Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

29.05.2023 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., зареєстрований у реєстрі № 35674 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» грошових коштів в сумі 20172,03 грн., та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що з автоматизованої системи виконавчих проваджень [PERSON] дізналася про відкриття виконавчого провадження в Єдиному реєстрі боржників за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., 22.12.2021 року та зареєстрованим в реєстрі № 35674, про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості за Кредитним договором № 75859962 від 27 червня 2021 року, за період з 18.11.2021 року по 22.12.2021 року у розмірі 20 172,03 грн. Проте, зазначений виконавчий напис вважає незаконним, оскільки вчинений приватним нотаріусом за відсутністю підстав для його вчинення, а саме: відсутність будь-яких відносин та зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія Управління активами»; відсутність повідомлень від відповідача та нотаріуса про наявність боргу та встановлення безспірності заборгованості. 06.06.2023 року на підставі ухвали суду та у відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 12.06.2023 року ухвалою суду за клопотанням позивача зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 35674 вчиненого 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. 27.06.2023 року представник відповідача надав на адресу суду заяву про визнання позовних вимог (в порядку ст. 206 ЦПК України), відповідно до якої просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в частині визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. зареєстрованого за № 35674 від 22 грудня 2021 року таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 537 грн. та у разі подання заяви про забезпечення позову в розмірі 268,40 грн. (інші 50 відсотків судового збору повернути позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України). 27.06.2023 року представник відповідача надав до суду клопотання про врегулювання спору за участю судді, в якому зазначив, що на його думку, даний спір можливо вирішити в мировому порядку за умови взаємних поступок, оскільки наявність заборгованості за кредитним договором позивачем не спростовується, лише містить посилання щодо надмірно великої суми заборгованості, у зв`язку із чим пропонує вирішити даний спір в мировому порядку на наступних умовах: у разі сплати коштів у розмірі 7226,83 грн. на розрахункові рахунки ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у строк до 18:00 години 27.07.2023 року, частина заборгованості у розмірі 12945,20 грн. буде списана, а заборгованість за кредитним договором № 75859962 від 27.06.2021 та виконавчим написом № 35674 вважатиметься такою, яка погашена в повному обсязі. В разі погодження позивача з вказаними вище умовами, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» гарантує підписання на вказаних умовах мирову угоду та/або вважати вказані вище умови договором часткового прощення боргу. За кредитним договором № 75859962 від 27.06.2021 року не минув строк позовної давності, тому в разі не визнання умов клопотання, стягувачем буде відправлено позов до суду. Треті особи у встановлений п`ятнадцятиденний строк пояснення щодо позову не подали. У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи та не проводячи судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що 22.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 35674 щодо звернення стягнення на грошові кошти у сумі 20 172,03 грн. з [PERSON] , на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» за кредитним договором № 75859962 від 27.06.2021 року, укладеним з ТОВ « 1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія Управління активами». Яким запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія Управління активами», стягнути з [PERSON] за період з 18.11.2021 року по 22.12.2021 рік, суму у розмірі 20 172,03 грн., що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6000 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 14 122,03 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача в розмірі 50 грн. 15.08.2022 року Державним виконавцем Сокол Г.Л. ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69638117 за наведеним виконавчим написом нотаріуса. Відповідно до ч. 10\~ст. 84 ЦПК України, у зв`язку з неподанням учасником справи з неповажних причин та без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд здійснює розгляд справи за наявними в ній доказами. Відповідно до ст.ст.15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»(далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про\~нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~22\~лютого 2012\~року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідно до правовій позиції Верховного Суду України викладеної у Постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, який враховується судом відповідно до ч. 1 ст. 360-7ЦПК України. Так, аналізуючи норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, враховуючи, що відповідач ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» не надав суду належні та допустимі докази існування заборгованості боржника [PERSON] перед ним, як стягувачем, а саме копії кредитного договору № 75859962 від 27.06.2021 року та детального розрахунку заборгованості за зазначеним кредитним договором із зазначенням періоду виникнення такої заборгованості, тобто, суду не надано належних та допустимих доказів, що приватному нотаріусу для вчинення спірного виконавчого напису було надано документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем; також суду не надано доказів на підтвердження відступлення права вимоги за Кредитним договором № 75859962 від 27.06.2021 року (згідно виконавчого напису це Договір факторінгу № 1911 від 19.11.2021 року), тому за наявністю спору між сторонами про існування та розмір заборгованості зазначеної у виконавчому написі нотаріуса, про який позивач заявляє у своїй позовній заяві, суд визнає, що спірний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріальної округу Солонець Т.М. з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з чим визнає його таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про врегулювання спору за участю судді, оскільки відсутні підстави, визначені в ст. 201 ЦПК України для проведення врегулювання спору за участю судді. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3\~ст. 133 ЦПК\~належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом\~ст. 137 ЦПК\~несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із\~ст. 141 ЦПК\~розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4\~ст. 137 ЦПК\~суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч. 3\~ст. 141 ЦПК\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. підтверджується договором від 28.05.2023 р. про надання правничої допомоги ФОП [PERSON] , де визначено, що винагорода за надані послуги позивачу визначається за домовленістю сторін, актом приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання юридичних послуг від 29.05.2023 р., а також квитанцією від 28.05.2023 р. про оплату юридичних послуг в сумі 2000 грн. за договором від 28.05.2023 року. Отже, з огляду на викладене, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також були дотримані критерії розумності їх вартості. Враховуючи, що суд повністю задовольнив заявлені позовні вимоги, то витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн. підлягають стягненню в повному обсязі з відповідача на користь [PERSON] , як такі, що були доведені відповідно до ст.\~137,\~141 ЦПК. На підставі ст.\~140 - 142\~ЦПК України, враховуючи визнання позову відповідачем, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 429,44 грн. за подання позовної заяви та 214,72 грн. за подання заяви про забезпечення позову; інші 50% судового збору, сплаченого позивачем, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved