Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Волторніст С.М., звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначила, що з 28.04.2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого [INFO] у них народився син [PERSON] . Відповідач не приймає будь-якої участі у житті свого сина, не проживає разом з дружиною. З моменту народження дитини, [PERSON] не забрав позивачку з пологового відділення, взагалі не цікавиться долею, здоров`ям дитини, не приймає участь у її вихованні, не забезпечує харчування, медичного догляду. Враховуючи вищенаведене, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 13.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 28). 06.07.2023 року від представника відповідача- адвоката Гудзь Л.Г. надійшов відзив на позов з доданими документами, у якому остання провила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 46-51). Ухвалою суду від 25.07.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 76). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Волторніст С.М. позовні вимоги підтримав та провив задовольнити з викладених у ньому підставах. Позивач [PERSON] також просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гудзь Л.Г. просила відмовити у задоволення позову. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що з позивачкою були скандали, коли вона була вагітна. Остання поїхала жити до своєї колишньої свекрухи, відмовлялася жити з ним у його будинку. Йому перешкоджали у зустрічі з дитиною, не пускали на подвір`я. Щомісяця перераховував грошові кошти, проте [PERSON] їх повертала. Згідно ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 28.04.2022 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 12), від якого [INFO] у них народився син [PERSON] (а.с. 11). Згідно довідки № 97 від 05.05.2023, виданої Токарівським старостинським округом Виконкому Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області за місцем проживання своєї дружини в с. Токарі не зареєстрований та не проживає (а.с. 13), що також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 16.05.2023 року (а.с. 14). Згідно довідки про склад сім`ї, [PERSON] проживає у м. Лохвиця (а.с. 15). Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що близько 10 років є подругою позивачки. Позивача жодного разу не бачила. [PERSON] з ним спілкувалася по телефону, та після розмов була завжди засмучена, оскільки відповідач не приїжджає до дитини. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що є колишньою свекрухою позивачки. На теперішній час вона живе з дітьми у неї, оскільки у своїй хати робить ремонт. Відповідача жодного разу не бачила. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 150 СК України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як випливає з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У судовому засіданні не встановлено підтвердження того, що за час окремого проживання дитини від батька, до останнього застосовувалися заходи впливу та попередження про необхідність змінити своє ставлення до дитини. Доводи сторони позивача, що підставою позбавлення [PERSON] батьківських прав є те, що останній не забрав її з пологового будинку та не приймає будь-якої участі у житті дитини спростовані в судовому засіданні поясненнями відповідача, який зазначив, що у період пологів він був у відрядженні, про що їй також було відомо, і не міг фізично бути присутнім при виписці з пологового будинку. Крім того [PERSON] про народження дитини йому повідомила не одразу. Згідно наданих суду платіжних доручень, [PERSON] щомісяця перераховував грошові кошти позивачці (а.с. 51-57). Бачитися з дитиною не має можливості, оскільки [PERSON] йому у цьому чинить перешкоди. Згідно висновку Служби у справах дітей Виконавчого комітету Лохвицької міської ради, затвердженого рішенням Виконкому № 216 від 25.08.2023 року [PERSON] бажає приймати участь у вихованні та догляді дитини, неодноразово пропонував допомогу позивачці, надсилав грошові перекази, проте, остання перешкоджає у цьому, грошові кошти повертає без пояснень. У зв`язку з чим, вважають, що недоцільно позбавляти [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина (а.с. 92-93). Суд вважає за необхідне погодитися з висновком органу опіки та піклування щодо відсутності підстав для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки зазначений висновок не суперечить інтересам дитини та є достатньо обґрунтованим, складений на підставі пояснень сторін та інших документів. Таким чином, суд констатує, що наявні в матеріалах справи докази не є достатніми для обґрунтованості висновку про ухилення відповідача від виховання свого малолітнього сина, оскільки вони не свідчать про свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року ЄСПЛ звертає увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави- захистити і підтримати сім`ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Відповідно до рішення, ухваленого 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. У якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним ("Neulinger and Shuruk v. Switzerland" від 8 січня 2009 року, заява N 41615/07, "Mamchur v. Ukraine" від 16 липня 2015 року, заява N 10383/09). На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність беззаперечних доказів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками, які б свідчили про ухилення його від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу впливу на нього у виді позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed