Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне. Відповідач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,94 га, кадастровий номер 4825483800:01:000:0332. У 2022 році позивач домовився із відповідачем про продаж зазначеної земельної ділянки та між ним і відповідачем був укладений попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки. Під час підписання цього договору позивач сплатив відповідачу кошти за земельну ділянку у розмірі 190 000 грн. Однак, на сьогоднішній день відповідач ухиляється від укладення нотаріального договору купівлі-продажу земельної ділянки. Отже, позивач вчасно не уклав із відповідачами договори купівлі-продажу земельної ділянок, оскільки останній тривалий час ухиляється від нотаріально посвідчення правочину. З огляду на вищезазначене, оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, фактично відбулося повне виконання правочину, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується матеріалами справи, однак можливість нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутня з незалежних від позивача зазначених вище обставин, тому він звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача надав суду заяву про слухання справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач надав суду заяви про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення. Третя особа надала суду заяву слухати справу без їх участі, не заперечувє проти задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, третя особа не заперечує проти визнання позовних вимог, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,94 га, кадастровий номер 4825483800:01:000:0332, яка розташована у межах Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Згідно договору оренди землі від 27.07.2015 року право оренди на цю земельну ділянку належить ПСП «Кумари». 20.01.2022 року позивач із відповідачем уклав попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідно до п.1, п. 2 цього договору Продавець зобов`язується продати та передати Покупцеві, а Покупець зобов`язується купити та прийняти від Продавця земельну ділянку площею 4,94 га, яка розташована на території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4825483800:01:000:0332, що належить на праві приватної власності [PERSON] , після оформлення відповідних документів для оформлення договорів купівлі-продажу земельних ділянок у нотаріуса. За домовленістю Сторін продаж земельної ділянки буде вчинено за 190 000 гривень, які Продавець одержав в повному обсязі від Покупця під час підписання цього договору. Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведеного розрахунку Сторони одна до одної не мають. Підтвердженням отримання коштів Продавцем від Покупця є підписання Продавцями цього попереднього договору купівлі-продажу земельних ділянок. Відповідач фактично ухиляється від укладення нотаріального договору купівлі-продажу земельної ділянки. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК). Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із положеннями ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З ч. 3 ст. 640 ЦК України вбачається, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. 31 березня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обігу земель сільськогосподарського призначення» № 552-IX, яким було знято мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до вищевказаного закону 1 липня 2021 року скасовано мораторій (заборону) на продаж земель сільськогосподарського призначення, крім земель державної власності. Відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 131 Земельного кодексу України укладення цивільно-правових угод, що передбачають перехід права власності на земельні ділянки, а також набуття права власності на земельні ділянки за такими угодами здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення приватної власності можуть бути відчужені лише за договорами купівлі-продажу, дарування, довічного утримання, спадкового договору, міни, шляхом внесення до статутного (складеного) капіталу чи шляхом звернення стягнення на них. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Положеннями абз. 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», передбачено, що у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано недійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Так, згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved