Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

[PERSON] \~\~звернувся до суду з позовом до Дмитрушківської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В позовній заяві позивач зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] про що 22.09.2002 року складено актовий запис № 12, виконавчим комітетом Гереженівської сільської ради Уманського району. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Інших спадкоємців немає. У встановлений законом термін та порядок він звернувся до державного нотаріуса Другої уманської державної нотаріальної контори Діброви Л.М. із заявою про прийняття спадщини. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та реєстрації права власності на нерухоме майно, про що державний нотаріус Другої уманської державної нотаріальної контори 04.05.2023 року виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Тому [PERSON] не може реалізувати своє право на прийняття спадщини та вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] \~в\~підготовче судове засідання не з`явився, однак на адресу суду подав заяву, в якій просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутність. В підготовче судове засідання представник відповідача Дмитрушківської сільської ради не зявився, проте подав до суду заяву, в які просив проводити розгляд справи у відсутність представника сільської ради та винести рішення відповідно до законодавства України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками записані: батько- [PERSON] та мати- [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що видане 11.10.1977. [INFO] померла [PERSON] , мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторно) серії [NUMBER] від 17.08.2016. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] та надвірних споруд, який рахується в погосподарській книзі № 2. Відповідно до довідки Гереженівської сільської ради виданої 04.08.2009, [PERSON] , яка померла [INFO] проживала і була прописана на день смерті в [ADDRESS] . На день смерті спадкодавця разом з нею проживав та був зареєстрований син [PERSON] , який на протязі шести місяців став управляти будинком. 04.05.2023 державний нотаріус Другої уманської державної нотаріальної контори Діброви Л.М. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та реєстрації права власності на нерухоме майно. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] будинок з іншими господарськими будівлями був побудований в1987 році. На момент завершення будівництва житлового будинку та інших споруд чинним законодавством не була передбачена процедура введення завершеного будівництва приватного житлового будинку в експлуатацію. 12 березня 1981 року Радою Міністрів Української РСР була прийнята постанова № 125 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів». Постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Таким чином, станом на момент закінчення будівництва житлового будинку, зокрема станом на 1987 рік, чинним законодавством не була передбачена процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1961 року, що діяла на момент завершення будівництва, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Записи в по господарських книгах сільських рад визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право власності. У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою ( ст. 1) і визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина , її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов`язком держави (ст. 3), права та свободи людини є невідчужуваними і непорушними ( ст. 21). В статті 13 визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.\~Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності\~на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону(ст. 14). Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідноч.2\~ст.\~77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач за відсутності у нього правовстановлюючого документа на право власності на спірну квартиру позбавлений можливості в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у зв`язку із чим звернувся до суду із позовом. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218\~ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2ст.\~1220\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини спадкоємцями встановлено строк у шість місяців з часу відкриття спадщини (ч.1ст. 1270 ЦК України). Статтею 1268\~ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з п.3.1. Роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»\~- визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втирати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392ЦК України). Відповідно п.23постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У\~статті 67 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-12\~встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно з ч. 1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частини третьої статті 1296\~ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду від 14 серпня 2019 року по справі N 523/3522/16-ц, та в силу положень частини 4статті 263\~ЦПК України враховується при прийнятті рішення по справі. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги\~\~ [PERSON] до Дмитрушківської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування підлягають задоволенню.

Outcome: approved