного суду (а.с.131). Надав разом із позовною заявою заяву про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.109). Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином у порядку\~п.4\~ч.8\~ст.128\~та п.5\~ч.6\~ст.272\~ЦПК України (а.с.132), причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Таким чином, судом встановлюється повторна неявка у судове засідання відповідача без поважних причин та відсутність відзиву по даній справі, що дозволяє суду розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. На підставі статей 280 та 281 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступних обставин. 12.11.2015 року [PERSON] підписав заяву-анкету, завдяки чому став клієнтом АТ КБ «Приватбанк» (а.с.23). У вказаній заяві було зазначено, що відповідач ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які разом із заявою-анкетою складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. В подальшому відповідач 16.02.2021 року підписав надану уповноваженим представником позивача інформацію про отримання у позивача кредитних коштів при користування всіма видами кредитних карток, які емітуються позивачем, зі стандартними процентами за їх користування, та збільшеними процентами при порушенні умов укладеного між сторонами кредитного договору (а.с.24-27). При цьому у вказаній інформації було чітко зазначено, що вона діє з 16.02.2021 року до 16.02.2041 року, тобто не має обмеженого строку дії та діяла з моменту її підписання до звернення позивача до суду. Для отримання банківських послуг [PERSON] отримав у позивача банківську картку, яка в подальшому під час дії договору між сторонами через закінчення терміну її дії перевидавалася. Останній раз відповідачу була видана відповідна картка Універсальна GOLD: № [NUMBER] строком дії з 30.01.2020 року до 31.12.2023 року (а.с.22), за якою 26.12.2022 року була здійснена зміна умов кредитування до 0,00 грн. Суд зазначає, що до 09.03.2022 року між сторонами постійно відбувалися кредитно-грошові відносини, які закінчувалися як витратами відповідача, так і поповненням ним його картки, які відповідач до часу звернення позивача до суду не повернув. При цьому суд враховує увесь період заборгованості, навіть поза межами позовної давності (а.с.87-108), оскільки відповідач про застосування наслідків пропуску позовної давності не заявляв. Нарахування боргу відбулося позивачем під час дії між сторонами кредитного договору, оскільки термін дії останньої отриманої відповідачем картки не сплинув, а тому в межах її дії, тобто до 31.12.2023 року за відсутності іншого позивач має право на нарахування відповідної заборгованості щодо відповідача як щодо тіла кредиту, так і щодо процентів, оскільки відповідач при підписанні своєї заяви від 16.02.2021 року погодився на нарахування процентів як загальних, так і при виникненні за кредитним договором простроченої заборгованості. Підсумовуючи викладене суд встановлює, що борг відповідач відповідає вимогам укладеного між сторонами договору та нарахований позивачем у відповідності до вимог діючого законодавства, оскільки кредитні правовідносини між сторонами не припинилися. В той же час, суд встановлює, що позивач нарахував борг відповідачеві станом на 23.02.2023 року, до суду звернувся 01.06.2023 року, хоча відповідач ще тричі після 23.02.2023 року гасив борг перед позивачем: 28.02.2023 року на 2034,04 грн., 02.03.2023 року на 1,07 грн. та 02.03.2023 року на 2022,57 грн., які позивач в розрахунок боргу не включив. Загальний розмір платежів у період 28.02.2023 року 02.03.2023 року (а.с.87) склав 4057,68 грн., які повинні бути виключені з боргу відповідача. Враховуючи викладене, а також той факт, що спочатку відповідно до умов договору між сторонами повинні бути сплачені заявлені до стягнення проценти у розмірі 384,63 грн., суд стягує з відповідача виключно тіло кредиту у розмірі 67957,53 грн. (71630,58 3673,05 грн. як залишок оплат відповідача у розмірі 4057,68 грн. за період з 28.02.2023 року до 02.03.2023 року після вирахування процентів у розмірі 384,63 грн.). Таким чином, позовні вимоги суд задовольняє у розмірі 94,37 % (67957,53 грн. із 72015,21 грн. заявлених). Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги частково у розмірі 94,37 %, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у справі у вигляді сплаченого при зверненні до суду позивачем судового збору у розмірі 94,37 % від 2684,00 грн. сплачених, що становить 2532,89 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial