Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), звернувся з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) з вимогою: - розірвати шлюб, який укладений між позивачем та відповідачем, що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області від 13.10.2012, актовий запис №64. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 13.10.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дитину, а саме: [PERSON] , [INFO] . Через різні погляди на шлюб та сімейне життя, втратилось почуття взаєморозуміння та любові, шлюбних відносин сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Фактично сім`я розпалась. Позивач вважає, що примирення з відповідачем та подальше спільне життя подружжя неможливе, а викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 26.06.2023 відкрито провадження у справі за вищезазначеним позовом та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач подала до суду письмову заяву від 18.08.2023, у якій визнала позов. Суд оцінивши зібрані докази встановив наступні фактичні обставини. 13.10.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дитину, а саме: [PERSON] , [INFO] . Спір, що визначення місця проживання дитини у сторін відсутній. Через різні погляди на шлюб та сімейне життя, втратилось почуття взаєморозуміння та любові, шлюбних відносин сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Фактично сім`я розпалась. Позивач вважає, що примирення з відповідачем та подальше спільне життя подружжя неможливе, а викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Разом з тим, відповідач не заперечувала щодо задоволення позову. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК. Суд, аналізуючи вищевказані норми СК України зауважує, що в Україні гарантується право подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання у будь-який момент існування шлюбу. Існують випадки, коли рішення щодо розірвання шлюбу позитивно сприймається лише одним із подружжя у той час, як інший прагне зберегти шлюбні відносини та сім`ю. Відсутність вільної згоди на розірвання шлюбу іншим з подружжя не є перепоною. В Україні регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння. Держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до з ч.ч. 1-2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач стверджує, що збереження шлюбу з відповідачем суперечитиме його інтересам, а примирення та подальше спільне життя подружжя неможливе. Суд вважає, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість, а надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Отже, суд дійшов висновку, що вимога про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, що був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області від 13.10.2012, актовий запис №64, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Суд, вирішуючи питання судових витрат, враховує письмову заяву відповідача, в якій вона визнала позов, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Отже, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи та задоволення позову, суд дійшов висновку, що позивачу з державного бюджету слід повернути 50% сплаченого ним судового збору, а інші 50 % стягнути з відповідача.

Outcome: approved