Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 20 липня 2021 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, за яким вона передала відповідачу грошові кошти у сумі 25000 доларів США, які він зобов`язався повернути в термін до 01 вересня 2021 року. Відповідач не виконав свої боргові зобов`язання, як було визначено розпискою, тоді позивач звернулася до нього з претензією, після чого 16 листопада 2021 року з метою врегулювання спору між ними було укладено договір про реструктуризацію заборгованості. Однак відповідач не виконує умови договору про реструктуризацію заборгованості, що змусило позивачку за захистом своїх прав звернутися до суду. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість: гривневий еквівалент 25000 доларів США згідно офіційного курсу валют встановленого НБУ, станом на дату прийняття судового рішення та витрати на оплату судового збору у розмірі 9142,15 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча судом своєчасно та належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомив. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо заявлених позовних вимог. Судом встановлено, що 20 липня 2021 року відповідач [PERSON] уклав з позивачкою договір позики, за яким позивачка передала йому грошові кошти у сумі 25000 доларів США. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14зазначено,що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджується той факт, що 20 липня 2021 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 25000 доларів США, з кінцевим терміном повернення - 01 вересня 2021 року, що стверджується розпискою, відповідно до якої відповідач прийняв на себе зобов`язання повернути позику до 01 вересня 2021 року/а.с.43/. Відповідач не виконав свої боргові зобов`язання, як було визначено розпискою, тоді позивач звернулася до нього з претензією, після чого 16 листопада 2021 року з метою врегулювання спору між ними було укладено договір про реструктуризацію заборгованості/а.с.40-41/. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань відповідач заборгував позивачу 25000 доларів США, що в національній валюті України станом на 31 серпня 2023 року становить 914215 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . За таких обставин суд, з урахуванням принципу диспозитивності, на підставі встановлених обставин справи, враховуючи те, що відповідач не виконує свої грошові зобов`язання за договором позики, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенні, а тому понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 9142 грн. 15 коп., які у відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved