Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

11.07.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Триліський спиртовий завод» про стягнення заробітної плати та компенсації нарахованої при невчасній виплаті заробітної плати, мотивуючи вимоги тим, що він з листопада 2021 року по 01.07.2023 року працював на посаді охоронника. Позивач зазначає, що з початку роботи на підприємстві заробітну плату йому не виплачувалась через відсутність коштів, передбачених для виплат заробітної плати. На підставі зазначеного, просив стягнути з Державного підприємства «Триліський спиртовий завод» на його користь заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 134208,00 грн та виплатити компенсацію за невчасну виплату заробітної плати в сумі 3167,70 грн. В судове засідання позивач не з`явився, з подачею позову подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надали письмового листа в якому просили розгляд справи проводити без представника відповідача та підтвердили наявність боргу перед [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до наказу ДП «Триліський спиртовий завод» №7/к від 01.11.2021 року [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду охоронника з 01.11.2021 року. Відповідно до наказу ДП «Триліський спиртовий завод» №011/К від 14.06.2023 року звільнено [PERSON] з посади охоронника з 30.06.2023 року, згідно ст. 38 КЗпП Уккраїни. Як вбачається з довідки № 7-3/ від 17.06.2023 року виданою ДП «Триліський спиртовий завод», станом на 01.06.2022 року, відповідач має борг перед позивачем по виплаті заробітної плати в сумі 134208,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до вимог ч. 1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим повноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 1 Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати» підприємства, установи і організації всі форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до статті 3 Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після отримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. Згідно вказаної довідки № 7-3/ від 17.06.2023 року виданою ДП «Триліський спиртовий завод» [PERSON] нараховано компенсацію за невчасну виплату заробітної плати, в зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 3167,70 грн, з червня 2022 року по січень 2023 року, включно. Наданий позивачем розрахунок відповідачем спростований не був, а тому він приймається судом, як достовірний. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України «Про судовий збір». Згідно п.3 ч.1,ч.2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» позивач у справі підлягає звільненню від сплати судового збору під час розгляду справи, оскільки предметом позову у цій справі є захист трудових прав позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справі про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Тому на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Outcome: approved