Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, пені за його несплату та передбачені ст. 625 ЦК України нарахування. На обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 25.01.2022 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «КІА К5» н.з. [NUMBER] на автодорозі Н-11 в с. Мар`янівка скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався по проїзній частині. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] загинув на місці події. 25.01.2022 року за вказаним фактом було розпочате досудове розслідування кримінального провадження №12022150000000033 за ч.2 ст. 286 КК України. Відповідальність водія транспортного засобу «КІА К5» н.з. [NUMBER] на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу №АР2522074 у ПрАТ «Європейський страховий альянс». 06.12.2022 року позивачі як діти загиблого [PERSON] надіслали відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування заподіяної смертю потерпілого моральної шкоди в загальній сумі 78000 грн, по 39000 грн кожному. Відповідач надіслав позивачам повідомлення про припинення перебігу строку прийняття рішення про виплату страхового відшкодування до дня, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили. Позивачі не погодились з такою позицією відповідача, у зв`язку з чим просили суд стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів 39000 грн суми страхового відшкодування моральної шкоди, 2297,26 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 137,84 грн трьох процентів річних від простроченої суми та 585 грн втрат від інфляції. Також позивачі просили стягнути з відповідача на користь кожного з них по 6500 грн витрат на професійну правничу допомогу. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позовна заява надійшла до суду 03.05.2023 року (здана до відділення зв`язку 18.04.2023 року). 08.05.2023 справа передана на розгляд судді. 12.05.2023 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 25.05.2023 року від позивачів надійшла заява про збільшення позовних вимог. 14.06.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, оскільки відповідач не відмовляв позивачам у виплаті страхового відшкодування, а відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» незалежно від волі страховика строк для прийняття рішення по виплаті припиняється автоматично до набрання законної сили рішенням у кримінальній справі. Також не визначена кількість учасників події, що може вплинути на розмір страхового відшкодування. Крім того, заяву про виплату страхового відшкодування відповідач отримав 12.12.2022 року та визначені законом 90 днів мають відраховуватись з вказаної дати та пеня, у разі наявності підстав для її нарахування, має розраховуватись з 13.03.2023 року, а не з 07.03.2023 року, як це розрахували позивачі. Оскільки строк для прийняття рішення та виплати автоматично припинився, то відсутні підстави для нарахування пені, трьох процентів річних та втрат від інфляції. Також відповідач вказав на неспівмірність заявлених позивачами до відшкодування витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 13000 грн., оскільки щодо кожного з позивачів адвокат вивчав одні і ті ж матеріали, готував один позов та одночасно представлятиме їх інтереси в суді, тому відповідач вважав обґрунтованою суму витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 7000 грн. 20.06.2023 року від позивачів надійшла відповідь на відзив, в якій позивачі вказали, що в даній справі шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, за що передбачений обов`язок відшкодувати шкоду незалежно від вини заподіювача, тому відсутність рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Вимоги про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних є похідними від вимог про стягнення страхового відшкодування та мають бути задоволенні в разі задоволення основної вимоги. Позивачі не вбачають підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, які були визначені у фіксованому розмірі та при визначені якого вже враховувалось, що адвокат надає відповідні послуги позивачам по одній і тій же справі. 20.06.2023 року від позивачів надійшла заява про зменшення позовних вимог. 08.08.2023 року до початку першого засідання по справі від позивачів надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивачі остаточно просили стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів 39000 грн суми страхового відшкодування моральної шкоди, а також розраховані за період з 07.03.2023 року по 30.08.2023 року: 7800 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 468 грн трьох процентів річних від простроченої суми та 1181,39 грн втрат від інфляції. Також позивачі просили стягнути з відповідача на користь кожного з них по 6500 грн витрат на професійну правничу допомогу. При розгляді справи в суді представник позивачів підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунки заборгованості; копію витягу з ЄРДР щодо кримінального провадження №12022150000000033; копію заяви про виплату страхового відшкодування від 06.12.2022 року; копію відомостей про перевірку чинності полісу внутрішнього страхування; копію свідоцтва про смерть [PERSON] ; копію довідки виконавчого комітету Інгульської сільської ради від 17.11.2022 року; копію свідоцтва про смерть [PERSON] ; копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] ; копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію повідомлення ПрАТ «Європейський страховий альянс» від 16.12.2022 року №1356/13; копію заяви про доручення документів від 06.03.2023 року; копію свідоцтва про смерть [PERSON] ; копію повідомлення ПрАТ «Європейський страховий альянс» від 13.03.2023 року №257/13; копію повідомлення СУ ГУНП в Миколаївській області від 28.03.2023 року; копію повідомлення СУ ГУНП в Миколаївській області від 28.03.2023 року; копію договору про надання правничої допомоги №26/23 від 23.03.2023 року; копію договору про надання правничої допомоги №26-1/23 від 23.03.2023 року; розрахунки заборгованості; копію запиту від 16.12.2022 року; копію запиту від 15.02.2023 року; відомості щодо он-лайн відстеження поштового відправлення; відомості про ДТП; розрахунки заборгованості), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 25.01.2022 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «КІА К5» н.з. [NUMBER] на автодорозі Н-11 в с. Мар`янівка скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався по проїзній частині. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] загинув на місці події. 25.01.2022 року за вказаним фактом було розпочате досудове розслідування кримінального провадження №12022150000000033 за ч.2 ст. 286 КК України. Відповідальність водія транспортного засобу «КІА К5» н.з. [NUMBER] на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу №АР2522074 у ПрАТ «Європейський страховий альянс». 06.12.2022 року позивачі як діти загиблого [PERSON] надіслали відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування заподіяної смертю потерпілого моральної шкоди в загальній сумі 78000 грн, по 39000 грн кожному. Відповідач надіслав позивачам повідомлення про припинення перебігу строку прийняття рішення про виплату страхового відшкодування до дня, коли страховику стане відомо про набрання законної сили постановою або вироком суду у справі щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 27.1, 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно з п. 36.2, 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та\\або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. За такого, відповідач, як страховик, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «КІА К5» н.з. [NUMBER] , при експлуатації якого була спричинена смерть пішоходу [PERSON] , - має відшкодувати моральну шкоду, спричинену смертю даної особи, визначену п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, відповідачу надані достатні відомості про коло осіб, які мають право на таке відшкодування, це позивачі по справі. Також наданими відповідачу позивачами та органами Національної поліції документами підтверджується коло учасників дорожньо-транспортної пригоди, це джерело підвищеної небезпеки (застрахований транспортний засіб «КІА К5» н.з. [NUMBER] ) та пішохід [PERSON] . При цьому, на час розгляду даного позову суду не надані докази того, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого [PERSON] . За такого, цивільно-правова відповідальність за завдану шкоду в таких обставинах за презумпцією покладається на власника джерела підвищеної небезпеки, як наслідок цього, - на страховика, який застрахував таку відповідальність. Посилання відповідача на те, що у відомостях Національної поліції за обставин даної ДТП [PERSON] єдиний вказаний правопорушником, суд вважає необґрунтованим, оскільки з аналізу таких відомостей у взаємозв`язку з іншими доказами по справі слідує, що на час надання таких відомостей і на теперішній час особа, яка порушила відповідні положення ПДР за обставин даної ДТП не визначена, а [PERSON] у таких відомостях визначений як потерпілий та пішохід. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 16.02.2022 року по справі №242/1930/21 закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. За такого, відповідач мав сплатити позивачам розподілену між ними в рівних частинах визначену п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суму, як даному випадку становить 78 000 грн та з врахуванням того, що така сума мала бути сплачена на користь двох осіб, то відповідач мав сплати суму страхового відшкодування моральної шкоди по 39 000 грн на користь кожного з позивачів. Суд вважає при цьому помилковою позицію відповідача щодо того, що в даній справі відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перебіг визначених законом строків на прийняття рішення за заявою про виплату страхового відшкодування припинився, оскільки було розпочате кримінальне провадження за фактом даного ДТП. Вказана норма закону передбачає відповідне припинення перебігу строку виключно, якщо на цей час відповідна дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі. При цьому, зі змісту ст. 124 Конституції України правосуддя, тобто розгляд вказаних вище справ здійснюється виключно судом. Також зі змісту ст. 3 КПК України слідує, що досудове розслідування кримінального провадження не є розглядом такого кримінального провадження, натомість розгляд кримінального провадження є частиною судового провадження та здійснюється виключно судом. Отже положення п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо припинення перебігу відповідних строків можуть бути застосовані виключно у випадку, якщо відповідна цивільна, господарська або кримінально справа щодо ДТП в цей час розглядається саме судом. Це також підтверджується і процитованими вище положеннями постанови Верховного Суду від 16.02.2022 року по справі №242/1930/21. У випадку ж, який є предметом даного судового розгляду, кримінальне провадження щодо відповідної ДТП перебуває на стадії досудового розслідування та на розгляд суду ні на час звернення позивачів до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування, ні на теперішній час не надходило. Оскільки відповідач без достатніх на те підстав протягом визначених п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строків не сплатив позивачам суму страхового відшкодування, то позивачі мають право на стягнення з відповідача пені, визначеної п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. При цьому, оскільки заяву про виплату страхового відшкодування відповідач фактично отримав не 06.12.2022 року, а 12.12.2022 року, отже визначені законом 90 днів для прийняття рішення спливли 12.03.2023 року, та з 13.03.2023 року підлягає нарахуванню вказана вище пеня. Натомість позивачами здійснений неправильний розрахунок вказаної пені, оскільки нарахування пені безпідставно розпочате з 07.03.2023 року, крім того, в тексті заяви про збільшення позовних вимог вказано, що такий розрахунок проведений за період з 07.03.2023 року по 30.08.2023 року, що становить 177 днів, натомість з долученого до такої заяви розрахунку слідує, що пеня фактично розрахована за інший період з 07.03.2023 року по 30.07.2023 року, що становить 146 днів. Також в розрахунку пені не враховано, що з 28.07.2023 року подвійна ставка НБУ була зменшена з 25% до 22%. І за вказаний період заявлена позивачами до стягнення сума пені щодо кожного з позивачів становить 7800 грн. Натомість за період з 13.03.2023 року по 30.08.2023 року при несплаченій заборгованості в розмірі 39 000 грн, сума визначеної пені в розмірі подвійної облікової ставки має становити 8917,64 грн.: -за період з 13.03.2023 року по 27.07.2023 року - 39 000 грн х (2 х 25 : 365) х 137 днів : 100) = 7319,18 грн.; -за період з 28.07.2023 року по 30.08.2023 року включно - 39 000 грн х (2 х 22 : 365) х 34 дні : 100) = 1598,47 грн. Проте, оскільки відповідно до ст. 13 ЦПК суд обмежений межами заявлених позовних вимог, а в даному випадку межами кожної окремо розрахованої складової загальної заборгованості, то в межах заявлених позовних вимог за період 13.03.2023 року по 30.08.2023 року з відповідача на користь кожного з позивачів підлягає стягненню сума пені в межах заявленої суми в розмірі 7800 грн. При цьому, зобов`язання зі сплати визначеного п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суми страхового відшкодування відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» є грошовим зобов`язанням. Це підтверджується також постановою Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі №757/26834/15-ц. Натомість відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до постанови Верховного Суду від 30.10.2019 року по справі №200/4309/14-ц інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За такого, у зв`язку з тим, що відповідач без достатніх на те підстав протягом визначених п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строків не сплатив позивачам суму страхового відшкодування, тобто не виконав грошове зобов`язання, то позивачі мають право на стягнення з відповідача визначених ч.2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних та втрат від інфляції, незалежно від нарахованої на таку заборгованість пені. При цьому, аналогічно з розрахунком пені позивачі неправильно розрахували період нарахування визначених ч.2 ст. 625 ЦК України сум. Так прострочення відповідачем грошового зобов`язання починається з 13.03.2023 року та саме з вказаного дня мають бути розраховані три проценти річних та втрати від інфляції. Натомість позивачами здійснений неправильний розрахунок вказаних сум, оскільки відповідні нарахування безпідставно розпочаті з 07.03.2023 року, крім того, в тексті заяви про збільшення позовних вимог вказано, що такий розрахунок проведений за період з 07.03.2023 року по 30.08.2023 року, що становить 177 днів, натомість з долученого до такої заяви розрахунку слідує, що три проценти річних та втрати від інфляції фактично розраховані за інший період з 07.03.2023 року по 30.07.2023 року, що становить 146 днів. І за вказаний період заявлена позивачами до стягнення сума трьох процентів річних щодо кожного з позивачів становить 468 грн. Натомість за період з 13.03.2023 року по 30.08.2023 року при несплаченій заборгованості в розмірі 39 000 грн, сума трьох процентів річних має становити 548,14 грн. (39 000 грн х 3% х 171 день : 365 :100). Проте, оскільки відповідно до ст. 13 ЦПК суд обмежений межами заявлених позовних вимог, а в даному випадку межами кожної окремо розрахованої складової загальної заборгованості, то в межах заявлених позовних вимог за період 13.03.2023 року по 30.08.2023 року з відповідача на користь кожного з позивачів підлягає стягненню сума трьох процентів річних в межах заявленої суми в розмірі 468 грн. Також за період з 13.03.2023 року по 30.08.2023 року при несплаченій заборгованості в розмірі 39 000 грн, сума втрат від інфляції має становити 940,30 грн., оскільки індекс інфляції за березень 2023 року становить 101,50, за квітень 2023 року - 100,20, за травень 2023 року - 100,50, за червень 2023 року - 100,80, за липень 2023 року - 99,40. Загальний індекс інфляції за період з березня по липень 2023 року становить 1.02411032. Втрати від інфляції за вказаний період становить 940,30 грн (39 000 грн х 1.02411032 - 39 000 грн), отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачів втрат від інфляції підлягають частковому задоволенню в сумі по 940,30 грн на користь кожного з відповідачів та в стягненні таких нарахувань в більшому розмірі належить відмовити. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь кожного з позивачів по 48208,30 грн в рахунок відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, з яких 39000 грн. - страхове відшкодування моральної шкоди, 7800 грн. - пеня, 940,30 грн. - втрати від інфляції, 468 грн. - три проценти річних. Від представника позивачів 15.05.2023 року до закінчення розгляду справи по суті надійшла заявив про необхідність розподілу витрат позивачів, пов`язаних з розглядом справи, та бажання сторони позивача надати суду відповідні докази на підтвердження понесених витрат, у зв`язку з цим відповідно до ч.8 ст. 141, ст. 246 ЦПК України суд призначив судове засідання для вирішення питання про судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Оскільки позивача за подібною категорією справ звільнено від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1073,60 грн. судового збору відповідно до ставок, визначених п.п.1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" на час ухвалення судового рішення по справі.

Outcome: partial