Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

У вересні 2016 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що між банком та відповідачем укладено кредитний договір, згідно умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобов`язання за договором відповідачка належним чином не виконує, у зв`язку із чим за нею утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 17 262,39 грн., яка складається з: 11 543,94 грн. тіло кредиту, 2 307,01- відсотки за користування кредитом, 5042,01грн. - пеня, 850,00 грн.- пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована складова), 798,21 грн. - штраф (процентна складова). На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 262,39 грн. та судові витрати у розмірі 1 378,00 грн. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 20.09.2016 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, призначено судове засідання. Від представника позивача до суду надано клопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка заперечувала проти позову, позовні вимоги не визнала та зазначила, що з її картки грошовими коштами незаконно заволоділи шахрайським способом невідомі їй особи. Стосовно даного випадку вона неодноразово зверталась до банку, представники якого порадили подати заяву у правоохоронні органи. За її заявою 27 жовтня 2015 року Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за №12015150030005330 про скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Постановою від 17 червня 2021 року слідчим Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області було закрито кримінальне провадження №12015150030005330 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального порушення, яка оскаржена в Окружній прокуратурі м. Миколаєва та її скасовано. Із зазначених підстав просить суд відмовити банку у задоволенні позову. На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 10.02.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 12.02.2021 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.02.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 19.03.2021 року. Представник позивача у підготовче судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримав. Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилась, відомостей про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання відсутні, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надійшла. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.03.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 13.05.2021 року. 13.05.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 21.07.2021 року, у зв`язку з відсутністю представника позивача. У липні 2021 року на адресу суду від предтавника відповідачки - [PERSON] надійшла заява про зупинення провадження у справі. В заяві зазначає, що вважає об`єктивно неможливим розглянути справу про стягнення заборгованості за кредитним договором до закриття кримінального провадження №12015150030005630 від 27.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а також надав суду заяву про проведення підготовчого засідання без його участі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.07.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки - [PERSON] про зупинення провадження у справі № 490/9222/16-ц. Підготовче судове засідання відкладено на 07.12.2021 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. На підставі Розпорядження в.о. керівника апарату суду від 03.06.2022 року "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" в зв`язку з увільненням від виконання обов`язків судді Саламатіна О.В, на час мобілізації - справу передано на повторний розподіл справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2022 року дану справу розподілено на суддю Гуденко О.А. та передано останній в зв`язку з особливостями роботи суду у воєнний час - 29 червня 2022 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.07.2022 року прийнято до провадження та продовжено судовий розгляд справи, призначено судове засідання. Судові засідання, нодноразово, відкладались у зв`язку із неявкою відповідачки [PERSON] . На підставі свідоцтва про зміну імені від 20.09.2018 року, серія [NUMBER] прізвище « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] ». Крім того, відповідачка викликалась до суду через оголошення на сайті Судової влади України. Відповідно до ч.1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав, для відкладення судового засідання, встановлених ч.2ст.223ЦПК України судом не встановлено. Сторонами подано до суду заяви з процесуальних питань, отже позиція сторін для суду є зрозумілою. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Дослідивши надані позивачем, і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 14 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала банківські послуги у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Матеріалами справи підтверджується, що Банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит в сумі 8400,00 грн. Відповідачка [PERSON] підтвердила свою згоду на укладення кредитного договору, підписавши заяву разом з умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою. Крім того, при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується видати гроші кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач зобов`язався, відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умовами та правилами надання банківських послуг», погасити заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Ця сума визначається кредитодавцем в Умовах надання кредиту (п. 2.1.1.7.6), з якими була ознайомлена відповідачка. Відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Відповідачка не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконала. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Через неналежне виконання умов кредитного договору, станом на 17.08.2016 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 17 262,39 грн., яка складається з тіла кредиту - 11 543,94 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 2307,01., заборгованість за пенею - 5042,01 грн., 850,00 грн.- пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг у вигляді фіксованої частини у розмірі 500,00 грн., та процентної складової у розмірі 798,21 грн. Разом з тим, позивач з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Так, споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.11.2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Даний висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. При цьому, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві-анкеті позичальника від 14.11.2007 року процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні також умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Врахувавши аналіз викладених норм права, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користуванням кредитом в сумі 2307,01 грн., заборгованості за нарахованою пенею в сумі 5042,01 грн., заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 850,00 грн., штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. - штраф (фіксована частина); 798,21 грн. - штраф (процентна складова), у зв`язку з відсутністю передбаченого в підписаній між сторонами анкеті-заяві обов`язку відповідача по їх сплаті. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка активно користувався кредитними коштами, що стверджується наданою позивачем випискою по рахунку. Неодноразово кошти погашалися готівкою у терміналах самообслуговування відділень банку, а також через додаток Приват24. Крім того, суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що з кредитної картки були зняті кошти внаслідок шахрайських дій щодо неї, у зв`язку з чим проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12015150030005630, оскільки необережні дії з боку позичальника, а саме - розголошення третім особам даних картки, які дозволяють здійснювати з неї перекази, не звільняють її від обов`язку повернути грошові кошти банку. У разі, якщо вона потерпіла від шахрайства, вона вправі пред`явити відповідний цивільний позов в межах кримінального провадження до особи, яка вчинила це кримінальне правопорушення. Суд зазначає, що саме на відповідача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення її реквізитів. Таким чином, враховуючи, що операції з переказу коштів були здійснені з використання реквізитів платіжної картки, які відомі тільки власнику картки, позивач не повинен нести відповідальність за дані операції. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року №522/22780/15-ц. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11 543,94 грн. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування Позивача з Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» на Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», що підтверджується Статутом. Згідно ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у 921,51 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: partial