Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» в якій просить стягнути на її користь 540 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька на виробництві, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування позовної заяви позивач посилався на те, що вона є донькою [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, який стався на 143 збірному штреку пласта С1 дільниці підготовчих робіт № 4 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» шахта Благодатна. Нещасний випадок визнаний пов`язаним з виробництвом та причиною настання нещасного випадку встановлено: основні - конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність транспортних засобів, недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки, супутні - порушення технологічного процесу, порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів тощо; невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці, незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність системи управління охороною праці, що підтверджується складеними актом за формою Н-5 від 09.06.2013 та актом № 6 за формою Н-1 від 09.06.2013, затвердженими начальником Головного управління Держгірпромнагляду по Донецькій області. Комісією також встановлено, що внаслідок схода вагонеток з рейкової колії та подальшого їх опрокиду на бік, електрослюсарі підземні [PERSON] та [PERSON] біли смертельно травмовані вагонетками, що вдарились у борт виробки на ПК0+12м. Згідно акту розслідування у нещасному випадку взагалі відсутня вина [PERSON] . Внаслідок втрати батька позивачу, інваліду 2 групи з дитинства, завдана моральна шкода, яка полягає в стражданнях, які вона переносить у зв`язку з втратою близької та дорогої для неї людини - батька, вона більше не відчуває батьківської підтримки та любові, єдиною близькою людиною залишилась мати, яка перебуває в депресивному стані через смерть рідної людини, та її піклування не можу повністю та повноцінно замінити батьківську любов та поради, позивач постійно відчуває серйозний стрес через те, що вона на відміну від однолітків не має повноцінної сім`ї і ніколи не зможе відчути турботи рідного батька, після смерті батька позивач втратила можливість отримувати батьківську підтримку, турботу та допомогу в організації життя та побуту, матеріальне забезпечення, зазнала душевних страждань, що призвело до істотних вимушених змін у житті . 23.03.2023 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі за даним позовом, призначене підготовче судове засідання. 11.05.2023 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, до змісту якого останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не доведено свій психічний стан відповідними докази, серед яких мають бути висновки судових експертиз. Крім того, не доведений причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, що також звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну шкоду, позивачем не зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, доказів симптомів моральної шкоди не надано, також, вважає, що свідоцтво про народження не підтверджує походження дитини від батька. Ухвалами суду від 15.05.2023 в задоволенні клопотань представника відповідача відмовлено. Ухвалою суду від 15.06.2023 закрито підготовче провадження у даній справі та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити на доводах та підставах, зазначених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог на підставах, зазначених у відзиві. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (стаття 11 ЦК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як було встановлено при розгляді справи позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , яка була народжена у шлюбі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , рішення суду від 06.06.2012 № 429/5078/12 про розірвання шлюбу. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно з копією трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] [PERSON] працював на різних посадах в ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» , роботу припинено 22.05.2013 у зв`язку зі смертю. Відповідно до акту за формою Н-5 від 09.06.2013 та акту № 6 за формою Н-1 від 09.06.2013, затвердженими начальником Головного управління Держгірпромнагляду по Донецькій області, 22.05.2023 о 13.35 год стався нещасний випадок на 143 збірному штреку пласта С1 дільниці підготовчих робіт № 4 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» шахта Благодатна. Нещасний випадок визнаний пов`язаним з виробництвом та причиною настання нещасного випадку встановлено: основні - конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність транспортних засобів, недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки, супутні - порушення технологічного процесу, порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів тощо; невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці, незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність системи управління охороною праці. Комісією також встановлено, що внаслідок схода вагонеток з рейкової колії та подальшого їх опрокиду на бік, електрослюсарі підземні [PERSON] та [PERSON] біли смертельно травмовані вагонетками, що вдарились у борт виробки на ПК0+12м. Серед винних осіб, та осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці в п. 10, п. 6.2.1 зазначених актів, особа [PERSON] не зазначена. Отже, смерть [PERSON] настала в результаті нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, що підтверджується актами форми Н-1 та Н-5 спеціального розслідування нещасного випадку, що стався [INFO] о 13 год. 35 хв. на виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління імені Героїв космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Згідно зі статтею 153 КЗпП України на всіх підприємствах установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесі, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовується працівником, а також, санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів з питань охорони праці. Відповідно до статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом. Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Отже, зобов`язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, до якого у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право позивача на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань. Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з втратою батька, завдає позивачу душевних та психологічних страждань, позивач позбавлена можливості спілкуватися з батьком близькою людиною, відчувати його турботу, любов, підтримку, та утримання, що тягне за собою порушення його нормальних життєвих зв`язків та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з чим, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із встановленням причинного зв`язку смерті її батька та отриманими ушкодженнями на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків, а також з істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивача, її переживань та страждань, пов`язаних із втратою близької людини батька. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача, що в діях відповідача відсутні ознаки протиправності, оскільки батько позивача отримав тілесні ушкодження у зв`язку з незабезпеченням йому безпечних та нешкідливих умов праці, тому ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» є особою, що несе відповідальність за порушення ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про охорону праці» саме на роботодавця покладено обов`язок створення на кожному робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці, відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Крім того, суд вважає неприйнятними доводи представника відповідача щодо відсутності доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у зв`язку зі смертю батька доведений матеріалами справи. Позивач внаслідок втрати батька переживає нервові потрясіння, пов`язані з його смертю вона позбавлена любові своєї рідної людини та його підтримки, турботи та утримання. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Інші доводи представника відповідача зводяться до власної доказів, отриманих під час розгляду справи, тому суд не бере їх до уваги. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд бере до уваги, що смерть батька позивача настала у зв`язку з порушенням відповідачем вимог щодо безпеки праці, глибину та тривалість моральних страждань, оскільки смерть батька призвела до того, що позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, така втрата є невідворотною, та жодна людини не може замінити рідного батька, його любов та турботу, смертю батька, позивачу завдано глибокі моральні страждання, оскільки був порушений нормальний уклад її життя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) дійшла висновку про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22) вказав, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи при рівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня2022 року у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21). Виходячи з цих обставин, суд, беручи до уваги конкретні обставини по справі, невідворотність, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 300 000, 00 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості, та не приведе до безпідставного збагачення. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня смерті батька [INFO] . Враховуючи те, що зміни до підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України щодо обмеження оподатковуваного доходу набули чинності 23.05.2020, суд доходить висновку, що моральна шкода не підлягає оподаткуванню. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п. 3 ч. 3 ст. 175, п. 1. ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок травмування на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3 000,00 грн.

Outcome: partial