Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з вищевказаною позовною заявою в обґрунтування якої зазначає, що в травні 2023 року їй стало відомо про винесення приватним виконавцем Сидорук Л.В. постанови про арешт її банківських рахунків. Постанова була винесена при виконанні виконавчого напису №4690 від 20.01.2021, вчиненого приватним нотаріусом Горай О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВОЇ КОМПАНІЇ «ПРОФІТ КАПІТАЛ», заборгованості в розмірі 22182,00 грн. Зазначила, що напис вчинено з порушенням нотаріусом вимог закону, вважає його протиправним та таким, що грубо порушує її права, а тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.08.2023 року справу прийнято до розгляду, та відкрито провадження у справі, в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк відповідачу на підготування відзиву та витребувано докази у третьої особи. Позивачка до судового засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВОЇ КОМПАНІЇ «ПРОФІТ КАПІТАЛ» належним чином повідомлено про день час та місце розгляду справи, його представники до суду не з`явилися, подали заяву про зменшення розміру судових витрат відповідно до ст.142 ЦПК України. Третя особа ПРИВАТНИЙ ВИКОНАВЕЦЬ ВИКОНАВЧОГО ОКРУГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ Сидорук Леся Вікторівна до судового засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про проведення судового засідання без її участі. Третя особа ПРИВАТНИЙ НОТАРІУС ЖИТОМИРСЬКОГО МІСЬКОГО НОТАРІАЛЬНОГО ОКРУГУ Горай Олег Станіславович про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду не з`явився, будь - яких пояснень та клопотань на адресу суду від нього не надходило. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Приписами ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України встановлено: кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 13.04.2021 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4690 про звернення стягнення з [PERSON] на користьТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВОЇ КОМПАНІЇ «ПРОФІТ КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором №2246494 від 07.08.2019, який укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого за договором відступлення прав вимоги за кредитними договорами є відповідач (а.с.7). За виконавчим написом стягнення заборгованості проводиться за період з 14.01.2020 року по 06.01.2021 року в розмірі 22182.00 грн. 13.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. відкрито виконавче провадження ВП №65143967 з примусового виконання вказаного виконавчого напису №4690 (а.с.6). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Встановленим обставинам відповідають правовідносини, які виникли з приводу законності вчинення виконавчого напису нотаріуса. Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Статтею 88 цього ж Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, згідно яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічний порядок вчинення нотаріальних дій передбачений пунктами 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з пунктом 1 вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Виходячи з правового аналізу вказаних норм можна стверджувати, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повина існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус отримував від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВОЇ КОМПАНІЇ «ПРОФІТ КАПІТАЛ», первинні бухгалтерські документи щодо видачі позивачу кредиту та його невиконання, або здійснення позичальником його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Таким чином, доказів наявності заборгованості позивача за договором жодним документом не підтверджено. Відповідно до пункту 2.3 глави 16 розділу II Порядку №296/5 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору, здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на адресу позивача. Із наданих суду письмових матеріалів не видно, що боржнику направлялось відповідачем повідомлення - письмова вимога про усунення порушень. Отже, не підтверджено обізнаність позивача про розмір заборгованості до вчинення виконавчого напису нотаріусом. Окрім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. У висновку, викладеному в постанові Великої палати Верховного суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 вказано, що нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, які не є нотаріально посвідченими, оскільки останні не входять до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку. З матеріалів справи не встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом дотримано Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: виконавчий напис вчинено на стягнення заборгованості за нотаріально посвідченим договором після спливу 30 днів з моменту повідомлення боржника про усунення порушень, було встановлено, що заборгованість є безспірною. Також спірним є факт отримання стягувачем права вимоги до боржника, оскільки у виконавчому написі зазначено, що відповідач ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВОЇ КОМПАНІЇ «ПРОФІТ КАПІТАЛ», є правонаступником прав та обов`язків ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» на підставі договору від 03.04.2017, однак кредитний договір між останнім і позивачем було укладено пізніше - 07.08.2019 року. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже, оскільки відповідач не скористався правом на подання відзиву, доказів на спростування зазначених обставин суду не надав, не довів безспірність суми заборгованості, третіми особами також суду не були надані документи на спростування викладених в позові обставин, суд вважає доведеним твердження позивача, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений в порушення вимог законодавства, а тому не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими, у зв?язку з чим підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується наступним. Відповідно до приписів ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 та неодноразово наголошено у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, сторона у справі має право на компенсацію таких витрат, якщо нею буде доведено, що розмір таких витрат обґрунтовано. Представник відповідача подав клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем були надані суду: копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги від 29.05.2023; акт-квитанція про оплату послуг адвоката за договором №38/23 від 29.05.2023 , додаткова угода до договору про надання правової(правничої) допомоги №38/23 , акт прийому-здачі наданих послуг. розрахунок суми вартості послуг від 26.05.2023 відповідно до якого адвокатом були надані позивачу послуги та їх вартість: консультація та правовий аналіз документів, складання позовної заяви-всього 5500 грн. Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Надаючи оцінку наданим позивачу послугам правничої допомоги, суд зазначає, що справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є складними, не вимагає вивчення великого обсягу нормативно - правових актів, складення великої кількості процесуальних документів. Отже, первинна та повторна консультації, ознайомлення з практикою ВСУ не вимагала від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на незначну складність вказаної справи (малозначна справа) та сталу судову практику у даній категорії справ. У зв`язку з наведеним, оскільки правнича допомога позивачу фактично була надана, з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну (правничу) допомогу, розмір останніх підлягає зменшенню до 4000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, а суд вирішив про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved