Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

07 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 травня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. На підставі заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 жовтня 2018 року з відповідача на її користь стягувалися аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що на даний час син сторін досяг повноліття та продовжує навчання у вищому навчальному закладі «Група професійних шкіл №2» у Кракові, Республіка Польща за напрямком технік-програміст на денному стаціонарі очної форми навчання, стипендію не отримує, має значні успіхи в навчанні, з огляду на що навчається на безкоштовній основі. За місцем навчання їх син проживає в гуртожитку. Вона повністю матеріально забезпечує сина. Відповідач працює на території Російської Федерації, має великий дохід, розмір якого складає 50000 грн на місяць. У постійному користуванні має рухоме майно - транспортний засіб, а також є співвласником квартири та нежитлового приміщення. У відповідача відсутні інші особи, які перебувають на його утриманні, інших дітей не має. Він є здоровим, працездатним, матеріально забезпеченим, офіційно працевлаштований та має реальну можливість утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 22 травня 2021 року до досягнення сином 23-х років. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2021 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 07 жовтня 2021 року на період навчання до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. 05 червня 2023 року відповідач [PERSON] , який діє через свого представника - адвоката Маховика Р.В., звернувся до суду із заявою про перегляд заочного вказаного рішення від 24 грудня 2021 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 липня 2023 року заяву представника [PERSON] - адвоката Маховика Романа Васильовича про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2021 року у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У відзиві представник відповідача [PERSON] - адвокат Маховик Р.В. у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що надуманими та необґрунтованими є доводи позивачки про розмір доходу відповідача, який складає більше 50000 грн щомісяця, враховуючи його мінімальний дохід. З березня 2022 року він взагалі доходу не отримував, намагання працевлаштуватись за кордоном успіху не мали. У нього відсутнє постійне місце роботи та він не має регулярного і доходу, у зв`язку з чим не може сплачувати аліменти у зазначеному в позові розмірі. Крім того, не підтвердженими є доводи позивачки про мінімальний розмір витрат на сина у сумі 10000 грн. Більш того, він надає сину матеріальну допомогу при першій же можливості, водночас син працює в Республіці Польща офіціантом в ресторані та отримує дохід, про що позивачка не заперечує. Щодо наявності у його користуванні автомобіля, то позивачкою не доведено даного факту, а він це заперечує. Відповідно до листів заступника начальника Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС України в Сумській області від 14 липня 2023 року та 18 липня 2023 року убачається, що з 01 січня 2021 року та по день надання відповіді на адвокатський запит, згідно з обліковими даними ЄДР МВС, за громадянином [PERSON] транспортні засоби не реєструвались та не перереєстровувались. Станом на 17 липня 2023 року за громадянином [PERSON] транспортні засоби не зареєстровані. Транспортний засіб АЗЛК 21412, 1994 року випуску ( Москвич ) зареєстрований за [PERSON] 09 жовтня 2001 року знятий з обліку у зв`язку з вибраковкою 27 березня 2018 року. Щодо наявності приміщення, належного йому, то позивачка здійснює у приміщенні підприємницьку діяльність, про що вона не заперечує. Частину площі здає в оренду перукарям та майстрам краси, отримуючи від цього дохід. Фактично власністю відповідача (нежитловим приміщенням) розпоряджається позивачка (т. 2, а.с. 32-34). У відповіді на відзив представник позивачки [PERSON] - адвокат Якименко О.І. зазначила, що позивачка вважає неправдивою викладену у відзиві інформацію про те, що відповідач надає сину матеріальну допомогу при першій же можливості, оскільки матеріальна допомога не надавалася відповідачем взагалі. У період навчання сина відповідач лише у квітні 2022 року переслав 1500 грн. Позивачка направляла гроші сину на проживання, навчання, задоволення всіх потреб, та вирішення всіх проблем, весь свій заробіток вона витрачала на забезпечення їх спільного із відповідачем сина, який ще навчався на денному стаціонарі коли він продовжував навчання, що підтверджується скріншотами переказів з карти на карту. Також позивачка утримувала сина одна, придбала ноутбук та мишу, що підтверджується чеком № 600007657 від 03 листопада 2018 року. Також є неправдивою у відзиві інформація про те, що син працював офіціантом в Республіці Польща в період навчання, оскільки в період навчання син приділяв увагу весь час тільки навчанню. Також позивачка заперечує твердження відповідача, що вона частину площі здає в оренду перукарям та майстрам краси, отримуючи від цього дохід. Звертає увагу, що квартира за адресою: [ADDRESS] завжди була в розпорядженні відповідача. За весь період навчання сина відповідачем не було надано ніяких коштів для проживання та навчання в іншому місті. Матеріальним утриманням сина займалася весь час одноосібно позивачка, навіть у той період, коли відповідач перебував, працював, та отримував великий дохід за межами кордону України - на території російської федерації, а його син в цей час перебував на території Республіки Польща та потребував матеріальної допомоги. Звертає увагу, що відповідач не сплачував аліменти навіть до досягнення спільним сином повноліття. Доводи щодо скрутного матеріального становища відповідача та незгода останнього із розміром аліментів на дитину в твердій грошовій сумі 5000 грн, оскільки він не працює, позивачка оцінює критично та повідомляє суду, що вони є неправдивими. Позивачка не згодна з твердженнями про відсутність у відповідача будь-яких прибутків, доходів та власності, зазначених у поданій заяві, при складанні якої той скористався послугами адвоката, тривалий час перебував за межами кордону України, сплатив у 2023 році заборгованість по аліментам до 2018 року в розмірі приблизно 34000,00 грн (т. 2, а.с. 47-49). 07 серпня 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Маховика Р.В. надійшли письмові заперечення, у яких зазначає, що доданими представником позивачки доказами жодним чином не підтверджується факт проживання сина сторін разом із позивачкою у період часу, за який стягуються аліменти, що могло бути однією з підстав для стягнення аліментів. Доводи щодо регулярних відвідин спільного сина не підтверджено належними доказами. Фактично у відповіді на відзив порушується питання про стягнення витрат, які позивачка понесла у зв`язку з наданням певної матеріальної допомоги сину, а не питання сплати аліментів за навчання, природа даних правовідносин не є аналогічною, і регулюється різними нормами Сімейного кодексу України. Певні банківські переказами грошових коштів з картки позивачки на картку без ідентифікації отримувача та призначення платежу не можуть слугувати підставою для стягнення аліментів на навчання. У більшості копіях договорів страхування зазначено країну перебування - Болгарія, з огляду на що дані докази не стосуються предмета доказування, враховуючи також дати укладання договорів (2018, 2019, 2020 роки). Роздруківки скріншотів переказів коштів не дозволяють ідентифікувати особу, з картки якої здійснювались такі перекази. Статтею 199 СК України визначено, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже обставинами, що підлягають доказуванню у справі є факт спільного проживання дитини з одним із батьків, а також можливість відповідача надавати матеріальну допомогу. Як встановлено під час розгляду справи, дитина сторін проживає окремо від позивачки у Республіці Польща, з часу подання позову, де навчалась до 29 квітня 2022 року. У зв`язку з цим у позивачки відсутнє право звернення до суду із даним позовом, так як дитина проживала окремо від неї, враховуючи також факт того, що відповідач особисто при можливості надає матеріальну допомогу своєму синові (т. 2, а.с. 115-117). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Якименко О.І. позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Маховик Р.В. в задоволенні позову просив відмовити. Третя особа [PERSON] про розгляд справи повідомлений належним чином, у раніше поданій заяві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує (т. 1, а.с. 66). Допитана в судовому засіданні позивачка [PERSON] в якості свідка пояснила суду, що її син [PERSON] за період з 01 вересня 2021 року по 21 лютого 2022 року навчався онлайн і проживав у їх спільній з відповідачем квартирі. Однак, у цей період потрібно також було сплачувати і за гуртожиток у м. Кракові та за послуги опікуна. За цей період нею витрачалося на утримання сина близько 12000 грн на місяць. 24 лютого 2022 року він уїхав в Польщу, вона перекинула йому 11000 грн на кредитку та 5000 грн його опікуну [PERSON] . В кінці травня 2022 року вона приїхала до нього в м. Пшемишль і дала йому ще 2000 доларів США. Зараз [PERSON] не навчається. Після закінчення навчання він працює в Польщі. Вона працює перукарем, має на утриманні непрацездатних батьків. Відповідач програміст, працює в галузі газопостачання. У серпні 2021 року він виїхав з України. Заслухавши думку позивачки та представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 30 листопада 1996 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (т. 1, а.с. 12). Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач (т. 1, а.с. 13). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 травня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано (т. 1, а.с. 28). На підставі заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 жовтня 2018 року з відповідача на користь позивачки стягувалися аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (т. 1, а.с. 30-32). [INFO] син сторін [PERSON] досяг повноліття. Відповідно до довідки директора Групи професійних шкіл № 2 у Кракові, шкільне селище 18 від 10 серпня 2021 року [PERSON] , [INFO] , закінчив клас ІІІ ТІ, і рішенням педагогічної ради від 22 червня 2021 року був переведений до класу IV TI за напрямком Технік-програміст у Групі професійних шкіл № 2 у Кракові. Розпочинає навчання у 2021/2022 навчальному році у четвертому класі. Навчання у 2021/2022 навчальному році розпочинається 01 вересня 2021 року, а закінчується 24 червня 2022 року (т. 1, а.с. 26, 27). Позивачка [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець з надання послуг перукарнями та салонами краси (т. 1, а.с. 33-34). У свою чергу, відповідач [PERSON] є власником частини нежитлового приміщення по [ADDRESS] , а також квартири по [ADDRESS] (т. 1, а.с. 35, 39). Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2021 року в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на 1/2 частину нежитлового приміщення по [ADDRESS] (т. 2, а.с. 37-38). За інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28 жовтня 2021 року відповідач [PERSON] у період з 01 січня 2019 року по 01 жовтня 2021 року 17 разів перетинав державний кордон України у пунктах пропуску Покровка, Гоптівка, Велика Писарівка, Юнаківка, Бачівськ, Бориспіль-D (т. 1, а.с. 59). За даними відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків відповідач [PERSON] отримував заробітну плату в ТОВ «Агнкс-Сервіс» і розмір його заробітної плати за період з травня 2021 року по листопад 2021 року склав 6000 грн на місяць, з грудня 2021 року по лютий 2022 року - 6550 грн на місяць. За період з 2 кварталу 2022 року по 1 квартал 2023 року інформація про доходи відсутня (т. 1, а.с. 150, т. 2, а.с. 40). Відповідно до свідоцтва про закінчення технікуму [PERSON] у навчальному 2021/2022 році закінчив Технікум № 2 у Комплексі професійно-технічних училищ № 2 ім. Студентського Комітету Солідарності у Кракові воєводство Малопольське та отримав атестат зрілості (т. 2, а.с. 41, 42, 43, 44). Частиною 1 та 2 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як передбачено частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Судом встановлено, що станом на момент звернення позивачки до суду з даним позовом повнолітній син сторін навчався в технікумі на денній формі навчання та потребував у зв`язку з цим матеріальної допомоги батька, зокрема, на витрати, пов`язанні з навчанням, харчуванням, витрати на проїзд. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, дані про осіб, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, а матеріали справи не містять. Відповідачем також не надано доказів на підтвердження факту надання допомоги сину у добровільному порядку, про що він посилається у відзиві. Однак, на думку суду, позивачка не довела належними і допустимими доказами заявлений до стягнення розмір аліментів у розмірі 5000 грн щомісячно, зокрема факт понесення нею витрат на утримання повнолітнього сина та необхідність стягнення аліментів на сина у заявленому нею розмірі. Зокрема, як вбачається з доданого до відповіді на відзив звіту по транзакціях по її рахунку, у період з травня 2021 року до лютого 2022 року позивачка перераховувала на картковий рахунок сина від 1405 грн 03 коп. до 6250 грн на місяць. При цьому, період з вересня 2022 року по травень 2023 року суд не приймає до уваги, оскільки в судовому засіданні позивачка визнала той факт, що у червні 2022 року її повнолітній син припинив навчання, у зв`язку з чим втратив право на отримання аліментів. Також матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження факту оплати за проживання сина у гуртожитку та за послуги опікуна, ураховуючи, що доданий до позовної заяви договір про надання інформаційно-консультаційних послуг від 01 червня 2020 року припинив дію 30 червня 2021 року, тобто стосується іншого ніж заявлено у позові періоду (т. 1, а.с. 22-24). Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час, а саме: з 22 травня 2021 року, суд зазначає наступне. Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Однак, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів за минулий час, тобто, починаючи стягнення з 22 травня 2021 року необхідно відмовити. При цьому, додана до заперечень телефонна переписка з відповідачем стосується вирішення питань про стягнення аліментів до досягнення дитиною 18 років, а також щодо питання поділу майна подружжя. Однак, вказана телефонна переписка не містить вимог позивачки про сплату відповідачем аліментів на утримання повнолітнього сина на час навчання та доказів ухилення відповідача від їх сплати (т. 1, а.с. 184-224). Щодо позовних вимог про індексацію розміру аліментів, то як визначено статтею 201 СК України, до відносин між батьками і сином щодо надання йому утримання норми статті 184 СК України щодо індексації розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, не застосовуються, тому вказана вимога є необґрунтованою. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - з 07 жовтня 2021 року на період навчання до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позов в частині стягнення аліментів задоволено на 40 % (2000 грн * 100 % / 5000 грн), тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 363 грн 20 коп. (40 % від 908 грн), ураховуючи, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial