Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

02.05.2023 [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі за текстом Тернопільська регіональна державна лабораторія Держпродспоживслужби) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 05.06.2019 [PERSON] перебував у трудових відносинах з Тернопільською регіональною державною лабораторією Держпродспоживслужби. Наказом Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби № 145-К від 10.04.2023 [PERSON] звільнено з посади завідувача відділу, лікаря ветеринарної медицини, відділу радіологічних та інструментальних досліджень з 10.04.2023 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення позивача зазначено: наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 415 від 07.10.2022 «Про реорганізацію деяких державних установ, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби» та наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № 3-ОД від 05.01.2023 «Про штатну чисельність працівників державних установ, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби та розташовані на території Тернопільської області», персональне попередження про заплановане вивільнення № 1 від 03.02.2023, відмова від запропонованої посади. Позивач вважає незаконним його звільнення з займаної посади з огляду на таке. Так, наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області від № 3-ОД від 05.01.2023 «Про штатну чисельність працівників державних установ, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби та розташовані на території Тернопільської області», який вказаний як підстава звільнення позивача, зобов`язано керівника установи до 11.01.2023 \~ \~ \~ \~подати на затвердження структуру установи та штатний розпис із врахуванням показників штатної чисельності працівників. Отже, вказаний наказ вимагав врегулювати чисельність працівників відповідно до додатку 1 до цього наказу, а не штат працівників. Однак Тернопільською регіональною державною лабораторією Держпродспоживслужби не видано жодного власного розпорядчого документу, що стосується змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Крім цього, наказом Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби № 09-ОД від 20.01.2023 «Про введення в дію штатного розпису на 2023 рік, з 01.01.2023» введено в дію штатний розпис на 2023 рік, що суперечить вимогам нормативно-правових актів, оскільки його введено в дію заднім числом. Вказане свідчить про те, що станом на 20.01.2023 передумов щодо скорочення чисельності або штату працівників не було. 01.02.2023 наказом Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби № 30-К від 31.01.2023 «Про введення в дію штатного розпису на 2023 рік, з 01.02.2023» введено в дію новий штатний розпис в якому частина посад з попереднього штатного розпису були відсутні, хоча працівники залишалися працювати, тобто працювали поза штатом. Згідно з штатним розписом, введеним в дію з 01.02.2023, відділу радіологічних та інструментальних досліджень, в якому позивач працював на посаді завідувача відділу, немає, а натомість є сектор радіологічних досліджень. 03.02.2023 позивач отримав попередження про заплановане вивільнення 10.04.2023. В попередженні № 1 вказано, що у зв`язку із введенням в дію з 01.02.2023 штатного розпису на 2023 рік, який затверджений начальником Головного управління Держпродспоживслужби (наказ № 30-К від 30.01.2023), яким враховано необхідність оптимізації структури установи та ефективного використання її трудових та матеріальних ресурсів, прийнято рішення про скорочення чисельності та штату працівників, в тому числі займаної позивачем посади. Позивач зауважив, що наказ про скорочення штату або чисельності працівників не видавався, позивач зі змістом такого наказу не ознайомлений, а попередження про можливе звільнення не містить конкретизованого посилання на організаційно-розпорядчі документи, що стосуються скорочення штату та чисельності працівників Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби. Так само Рада трудового колективу не повідомлялася про заплановане скорочення чисельності або штату працівників. Крім цього, в попередженні про звільнення від 03.02.023 зазначено, що на момент вручення такого попередження в установі відсутні вакантні посади за професією/спеціальністю позивача та позивачу вибірково було запропоновано переведення лише на дві вакантні посади, одна з яких не за його фахом, а друга в іншій місцевості. Однак з аналізу штатного розпису, що введений в дію з 01.02.2023, вбачається, що в установі було більше, ніж двадцять вакантних посад. При цьому 10.04.2023 о 15 год. 00 хв. провідним інспектором з кадрів Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби в присутності організатора діловодства позивачу вручено повідомлення до попередження про заплановане вивільнення від 03.02.2023 з переліком додаткових вакантних посад. Реалізуючи своє право щодо погодження на запропоновану посаду, в цей же день о 16 год. 20 хв. позивач подав на ім`я керівника заяву щодо переведення на одну з запропонованих вакантних посад, а саме провідного фахівця відділу біохімічних та молекулярних досліджень. Однак 10.04.2023 заява позивача про переведення на вакантну посаду розглянута не була та вкінці робочого дня позивачу було вручено наказ про звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпПУ. Також позивачу під розписку видана трудова книжка. З таких підстав позивач вважає, що наказ № 145-К від 10.04.2023 підлягає скасуванню та позивач має бути поновлений на посаді завідувача відділу, лікаря ветеринарної медицини, відділу радіологічних та інструментальних досліджень Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби. Крім цього, відповідно до ст. 235 КЗпП України позивачу має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу, розмір якого слід обраховувати з урахуванням того, що за 15 робочих днів лютого 2023 року позивачу виплачена заробітна плата у сумі 12756,41 грн, за 18 робочих днів березня 2023 року у сумі 13311,02 грн. Позивач зазначив, що його середньоденна заробітна плата становить 789,92 грн (12756,41 грн + 13311,02 грн = 26067,47 грн (заробітна плата за останні 2 місяці); 26067,47 грн / 33 робочих дні (за лютий та березень 2022 року) = 789,92 грн). 05.05.2023 позовна заява залишена без руху та позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 15.05.2023 позивач усунув недоліки позовної заяви. 16.05.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 12.06.2023. 07.06.2023\~засобами поштового\~зв`язку до\~Тернопільського міськрайонного\~суду Тернопільської\~області надійшов\~відзив відповідача\~Тернопільської регіональної\~державної лабораторії\~Держпродспоживслужби,\~у якому\~відповідач позов\~не визнав\~та просив\~відмовити у\~задоволенні позову.\~Відзив обґрунтував\~тим,\~що з штатного\~розпису,\~який існував\~до 03.02.2023,\~ вбачається,\~що в\~штаті відповідача\~було передбачено\~160,5\~штатних одиниць.\~Згідно з\~штатним розписом,\~який вводився\~в дію\~з 01.02.2023,\~було виключено\~з штату\~посаду завідувача\~відділу,\~лікаря ветеринарної\~медицини,\~відділу радіологічних\~та інструментальних\~досліджень.\~Зокрема,\~у зв`язку\~із внесеними\~змінами до\~штатного розпису\~штат підприємства\~з 01.01.2023\~становить 157\~штатних одиниць. Таким чином на підприємстві мало місце скорочення штату працівників. Процедура вивільнення працівників, передбачена трудовим законодавством, виконана відповідачем без порушень, які могли б дати підстави для її відміни та поновлення позивача на роботі. Також необґрунтованими є твердження позивача про відсутність розпорядчого акту, яким започатковується процедура скорочення. Щодо наявності вакантних посад відповідач зазначив, що 03.02.2023 запропонував позивачу іншу роботу, яку позивач міг виконувати відповідно до свого досвіду роботи, а саме дві вакантні посади, від переведення на які позивач відмовився, вчинивши конклюдентні дії, висловлені не у формі усної чи письмової незгоди, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про намір відмови від запропонованих посад. Також відповідач зазначив, що 10.04.2023 на неодноразові вимоги позивача надав останньому повідомлення до попередження про заплановане вивільнення працівників ТРДЛ Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби. Таке повідомлення містило вісім посад, однак передчасно говорити, що ці посади могли бути зайняті позивачем, позаяк позивачу для зайняття відповідної посади не вистачало або відповідної спеціальності, або стажу роботи. Від двох запропонованих посад позивач відмовився, не приставши на пропозицію від 03.02.2023, ще три посади неповні (0,5 та 0,25 від посадового окладу, вивільнявся ж позивач з посади з повною зайнятістю). 10.04.2023 посада провідного фахівця була зайнятою, оскільки 10.04.2023 видано наказ про прийняття на роботу з 11.04.2023 іншої особи. Позивач написав заяву про переведення на посаду провідного фахівця вкінці робочого (заява позивачем подана о 16 год. 21 хв., при робочому дні до 17 год. 00 хв.), а тому її розгляд відбувався наступного дня, а саме 11.04.2023, тобто тоді, коли позивач уже був звільнений. 12.06.2023 оголошено перерву у судовому засіданні до 31.07.2023 у зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні. 31.07.2023 судове засідання відкладено на 24.08.2023 у зв`язку з необхідністю надання відповідачем доказів. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Додатково пояснив, що 03.02.2023 отримав від відповідача повідомлення про заплановане вивільнення 10.04.2023, у якому йому були запропоновані лише дві вакантні посади. Однак одна з вакансій була в іншій місцевості, а друга посада не за фахом, оскільки для неї додатково необхідно мати знання в економічній галузі, яких у позивача немає. Пояснив, що не писав заяву на запропоновані йому вакансії, оскільки відповідач зобов`язаний був надати йому весь перелік вакансій, проте цього не зробив. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Качур С.В. позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та просив у позові відмовити повністю. Додатково пояснив, що Рада трудового колективу не є тотожною профспілці, а тому згода Ради трудового колективу на звільнення позивача не була обов`язковою. Крім цього, не було масового скорочення штату працівників, оскільки скороченню підлягало лише 3,5 посади. Вказав, що до обіду 10.04.2023 було проведено розрахунок заробітної плати позивача та підготовлений наказ про звільнення. При цьому 10.04.2023 о 15 год. позивачу було вручено повідомлення про заплановане вивільнення, який містив весь перелік вакантних посад. Однак позивач не міг претендувати на 6 з них, оскільки не відповідав кваліфікаційним вимогам. При цьому таке повідомлення та перелік усіх посад були вказані відповідачем у зв`язку з неодноразовими зверненнями позивача. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 05.06.2019 [PERSON] прийнятий на посаду завідувача відділу, лікаря ветеринарної медицини, відділу радіологічних та інструментальних досліджень Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби. Відповідно до наказу Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби № 145-К від 10.04.2023 [PERSON] звільнений з посади завідувача відділу, лікаря ветеринарної медицини, відділу радіологічних та інструментальних досліджень Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби з 10.04.2023 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 29). Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 43 Конституції України\~визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 5-1 КЗпП України\~визначено гарантії забезпечення права громадян на працю. Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист\~від необгрунтованої\~відмови у\~прийнятті на\~роботу і\~незаконного звільнення,\~а також\~сприяння у\~збереженні роботи (п. 6 ч. 1\~ст. 5-1 КЗпП України). Згідно з\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~40\~КЗпП України\~трудовий договір,\~укладений на\~невизначений строк,\~а також\~строковий трудовий\~договір до\~закінчення строку\~його чинності\~можуть бути\~розірвані роботодавцем\~лише у\~випадках,\~зокрема змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі\~п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору. Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією. При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури. Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.01.2018 у справі № 519/160/16-ц, від 06.02.2018 у справі № 696/985/15-ц, від 12.06.2019 у справі № 297/868/18, від 28.04.2021 у справі № 373/2133/17, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. Так, наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 415 від 07.10.2022 «Про реорганізацію деяких державних установ, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби» перейменовані державні установи, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби згідно з додатком № 1 до цього наказу (а.с. 4, 5). Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області від № 3-ОД від 05.01.2023 «Про штатну чисельність працівників державних установ, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби та розташовані на території Тернопільської області» зобов`язано керівників державних установ, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби, до 11.01.2023 подати на затвердження в Головне управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області проекти структур установ та штатний розпис із врахуванням показників штатної чисельності працівників, визначених у додатку № 1 до цього наказу (а.с. 6). Згідно з наказом Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби № 09-ОД від 20.01.2023 «Про введення в дію штатного розпису на 2023 рік, з 01.01.2023» введено в дію штатний розпис на 2023 рік, затверджений начальником Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області (а.с. 7, 8-11). Також наказом Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби № 30-К від 31.01.2023 «Про введення в дію штатного розпису на 2023 рік, з 01.02.2023» введено в дію новий штатний розпис на 2023 рік, який затверджений начальником Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області, та визнано таким, що втратив чинність наказ № 09-ОД від 20.01.2023 «Про введення в дію штатного розпису на 2023 рік, з 01.01.2023» (а.с. 12, 13-19). Відтак суд встановив, що 31.01.2023 у Тернопільській регіональній державній лабораторії Держпродспоживслужби мала місце реорганізація та зміна штатного розпису, в межах яких відбулося скорочення деяких посад відповідача. Відповідно суд має перевірити, чи додержані права позивача під час вивільнення, чи наявні докази його відмови від переведення на іншу роботу, чи попереджувався позивач про наступне вивільнення тощо. Так, порядок вивільнення працівників регулюється ст. 49-2 КЗпП України. Зокрема, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до\~статті 48\~Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену\~частиною другою\~статті 49-4\~цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику).\~ Суд встановив, що 03.02.2023 [PERSON] отримав попередження № 1 про заплановане вивільнення, зі змісту якого вбачається, що у зв`язку із введенням в дію з 01.02.2023 штатного розпису на 2023 рік, який затверджений начальником Головного управління Держпродспоживслужби (наказ № 30-К від 30.01.2023), яким враховано необхідність оптимізації структури установи та ефективного використання її трудових та матеріальних ресурсів, прийнято рішення про скорочення чисельності та штату працівників, в тому числі займаної [PERSON] посади (а.с. 20). Також позивачу запропоновано переведення на інші вакантні посади, а саме: посаду завідувача відділу, лікаря ветеринарної медицини бактеріолога Чортківського відділу, з посадовим окладом 6567 грн; посаду завідувача сектору внутрішнього контролю та економічного планування, з посадовим окладом 6133 грн. При цьому у повідомленні вказано, що протягом 7 календарних днів необхідно повідомити про прийняте рішення (прийняття пропозиції чи відмову) шляхом подання відповідної заяви до керівника установи. У випадку ненадання будь-яких заяв протягом встановленого терміну [PERSON] вважатиметься таким, що відмовився від прийняття пропозиції та переведення на запропоновану посаду, із наступним вивільненням, яке відбудеться 10.04.2023, а у випадку настання тимчасової непрацездатності чи відпустки звільнення відбудеться у перший робочий день. Разом з тим позивач не погодився з кількістю запропонованих йому вакантних посад у Тернопільській регіональній державній лабораторії Держпродспоживслужби, а тому направив до відповідача запити на отримання публічної інформації, в яких просив надати йому інформацію, зокрема, щодо змін в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності або штату працівників установи, та штатного розпису установи та наявності вакантних посад в установі станом на 01.02.2023. Вказане підтверджується запитами від 06.02.2023 та від 20.02.2023 (а.с. 21, 25). Відповідач надав відповіді на вказані вище запити позивача та частково надав [PERSON] запитувані документи, що підтверджується відповідями Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби № 52 від 16.02.2023 (а.с. 24) та № 118 від 17.03.2023 (а.с. 26). Також суд встановив, що 10.04.2023 о 15 год. 00 хв. [PERSON] вручено повідомлення до попередження про заплановане вивільнення працівників Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби від 03.02.2023 № 1, у якому відповідач запропонував позивачеві увесь список вакантних посад у кількості восьми посад, у тому числі посаду провідного фахівця відділу біохімічних та молекулярних досліджень (а.с. 27 та зв.бік). 10.04.2023 о 16 год. 21 хв. [PERSON] подав на ім`я в.о. директора Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби заяву про переведення його на посаду провідного фахівця відділу біохімічних та молекулярних досліджень з 11.04.2023. Така заява особисто отримана організатором діловодства Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби (а.с. 28). Разом з тим, як встановив суд вище, наказом Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби № 145-К від 10.04.2023 [PERSON] звільнено з займаної посади з 10.04.2023 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 29). При цьому заява [PERSON] від 10.04.2023 про переведення його на посаду провідного фахівця відділу біохімічних та молекулярних досліджень розглянута в.о. директора Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби лише 11.04.2023. Так, з відповіді за вих. № 196 від 11.04.2023 вбачається, що відповідач відмовив позивачу у переведенні на посаду у зв`язку зі звільненням позивача з займаної посади 10.04.2023 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 30). Позивачеві рекомендовано написати відповідну заяву про прийняття на роботу. 12.04.2023 [PERSON] подав до Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби заяву про прийняття його на посаду провідного фахівця відділу біохімічних та молекулярних досліджень. Згідно з проставленою резолюцією від 12.04.2023 така заява залишена без руху у зв`язку з відсутністю даної посади (а.с. 31). Також суд встановив, що 10.04.2023 [PERSON] подала до Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби заяву про прийняття її на посаду провідного фахівця відділу біохімічних та молекулярних досліджень з 11.04.2023 (а.с. 74). Наказом Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби № 144-К від 10.04.2023 [PERSON] прийнята на роботу з 11.04.2023 на посаду провідного фахівця відділу біохімічних та молекулярних досліджень (а.с. 73). Надаючи оцінку зазначеним вище обставинам, суд зазначає таке. Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на роботодавця з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, а тому за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватися добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин. Невиконання обов`язку щодо працевлаштування вивільнюваного працівника безумовно негативно впливає на законність процедури скорочення штату та слугує підставою для поновлення вивільненого працівника на роботі. При цьому визначальним для виконання вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України є те, що роботодавець має запропонувати працівнику не просто вакантні на підприємстві посади, а саме наявну для працівника роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-3048цс15). Разом з тим, як встановив суд, у попередженні № 1 про заплановане вивільнення, яке вручене [PERSON] 03.02.2023, відповідачем не зазначений увесь перелік вакантних посад, наявних у Тернопільській регіональній державній лабораторії Держпродспоживслужби станом на 03.02.2023, тобто на момент вручення такого повідомлення. Указані обставини не заперечувались представником відповідача у судовому засіданні, а також такі обставини підтверджуються змістом повідомлення до попередження про заплановане вивільнення працівників Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби від 03.02.2023 № 1, яке було вручено позивачу 10.04.2023. При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що такий перелік посад був обмежений у зв`язку з тим, що позивач не відповідав кваліфікаційним вимогам до таких посад, оскільки такі обставини спростовується, зокрема, посадовою інструкцією провідного фахівця відділу біохімічних та молекулярних досліджень. Більше того суд звертає увагу, що у первісному попередженні № 1 про заплановане вивільнення відповідач запропонував позивачу посаду завідувача сектору внутрішнього контролю та економічного планування, всупереч тому, що [PERSON] не має економічної освіти, однак такі обставини відповідачем враховані не були, хоча згідно з вимогами чинного законодавства роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику перелік посад, які відповідають освіті, кваліфікації та досвіду роботи конкретного працівника. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що відповідач вважав, що позивач зможе пройти необхідне підвищення кваліфікації, оскільки враховуючи такі обставини, позивач не був позбавлений можливості пройти підвищення кваліфікації для зайняття будь-якої іншої вакантної у роботодавця вакансії, які тим не менше не були запропоновані позивачу. Так само суд вважає протиправними вимоги, які містяться у попередженні № 1 про заплановане вивільнення, а саме щодо обов`язку позивача протягом 7 календарних днів повідомити при прийняте рішення (прийняття пропозиції чи відмову) шляхом подання відповідної заяви до керівника установи. У випадку ненадання будь-яких заяв протягом встановленого терміну [PERSON] вважатиметься таким, що відмовився від прийняття пропозиції та переведення на запропоновану посаду, із наступним вивільненням. Так, положеннями чинного трудового законодавства не врегульовано питання щодо строку, впродовж якого працівник зобов`язаний повідомити роботодавця про прийняття пропозиції на переведення на запропоновану посаду. Разом з тим, зважаючи на те, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, впродовж яких працівники продовжують працювати на займаній посаді, суд доходить висновку, що працівник наділений правом повідомити роботодавця про прийняття пропозиції на переведення на запропоновану посаду впродовж вказаного періоду часу до моменту його звільнення. Відтак встановлений відповідачем строк у 7 календарних днів є суттєвим обмеженням трудових прав працівника. Крім цього, суд встановив, що позивач вживав усіх необхідних заходів з метою з`ясування про наявні у Тернопільській регіональній державній лабораторії Держпродспоживслужби вакантні посади, про що відповідач був обізнаний. Такі обставини самі по собі свідчать про те, що позивач мав намір залишитись працювати у Тернопільській регіональній державній лабораторії Держпродспоживслужби шляхом переведення на іншу вакантну посаду. Також суд приймає до уваги те, що повідомлення до попередження про заплановане вивільнення працівників Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби від 03.02.2023 № 1, у якому наданий повний список вакантних в установі посад, зокрема, посада провідного фахівця відділу біохімічних та молекулярних досліджень, вручене позивачеві лише 10.04.2023 о 15 год. 00 хв. При цьому того ж дня о 16 год. 21 хв., тобто ще до закінчення робочого часу, [PERSON] реалізував своє право на переведення на вакантну посаду у зв`язку зі скороченням штату працівників шляхом подання відповідної заяви. Разом з тим відповідач протиправно не прийняв до уваги таку заяву [PERSON] та видав наказ про його звільнення з Тернопільської регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби, не надавши можливість перевестися на вакантну посаду. Поряд з цим суд відхиляє доводи відповідача про те, що визначальну роль у даній ситуації відіграв людський фактор, оскільки відповідальні особи не догледіли, що посада вже зайнята іншим працівником, та не внесли відповідних змін до переліку вакантних посад, оскільки такі обставини не спростовують обов`язку відповідача дотримуватись вимог чинного законодавства щодо порядку вивільнення працівників. Так само необґрунтованими є доводи відповідача про те, що 10.04.2023 на посаду провідного фахівця відділу біохімічних та молекулярних досліджень була прийнята [PERSON] , оскільки у позивача було першочергове право на зайняття вакантної посади у зв`язку з вивільненням працівників. Крім цього, зі змісту особових карток працівників [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідно до наявних у них кваліфікаційних навичок до досвіду роботи [PERSON] більше відповідав посаді провідного фахівця відділу біохімічних та молекулярних досліджень, оскільки отримав диплом за спеціальністю «Ветеринарний лікар» кваліфікація «Ветеринарія» та диплом магістра «Ветеринарної медицини». Натомість у [PERSON] наявний лише диплом за спеціальністю «Ветеринарний лікар» кваліфікація «Ветеринарний лікар». Також у [PERSON] наявний стаж роботи на керівних посадах, в тому числі у Тернопільській регіональній державній лабораторії Держпродспоживслужби. Указані обставини в сукупності свідчать про те, що всупереч доводам відповідача [PERSON] мав першочергове право на зайняття вакантної посади у зв`язку з вивільненням працівників та мав вищий рівень кваліфікації відносно [PERSON] . Відповідач не довів належними та достатніми доказами, що позивач не відповідав посаді провідного фахівця відділу біохімічних та молекулярних досліджень. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що відповідач не дотримався вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України в частині забезпечення права позивача залишитись на роботі шляхом пропозиції останньому усіх наявних вакансій, на яких працівник може працювати з урахуванням свого кваліфікаційного рівна та професійного досвіду, а під час вивільнення позивача у зв`язку із скороченням штату відповідач порушив процедуру такого вивільнення, у зв`язку з чим наказ № 145-К від 10.04.2023 «Про звільнення [PERSON] » є незаконним\~та підлягає\~скасуванню з\~поновленням позивача на посаді завідувача відділу, лікаря ветеринарної медицини, відділу радіологічних та інструментальних досліджень Тернопільської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів з 10.04.2023. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі за текстом Порядок). Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно з п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. За змістом абз. 2 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Так, з розрахункових листків за лютий та березень 2023 року (а.с. 32, 33) вбачається, що за лютий 2022 року [PERSON] нараховано: доплату за вислугу років у сумі 492,53 грн, доплату за шкідливість у сумі 1182,06 грн, місячну премію у сумі 3693,94 грн, надбавку за складність у сумі 2462,63 грн, оклад у сумі 4925,25 грн та оплату за відпустки у сумі 2805,35 грн. Також за березень 2023 року нараховано: додаткову щорічну відпустку у сумі 2812,20 грн, доплату за вислугу років у сумі 513,94 грн, доплату за шкідливість у сумі 1233,45 грн, місячну премію у сумі 3854,54 грн, надбавку за складність у сумі 2569,70 грн, оклад у сумі 5139,39 грн. Разом з тим нараховані позивачу суми за щорічну відпустку у сумі 2805,35 грн та додаткову щорічну відпустку у сумі 2812,20 грн не підлягають врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що сума заробітної плати, яка підлягає врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу становить 26067,43 грн (492,53 грн + 1182,06 грн + 3693,94 грн + 2462,63 грн + 4925,25 грн + 513,94 грн + 1233,45 грн + 3854,54 грн + 2569,70 грн + 5139,39 грн = 26067,43 грн). Також суд враховує, що загальна кількість відпрацьованих робочих днів позивача за період з 01.02.2023 до 31.03.2023 становить 33 дні, відтак середньоденний заробіток [PERSON] складає 789,92 грн (26067,43 грн / 33 дні = 789,92 грн). При цьому загальна кількість робочих днів за період з 10.04.2023 до 24.08.2023 становить 99 днів. За таких обставин суд доходить висновку, що середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу за період з 10.04.2023 до 24.08.2023 становить 78202,08 грн (789,92 грн х 99 днів = 78202,08 грн) (за вирахуванням визначених законом податків і зборів). За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Приймаючи до уваги викладені вище вимоги закону, суд доходить висновку, що рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.04.2023 до 10.05.2023 у сумі 18168,16 грн (789,92 грн х 23 дні = 18168,16 грн) (за вирахуванням визначених законом податків і зборів) слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Так, виходячи з ціни позову, яка становить 78202,08 грн, а також те, що позивачем заявлено одну вимогу немайнового характеру про поновлення на роботі та одну вимогу майнового характеру, за розгляд даної справи необхідно сплатити судовий збір у розмірі 2147,20 грн. Відтак, приймаючи до уваги, що даний позов задоволено повністю, суд доходить висновку, що судовий збір у сумі 2147,20 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved