Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

14.04.2023 Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі по тексту - АТ «Райффайзен Банк», банк, кредитор) через свого представника Лозіну О.Ю. звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 30.11.2021 між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено кредитний Договір № 014/380805/82/1314582, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 49 000,00 грн., строком на 72 місяці, а позичальник у свою чергу зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у фіксованій процентній ставці у розмірі 44,90% річних, комісії згідно з умовами договору та тарифів кредитора, виконати інші зобов`язання в поряду та строки узгоджені в договорі. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, передавши відповідачеві обумовлену договором суму грошових коштів, тоді як [PERSON] своєчасно не вносив платежів на повернення кредиту внаслідок чого допустив заборгованість, яка станом на 02.02.2023 складає - 71 322,32 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі - 50 286,09 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом -1 714,41 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі - 21 036,2 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 20 850,65 грн., які у добровільному порядку не сплачує, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 25.05.2023 залучено до участі у справі правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі позивач). У визначений судом строк відповідач відзиву не надав, не надав заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові та заяві, що направили в адресу суду просив про розгляд справи за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач не з`явилась у судове засідання, будучи повідомленим про дату, час і місце судового засідання за адресою місця проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності сторін спору на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, про що було постановлено ухвалу 22.08.2023. Ураховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 30.11.2021 [PERSON] звернувся до АТ «Райффайзен Банк» із Заявою про акцепт Публічної пропозиції/Угода №CMDPI-1968709 (а.с.7,8), відповідно до якої шляхом підписання цієї Заяви прийняв (акцептує) Публічну пропозицію Банку про надання послуг з відкриття та обслуговування банківських рахунків, розміщення вкладів, надання кредитів та інших послуг в порядку та на умовах викладених у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк», що оприлюднені на сайті банку. Відповідно до Заяви на отримання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/1314582 (а.с.9), [PERSON] просив надати кредит у розмірі 49000, 00 грн. на 72 місяці. Відповідно до Паспорту споживчого кредиту від 30.11.2021 (а.с.9 на звороті, 10, 11), [PERSON] було надано інформацію, як споживачу до укладення договору, вказаний документ підписано позичальником, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Як слідує із Заяви-договору про надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/1314582 від 30.11.2021 (Додаток до Заяви акцепт Публічної пропозиції/Угода №CMDPI-1968709 від 30.11.2021) (а.с.12-15), Банк зобов`язався надати клієнту послуги споживчого кредиту, під яким розуміються грошові кошти, що надаються клієнту на придбання товарів (робіт, послуг), Банк зобов`язався відкрити клієнту поточний рахунок [NUMBER] в гривнях, надати кредит у розмірі 49000, 00 горн., а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування, строк кредиту 72 місяці, проценти за користування сторони узгодили в розмірі 44,9%, розмір щомісячного платежу відповідно до Графіка платежів, який є додатком до Заяви-Договору. Факт передачі позивачем відповідачеві грошових коштів обумовлених договором підтверджується Випискою по рахунку, в якій відображено передачу грошових коштів на рахунку відповідача (а.с. 16). Виписка по рахунку згідно з Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом щодо передачі відповідачеві грошових коштів та користування ними. 06.02.2023 за вих. №114/5-К-284179 в адресу [PERSON] АТ «Райффайзен Банк» було спрямовано досудова вимога про дострокове виконання умов кредитного договору, розмір заборгованості за кредитом станом на 02.02.2023 становить 71 322,32 грн. Вказана вимога була отримана адресатом в підтвердження чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.22). На підтвердження обставин зазначених у позові позивачем надано також Правила банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк» (а.с.24-28). На підтвердження заборгованості [PERSON] перед банком надано розрахунок заборгованості (а.с.6), відповідно до якого станом на 02.02.2023 відповідач допустив заборгованість у розмірі 71 322,32 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі - 50 286,09 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом -1 714,41 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі - 21 036,2 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 20 850,65 грн. 13.04.2023 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги за № 114/2-58, відповідно до якого Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було відступлено право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 014/380805/82/1314582 укладеним 30.11.2021 із [PERSON] , про що зазначено у Витягу з реєстру боржників за №6493 (а.с.49, 50). Частиною першою та третьою статті 512 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договору про відступлення прав вимоги від 13.04.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 014/380805/82/1314582 від 30.11.2021. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ст.627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд звертає увагу, що відповідач був обізнаний з розглядом цивільної справи, повідомлявся в установленому порядку про її розгляд, але жодним чином не висловив своєї позиції за вимогами до нього банку про стягнення кредитної заборгованості, не заперечив наявної заборгованості, укладення договору, його умов, отримання кредитних коштів, розміру нарахованої заборгованості, у тому числі процентів, винагороди. Відповідач в межах визначеного судом строку відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування використання кредитних коштів, тощо. Водночас суд враховує, що якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами перед судом, що ним не було зроблено. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору із відповідачем, оскільки усі умови прямо передбачені в Заяві-Договорі та Паспорті споживчого кредиту, які підписано сторонами, також доведено порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за таким кредитним договором. Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача, оскільки іншого не доведено, а тому вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з яких: рахунок строкової заборгованості - 71 322,32 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі - 50 286,09 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом -1 714,41 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі - 21 036,2 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 20 850,65 грн., є обґрунтованими. За таких обставин, суд задовольняє позов у повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України та присуджує із відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved