Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , у якому просить: 1) стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) заборгованість за договором позики від 29 червня 2021 року в сумі 73137,20 грн.; 2) стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судові витрати в сумі 6610,40 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.06.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики грошових коштів у формі розписки. Згідно вказаного договору [PERSON] отримав від [PERSON] дві тисячі доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 30.06.2022. Однак в обумовлений сторонами строк [PERSON] грошові кошти не повернув, на телефонні дзвінки та усні звернення позивача не відповідає та постійно повідомляє про наявність перешкод у виконанні взятого на себе зобов`язання та відсутність коштів. Станом на 29.03.2023 заборгованість за курсом НБУ гривні до долара США (36,5686 грн.) становить 73137,20 грн. Порушення прав позивача та небажання відповідачем повернути грошові кошти у добровільному порядку зумовило звернення [PERSON] до суду з даним позовом про стягнення заборгованості. Разом з позовною заявою [PERSON] було подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 07.04.2023 повернуто заявнику. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області (вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166) повернути [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) сплачену суму судового збору відповідно до квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0.2927473559.1 від 31.03.2023 у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 17.04.2023 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики - прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 17.07.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у надісланій до суду письмовій заяві просив суд розглянути справу за відсутності позивача. Повідомив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неприбуття суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Також відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 174, 178 ЦПК України, та не направив до суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. За приписами ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є , зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з відомостями Богодухівської міської ради Харківської області [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на яку відповідачу надсилались судові повістки. Крім того, судові повістки про виклик у судове засідання [PERSON] було надіслано на адресу, вказану в позовній заяві - [ADDRESS] . Іншої адреси [PERSON] суду не повідомив. Крім того, у відповідності до ч.13 ст.128 ЦПК України повістки про виклик в судове засідання було надіслано [PERSON] у вигляді SMS-повідомлень на номер мобільного телефону, вказаний у позовній заяві. Отже, відповідач у розумінні ст.ст. 128, 131 ЦПК України є належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011, згідно з яким у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву на позов не подав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, за відсутності заперечень з боку позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, зазначає наступне. Судом встановлено, що 29.06.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 2000 доларів США, яку зобов`язався повернути у строк до 30.06.2022 (а.с. 6). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. На підставі статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Розписка [PERSON] від 29.06.2021 про отримання в борг грошових коштів на суму 2000 доларів США є документом, що підтверджує як укладення договорів, так і засвідчує отримання відповідачем від позивача грошових сум. В матеріалах справи відсутні докази того, що договір позики, який укладено між сторонами, є нечинним, його дійсність не спростована, а тому зобов`язання за даним правочином підлягає виконанню. Відповідачем не надано доказів, які б спростовували зміст боргового документу і наявність боргу за договором позики, а також документів на підтвердження виконання відповідачем свого обов`язку щодо сплати боргу. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. За змістом статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, згідно з якою грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з офіційними даними сайту НБУ курс долара США до гривні, станом на дату подання позову 04.04.2023, становив 36,5686 грн., а отже, сума позики, яка, повинна бути повернута згідно з укладеним між сторонами договором, у гривнях за курсом НБУ станом на день платежу становить за розрахунком позивача 73137,20 грн. Вказана сума наведена позивачем у розрахунку до позову, який відповідач не спростовує. Отже, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 73137,20 грн. підлягають задоволенню. Згідно з ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 1703,60 грн., сплачену [PERSON] при поданні позову згідно з квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 31.03.2023 № 0.0.2927474544.1 (а.с.1). Оскільки заяву [PERSON] про забезпечення позову було повернуто заявнику, і ухвалою суду від 07.04.2023 про повернення зазначеної заяви вже було вирішено питання про повернення позивачу судового збору в сумі 536,80 грн. за подачу заяви про забезпечення позову (зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області повернути [PERSON] сплачену суму судового збору в розмірі 536,80 грн.), вказана сума судових витрат не підлягає розподілу при ухваленні судом рішення у справі. Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України). На підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу позивачем надано до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги (витяг) від 29.03.2023, акт надання послуг від 30.03.2023 на суму 500,00 грн. та № 2 на суму 4500,00 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Бринцева М.А. від 26.09.2022. Відповідно до п.1.1 договору від 29.03.2023 Клієнт - [PERSON] - доручає, а Адвокат - Бринцев М.А. - приймає на себе доручення по наданню правової допомоги на умовах, передбачених договором, по захисту його прав та інтересів у підготовці звернення до суду про стягнення заборгованості за договором позики, надання консультацій, складення позовної заяви, аналіз судової практики, а Клієнт зобов`язується оплатити роботу адвоката. Згідно з п.3.1 договору оплата за надані послуги проводиться Клієнтом на підставі акту виконаних робіт. Відповідно до акту надання послуг від 30.03.2023 № 1 на підставі договору від 29.03.2023 адвокатом Бринцевим М.А. було надано [PERSON] послугу «консультація з правових питань», вартість послуги - 500,00 грн., а згідно з актом надання послуг від 31.03.2023 № 2 - послугу «складення позовної заяви про стягнення заборгованості», вартість послуги - 4500,00 грн. Враховуючи викладене, позивачем надано до суду документи, обумовлені договором від 29.03.2023 про надання правової допомоги, які є доказом понесення [PERSON] судових витрат на правничу допомогу згідно з цим договором на суму 5000,00 грн. Отже, вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. підлягають задоволенню.

Outcome: approved