Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

Виконавчий комітет Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області в особі органу опіки та піклування звернувся до суду в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] , громадянка Республіки Молдови, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] Серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] Серії [NUMBER] являється матір`ю малолітніх дітей, яка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не створює гідних умов для проживання, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей, як складову виховання. 21.05.2021 року вступило в силу прийняте 13.04.2021 року заочне рішення Теплодарського міського суду Одеської області по справі № 516/96/20 за позовом Виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області в особі органу опіки та піклування звернувся до суду в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спор: Іллічівської міської прокуратури Одеської області, про відібрання дітей та стягнення аліментів. В сукупності викладених обставин та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав відповідачки. В судове засіданні представник позивача не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини, а також розглянути справу без участі сторони позивача. Відповідачка належним чином була повідомлена про час, місце та дату розгляду, однак до суду не з`явилася, не повідомила про причини неявки, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спор подала заяву до суду про розгляд справи у її відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені слідуючі фактичні обставини справи. [PERSON] , громадянка Республіки Молдови, являється матір`ю малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження Серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] ,свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , виданих Біляївским міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 13.06.2020 року. Відповідно до рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 13.04.2021 року по справі № 516/96/20 та рішення від 12.03.2021 року по справі № 516/187/20 у [PERSON] було відібрано малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та влаштовано, відповідно до рішення виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 18.08.2021 року № 179, до прийомної сім`ї [PERSON] , з останньою був укладений договір від 18.08.2021 року № 01-179 про влаштування дітей на виховання та спільне проживання у прийомну сім`ю. Всебічно дослідивши обставини справи, взявши до уваги емоційний, психологічний, матеріальний, віковий та медичний фактори, пропорційно та обґрунтовано оцінивши відповідні інтереси та права батьків та дітей, з урахуванням думки останніх, з дотриманням інтересів усіх учасників, найперше дітей, комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Теплодарівської міської ради Одеського району Одеської області визнала доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується висновком від 31.05.2022 року. Вирішуючи спірне питання суд виходить з того, що ст. 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 2., ч. 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання своїх дітей та їх матеріального забезпечення та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні, оскільки 12.03.2021 року відповідно до рішення Теплодарівського міського суду Одеської області діти були відібрані від неї та влаштовані у прийомну сім`ю, однак жодного разу [PERSON] не поцікавилася їхньою долею. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд крім іншого вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України). Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору і рішення ухвалено на користь позивача, то за умовами ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного

Outcome: approved