Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» (далі - Концерн «МТМ») звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі - 11 955,64 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своєчасно не оплачував надані йому за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку з чим за період з 01.06.2020 року по 31.10.2021 року у нього утворилась заборгованість на суму 11 955,64 грн., що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. 22.03.2023 до суду з боку відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому від заперечує стосовно позовних вимог в повному обсязі. Вказав на те, що позовна заява містить суперечливі обставини, оскільки в ній зазначено, що між позивачем та відповідачем відсутній договір про надання житлово-комунальних послуг. З 2016 р. в будинку по [ADDRESS] було створено ОСББ «Незалежної України 47». Балансоутримувачем будинку стало ОСББ «Незалежної України 47». Згідно ст.15 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» - співвласник зобов`язаний: виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; Згідно ст.22 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» - для забезпечення водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: визначати виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори. Далі зазначив, що докази того, що ОСББ «Незалежної України 47» рішенням загальних зборів обрало саме позивача виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в матеріалах справи відсутні. Відповідач як співвласник, не мав права укладати жодного договору з позивачем без рішення загальних зборів ОСББ. Позивач називає себе - виконавцем послуг. Відповідно до ст.21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІУ виконавець мав право. Проте виконавець не був наділений правом звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг. Адже це виключне право балансоутримувача (ст.24 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІУ). Доказів того, що позивач був балансоутримувачем - позивачем не надано. Відтак, відповідач вважає, що він не порушив право позивача - яке може бути захищене у судовому порядку, а відтак позов не підлягає до задоволення за будь-яких обставин. Позивачем зазначено, що укладання договору - є двостороннім обов`язком. Далі у відзиві зазначено, що до 26.04.2014 договір про надання житлово- комунальних послуг споживачам (мешканцям) в багатоквартирному будинку укладався з балансоутримувачем (яким не був позивач). ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII регулює відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Також законом був передбачений публічний договір, який був опублікований Концерном «Міські теплові мережі» лише 02.10.2021. Відтак, відповідач вважає, що з 01.05.2019 року послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води законодавство вже не передбачало, як наслідок, стягнення боргу за неіснуючі послуги неможливе. 29.03.2023 від представника позивача до суду надійшли пояснення на відзив відповідача в яких зазначено, що позивач не погоджується з відзивом [PERSON] з огляду на наступне. Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 16.10.2013 р. № 442 «Про визначення виконавців комунальних послуг» у місті Запоріжжя, починаючи з 01.11.2013 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до п 13 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає індивідуального споживача як фізичну або юридичну особу, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Аналізуючи зазначені вище норми матеріального права, представник позивача робить висновок про те, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то суб`єктом правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише відповідно до статті 156 ЖК УРСР. Відповідно до статей 156, 162 ЖК УРСР саме власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Отже, споживачем послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що постачається концерном «Міські теплові мережі» за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER] ) є власник квартири [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, який надано до позовної заяви, саме він правильно визначений відповідачем по справі. Що стосується позиції відповідача у відзиві на позовну заяву щодо того, що Концерн «Міські теплові мережі» не є балансоутримувачем будинку надання послуг, зазначили наступне: Балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами. Зазначене формулювання визначалося у попередній редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (2004 року) та пов`язаних нормативно-правових актах. Нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (2017 року) не містить поняття «балансоутримувача», натомість визначає лише «управителя багатоквартирного будинку». Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» управителем багатоквартирного будинку (далі - управитель) є фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Як зазначається у відзиві за адресою надання послуг з 2016 року було створено ОСББ « Незалежної України 47». Який є, відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», управителем вищевказаного багатоквартирного будинку. Концерн «Міські теплові мережі» згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 29.01.2009 р. № 25 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у місті Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення. Відповідно до позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, тому твердження відповідача про те, що Концерн «МТМ» не є «балансоутримувачем» вищевказаного будинку не несе під собою правового підґрунтя та не стосується справи. Відповідачем зазначається, що до правовідносин сторін справи підлягають застосуванню положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 01.09.2019 року №2189 (далі - Закон № 2189). Позивач не згоден з даним твердженням з таких підстав. Згідно п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189 договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом (з урахуванням змін внесеними Законом № 1060-ІХ від 03.12.2020 року). У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189 доручено Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити введення в дію нормативно-правових актів, спрямованих на реалізацію цього Закону, з дня введення його в дію. Постановою КМУ №1022 від 08.09.2021 року внесено зміни до Постанови Кабінету міністрів «Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21.08.2019 року, у тому числі, щодо публічних договорів приєднання. 02.10.2021 року Концерном «МТМ» на офіційному сайті розміщено текст публічного договору приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії. Тобто враховуючи норми чинного законодавства та численні зміни внесенні протягом періоду з 01.05.2019 року, а також дату розміщення тексту договору на сайті Концерну «МТМ» новий договір (за Правилами №830) буде чинним з 01.11.2021 року. Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189 до моменту укладення нових договорів діють договори укладені відповідно до Правил №630. У зв`язку з відсутністю укладеного договору між позивачем та відповідачем, відносини регулюються Правилами № 630, адже саме за цими Правилами б діяв укладений договір. Просили позов задовольнити за тих підстав, які в ньому зазначені. Ухвалою судді від 10.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судове засідання в призначений час учасники судового процесу не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. Всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. За правилами ст. ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Судом встановлені обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. [PERSON] , [INFO] , з 02.03.1992 року та по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією, яка надана Управлінням державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у листі № 04-46/1798 від 09.03.2023 року (а.с.14-15). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 212707661 від 16.06.2020 [PERSON] володіє на праві приватної власності квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 87,4 кв.м. Право власності набуте на підставі договору дарування квартири від 14.09.2017, державний реєстратор приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Коноваленко Олена Вікторівна, рішення про державну реєстрацію права № 37069302 від 14.09.2017 (а.с.8). Судом встановлено, що позивачем надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про наявність заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] обліковується за [PERSON] (а.с.6). Позивач - Концерн «МТМ» у період з 01.06.2020 по 31.10.2021 надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на загальну суму 11 955,64 грн., що підтверджується розрахунком, наданим позивачем за особовим рахунком № [NUMBER] (а.с. 7-9). Зазначений розрахунок заборгованості не був спростований відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку з урахуванням принципу змагальності. Відповідач не відмовлявся від споживання вказаних послуг у встановленому порядку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР. Також, правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки та, зокрема, Законом України «Про теплопостачання». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч. 2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та водопостачання за місцем проживання відповідача. Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Так, у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Таким чином, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача, як споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ч. 1 ст. 417 ЦПК України, про те що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. У зв`язку з відсутністю укладеного договору, позивачем здійснювався облік наданих відповідачеві послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] . Таким чином, [PERSON] є споживачем наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються Концерном «МТМ». За умовами ст. 68 ЖК України та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача оплачувати вказані послуги. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальні споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 (втратила чинність з 01.05.2022 року, але підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли під час її дії) централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Відповідно до Правил, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Таким чином, позивач є виконавцем з надання послуг з теплопостачання та надавав послуги з централізованого теплопостачання у приміщення квартири відповідачів. У відповідності до п. 18, діючих на час виникнення правовідносин Правил, надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 29 Правил споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Доказів ненадання виконавцем або припинення надання вказаних послуг позивачем з боку відповідача суду не надано. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно вимог ст. ст. 530, 611, 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За період надання послуги з централізованого опалення Концерном «Міські теплові мережі» з боку споживача заперечень щодо неналежної якості надання послуг на адресу позивача не надходило. Таким чином, Концерн «Міські теплові мережі» у період з 01.06.2020 року по 31.10.2021 року надав послуги з централізованого опалення у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідач користувався комунальними послугами, однак оплату не вносив. В результаті неналежного виконання обов`язків у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 11 955,64 грн. Таким чином, відповідно до Закону «Про житлово-комунальні послуги», укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача. Відсутність такого договору сама по собі не може бути підставою для звільнення від оплати послуг у повному обсязі. Верховний Суд вказав, що для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги споживач повинен не лише не мати відповідного договору та фактично ними не користуватися, а й відмовитись від їх отримання в установленому порядку. Крім того, ВС зазначив, що споживач не надав доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості позивачем. Відповідну правову позицію виклав ВС у своїй постанові по справі № 210/5796/16-ц від 18.03.2019. Доводи відповідача, які ним викладені у відзиві на позов суд не погоджується з огляду на таке. Балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами. Зазначене формулювання визначалося у попередній редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (2004 року) та пов`язаних нормативно-правових актах. Нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 не містить поняття «балансоутримувача», натомість визначає лише «управителя багатоквартирного будинку». Відповідно до пунктів 2, 6, 8, 9, 13, 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» наведені визначення, а саме: виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; колективний договір про надання комунальних послуг (далі - колективний договір) - договір про надання комунальних послуг, який укладається з виконавцем комунальних послуг за рішенням співвласників (на умовах, визначених у рішенні співвласників (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками; колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; управителем багатоквартирного будинку (далі - управитель) є фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Згідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; система автономного теплопостачання - внутрішньобудинкова система опалення, яка використовується для теплозабезпечення окремого багатоквартирного будинку; система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Відповідно до позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, тому твердження відповідача про те, що Концерн «МТМ» не є «балансоутримувачем» вищевказаного будинку не відповідає діючому законодавству. Отже, споживач може бути індивідуальним, тобто кожний мешканець у будинку окремо, та колективним - юридична особа, що об`єднує усіх співвласників у будинку та діє в їхніх інтересах (ОСББ). Як зазначається у відзиві за адресою надання послуг з 2016 року було створено ОСББ «Незалежної України 47», який є, відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», управителем вищевказаного багатоквартирного будинку. Концерн «Міські теплові мережі» згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради від 29.01.2009 р. № 25 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у місті Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення. Відомостей про те, що ОСББ уклало колективний договір з будь-яким іншим суб`єктом господарювання ніж Концерн «МТМ» щодо надання послуг з постачання теплової енергії відповідачем не надано. Виконавець послуги відповідає за її якість на межі будинку. За наявності заборгованості за спожиті комунальні послуги виконавець звертається з претензією чи позовом до конкретного власника квартири-боржника. Відповідачем зазначається, що до правовідносин сторін справи підлягають застосуванню положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 01.09.2019 року № 2189 (далі - Закон № 2189). Згідно п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189 договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом (з урахуванням змін внесеними Законом № 1060-ІХ від 03.12.2020 року). У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189 доручено Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити введення в дію нормативно-правових актів, спрямованих на реалізацію цього Закону, з дня введення його в дію. Постановою КМУ №1022 від 08.09.2021 року внесено зміни до Постанови Кабінету міністрів «Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21.08.2019 року, у тому числі, щодо публічних договорів приєднання. 02.10.2021 року Концерном «МТМ» на офіційному сайті розміщено текст публічного договору приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії. Тобто враховуючи норми чинного законодавства та численні зміни внесенні протягом періоду з 01.05.2019 року, а також дату розміщення тексту договору на сайті Концерну «МТМ» новий договір (за Правилами №830) буде чинним з 01.11.2021. Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189 до моменту укладення нових договорів діють договори укладені відповідно до Правил №630. У зв`язку з відсутністю укладеного договору між позивачем та відповідачем, відносини регулюються Правилами № 630, адже саме за цими Правилами б діяв укладений договір. Приймаючи до уваги, що відповідачем не було жодним чином доведено, що у нього відсутній борг перед позивачем, при цьому, позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідні докази, які відповідачем також не спростовано, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та центрального постачання гарячої води є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved