Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 13 вересня 2011 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Від спільного подружнього життя сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Вказувала на те, що після припинення шлюбних відносин відповідач ніяким чином не цікавиться вихованням та розвитком своєї дитини, а також станом його здоров`я, не бере участі у фінансових витратах на дитину. Всі питання стосовно дитини вирішуються виключно позивачем. Посилаючись на викладене, позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ; стягнути із [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову - з 16 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Хоменко І.М. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У прохальній частині позовної заяви позивач просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі й через оголошення на офіційному вебсайті Броварського міськрайонного суду Київської області на офіційному вебпорталі «Судова влада України». Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. В судове засідання представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим 12 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №1137 (а.с. 7). Відповідно до вказаного свідоцтва про народження матір`ю дитини є [PERSON] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2014 року позов [PERSON] задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис за №770. Згідно з листом від 23 травня 2023 року №5252/1.12.3/В, наданим відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб центру обслуговування «Прозорий офіс» виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано: [PERSON] , [INFO] (баба дитини); [PERSON] , [INFO] (матір дитини); [PERSON] , [INFO] (малолітній). Згідно з довідкою від 25 травня 2023 року №133, виданою Броварським ліцеєм №10 Броварської міської ради Броварського району Київської області, [PERSON] навчається у 5-А класі даного навчального закладу. Відповідно до характеристики від 09 січня 2023 року, виданої директором Броварського ліцею №10, [PERSON] навчався у даному закладі з першого класу. Зарекомендував себе як старанний, працелюбний, уважний учень. На уроках завжди уважний, виконує домашні завдання. До виконання громадських доручень ставиться дбайливо. Веселий, самостійний. Не піддається чужому впливу. Має авторитет серед товаришів, багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Дитина виховувалась в неповній сім'ї, виховує сина мати, [PERSON] , та баба, [PERSON] , які всебічно займались та опікувались ним. Батько дитини участі у вихованні сина не брав, у школі не з'являвся. Відповідно до посвідчення від 01 лютого 2017 року, серія [NUMBER] , виданого управлінням соціального захисту населення Броварської міської ради Броварського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю. Згідно з декларацією №0001-4HA2-4900 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, виданою комунальним некомерційним підприємством Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броварський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», [PERSON] є пацієнтом даної медичної установи. 23 травня 2023 року спеціалістом Служби у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської областіза допомогою мобільного застосунку «Viber» було проведено бесіду з [PERSON] з метою з'ясування його думки щодо позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] . Останній повідомив, що наразі проживає у Федеративній Республіці Німеччина. Розповів, що з сином [PERSON] спілкується по телефону, також інколи спілкується з колишньою дружиною. Зазначив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до [PERSON] , на підтвердження чого надав письмову заяву від 24 травня 2023 року №1.12.4-36-A-4796. 04 липня 2023 року виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області як орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 42-45). Згідно із приписами статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Як передбачено статтею 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З вище наведених фактів вбачається, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його життям, не забезпечує медичним доглядом, лікуванням дитину, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріально сина не утримує. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Матеріалами справи встановлено, що аліменти із відповідача за рішенням суду не стягувалися та між сторонами відсутня домовленість про добровільну сплату відповідачем аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, моральної соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) зазначено, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №523/2927/18 (провадження №61-13820св19), від 03 листопада 2021 року у справі №487/5798/20 (провадження №61-13023св21) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини врегульоване статтею 183 СК України. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2 833 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, з розрахунку на одну дитину та з урахуванням того, що участь у вихованні та утриманні дитини повинні брати двоє батьків, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З огляду на викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі: у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно із частинами першої, шостої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням наведеного, суд вважає за потрібне стягнути із відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Outcome: approved