Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

23.05.2023 року до суду звернувся представник заявника адвокат Мойсеєнко Є.О. в інтересах [PERSON] із заявою, в якій просить встановити факт проживання станом на 13.11.1991 року на території України [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Курумоч-2, Волзького району, Самарської області, Російської Федерації. В заяві\~представник зазначає,\~що заявник [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Курумоч-2, Волзького району, Самарської області, РРФСР, де 01.07.1988 році була документована паспортом громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER] . З народження до середини жовтня 1991 року заявниця разом з батьками проживала на території РРФСР, а саме у селі Курумоч-2, Волзького району Самарської області. У зв`язку з фінансовими проблемами в сім`ї, в середині жовтня 1991 року заявник переїжджає на територію України та оселяється у близької подруги [PERSON] , [INFO] , яка на той час проживала за адресою: [ADDRESS] , та запросила [PERSON] на проживання до себе. Оскільки, у подруги заявниці - [PERSON] було достатньо велике домашнє господарство, заявниця мала змогу покращити свій матеріальний стан при реалізації сільськогосподарської продукції на ринках м. Донецька. Приблизно з середини жовтня 1991 року до кінця грудня 1991 року [PERSON] проживала у вищевказаної подруги, а потім переїхала в м. Костянтинівна Донецької області. Вже там остання знайшла роботу та познайомилась зі своїм майбутнім чоловіком - [PERSON] , та 20.06.1992 року уклала шлюб з ним. Від шлюбу у подружжя народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Після укладання шлюбу заявниця звернулася до Костянтинівського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області щодо заміни паспорта у зв`язку із зміною прізвища та 25.08.1992 року Костянтинівським міським відділом ГУ МВС України в Донецькій області була заведена нова заява про видачу паспорта (Форма-1) та внесено зміни стосовно прізвища заявниці вже до виданого паспорта. Згодом, 22.07.1992 [PERSON] зареєструвала своє місце проживання в Україні за адресою: [ADDRESS] та в паспорт заявниці паспортистом [NUMBER] був проставлений штамп «Громадянин України». Оскільки, під час шлюбу чоловік [PERSON] часто зловживав спиртними напоями, застосовував фізичну силу до заявниці та під час чергової побутової сварки, приблизно в червні 1999 року, чоловік заявниці, який знаходився в алкогольному сп`янінні, знищив усі її наявні цивільні документи, зокрема, і паспортний документ, у зв`язку з чим під дією психічного примусу [PERSON] , розуміючи небезпеку для себе та свого життя, була вимушена без документів, що посвідчують її особу, покинути його та знову повернутися на проживання до подруги в с. Солодке Мар`їнського району Донецької області, де прожила до 19.03.2022 року. З моменту повторного переїзду до с. Солодке, [PERSON] неодноразово зверталася до органів міграційної служби щодо відновлення паспортного документу замість знищеного, але кожен раз чула усні відмови та обіцянки, що паспортний документ їй дійсно зроблять. У зв`язку з тим, що [PERSON] не мала паспортного документа, вона вимушена була працювати на сезонних роботах, щоб хоч якимось чином забезпечити себе матеріально. Так вона прожила без паспортного документу до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України і живе по теперішній час. 18.03.2022 року під час артилерійського обстрілу в с. Солодке російсько-окупаційними військами [PERSON] отримала поранення у ліве стегно та 19.03.2022 була вимушена евакуюватися до м. Курахове, де 20.03.2022 року заявниця звернулася за медичною допомогою до. Після наданої медичної допомоги заявниця переїхала до с. Новоолександрівка Синельниківського району Дніпропетровської області. 21.06.2022 року [PERSON] , перебуваючи проїздом у м. Дніпрі, звернулася до Амур- Нижньодніпровського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із проханням про оформлення паспорта громадянина України. Через обмеженість функціональних повноважень співробітники ДМС не змогли надати [PERSON] допомогу та видати паспорт громадянина України, оскільки не мали об`єктивної можливості встановити належність її до громадянства України. 08.12.2022 року [PERSON] з письмовою заявою звернулася до Синельниківського відділу Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області щодо встановлення особи та видачу паспорта громадянина України. 28.12.2022 року Синельниківський відділ Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області письмово повідомив, що для документування заявниці паспортом громадянина України [PERSON] потрібно надати судове рішення про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або судове рішення про встановлення факту проживання на території України станом на 13.11.1991 року. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно для встановлення належності до громадянства України [PERSON] , оскільки органом ДМС України під час процедури встановлення особи та належності до громадянства України, особу заявника встановлено, але не встановлено належності до громадянства України, у зв`язку з чим відмовлено в оформленні паспорту громадянина України з роз`ясненням права звернутися повторно до органів ДМС із рішення суду, яким би було встановлено належність до громадянства України заявниці. Кінцевою метою [PERSON] є оформлення паспорта громадянина України. Ухвалою суду від 29.05.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до слухання у судовому засіданні. В сьогоднішньому судовому засідання заявник та представник заявника уточнені вимоги заяви підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні не заперечував проти заяви, пояснив, що з документів видно, що [PERSON] у 1992 році виходила заміж і отримувала паспорт громадянина України. Заслухавши пояснення заявника, її представника, думку представника заінтересованої особи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до наступних висновків. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним. Зокрема, відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Водночас, діючий ЦПК України передбачає обов`язкове досудове вжиття заходів з надання відповідних доказів (ст.318 ЦПК України - зміст заяви та додатки до заяви). Саме на цей факт звернуто увагу у п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи. Статтею 3 зазначеного вище Закону встановлено, що громадянами України є особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України. Отже, виходячи з норм чинного законодавства, юридичне значення має саме факт постійного проживання на території України для громадян колишнього СРСР на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України») або для осіб, які проживали на території України, та не були громадянином іншої держави на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», тобто станом на 13.11.1991 року (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»). Як зазначено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. В силу положень Закону України «Про громадянство України», Указу Президента України №215 від 27 березня 2001 року «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», рішенням суду може підтверджуватись факт проживання особи на території України станом на певну календарну дату. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 20.06.1992 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). Після укладання шлюбу [PERSON] звернулася до Костянтинівського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області щодо заміни паспорта у зв`язку із зміною прізвища, до заяви долучила паспорт громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER] , та 25.08.1992 року Костянтинівським міським відділом ГУ МВС України в Донецькій області була заведена нова заява про видачу паспорта (Форма-1) та внесено зміни стосовно прізвища заявниці вже до виданого паспорта (а.с.12-13). 22.07.1992 року [PERSON] зареєструвала своє місце проживання в Україні за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до відповіді ДПС України від 10.02.2023 року за вих. №343616/99-00-12-04-02-06, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків за реєстраційний номером облікової картки платника податків [NUMBER] (а.с.46-47). Відповідно до довідки від 04.08.2018 року за вих. №1574/0226, виданої сільським головою Степненської сільської ради, [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації на території Степненської сільської ради за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно до акту від 22.09.2021 року та довідки від 23.09.2021 року за вих. №888/19-01-13, виданої в.о. старости Степненського старостинського округу, [PERSON] , 1972 року народження, з 2015 року по дату складання акту проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-21). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] в с.Солодке Мар`їнського району Донецької області приїхала у 1991 році. Жила у своєї подруги [PERSON] по [ADDRESS] , а потім вони поїхали в м.Костянтинівку. Через місяці три [PERSON] повернулася, а [PERSON] лишилася в м.Костянтинівці. [PERSON] розповіла, що [PERSON] познайомилася там з хлопцем і лишилася жити. Через рік-два вона повернулася і знову почала проживати у [PERSON] . Розповідала, що чоловік її бив, порвав всі документи. Згодом звільнилася квартира по [ADDRESS] і [PERSON] пішла жити туди. Квартира була [PERSON] , сестри [PERSON] , яка у 2014 році виїхала. У 2022 році [PERSON] і сина свідка було поранено, тому вони всі спочатку виїхали до м.Курахове, а потім в с.Новоолександрівка Синельниківського району, де і проживають зараз. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що приблизно у жовтні 1991 року в с.Солодке приїхала [PERSON] . Він це пам`ятає, бо вже у листопаді 1991 року він запросив її на дискотеку. Проживала вона у своєї подруги [PERSON] . Потім вона поїхала у м.Костянтинівка. Подруга її, коли повернулася у с.Солодке, говорила, що [PERSON] лишилася там, бо познайомилася з хлопцем. Згодом дізнався, що вона вийшла заміж, але чоловік її бив, тому приблизно у 1999 році вона повернулася якраз його доньці було шість років. Розповідала, що чоловік її бив, документи порвав. Проживала в с.Солодке. Працювити ходила на поля у с.Новомихайлівка. У 2022 році його і [PERSON] було поранено і вони виїхали спочатку до м.курахове. а згодом у с.Новоолександрівка Синельниківського району. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] приїхала в с.Солодке у жовтні 1991 року, жила у [PERSON] . У грудні 1991 року вони з подругою поїали в м.Костянтинівка. Джаміля приблизно через два місяці повернулася, а [PERSON] у 1991 році. Знову проживала у [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що заявником надані належні та допустимі докази того, що [PERSON] , [INFO] , станом на 13.11.1991 року проживала на території України, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, у зв`язку із чим заява підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved