Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Кір`як Катерина Анатоліївна про визнання недійсним договору дарування, визнання дійсним договору купівлі-продажу, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з травня 2018 року він - [PERSON] та [PERSON] проживали спільно, як подружжя, в квартирах своїх знайомих, а саме за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , свого майна в них не було. 01.07.2018 року їздили спільно відпочивати до Туреччини, що підтверджується спільними світлинами, та відмітками у закордонному паспорті серії [NUMBER] [PERSON] , інформаційною довідкою туристичного оператора JOIN UP. Накопичивши грошові кошти, він з [PERSON] , в червні 2018 року вирішили придбати собі житло для спільного проживання та побудови офіційних шлюбних відносин, шукали через ріелтора різні варіанти. Оглянувши декілька будинків, вони зупинили свій вибір на будинку, розташованому по [ADDRESS] , в якому 1/2 частина житлового будинку належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Новіковою Л.В. від 15.01.2018 року за №1-86, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 15.01.2018 року, номер запису про право власності: 24378261 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майно: 1461048312104). Домовившись із власником будинку про всі істотні умови договору купівлі-продажу, він, до нотаріального посвідчення договору, передав продавцю [PERSON] вартість нерухомого майна в розмірі 3500 доларів США, а [PERSON] власноручно написали розписку про отримання грошових коштів за проданий нею будинок, яка була передана на зберігання [PERSON] разом із договором, на теперішній час оригінал розписки та договору знаходяться у нього. З невідомих причин, оскільки придбанням будинку для сім`ї займались вони разом, було погоджено придбати будинок на ім`я [PERSON] , якій він повністю довіряв. Договір купівлі-продажу будинку, який складався із житлового будинку А-1, житловою площею 75,5 кв.м., літньої кухні Б-1, вбиральні Д-1, зливної ями №2, огорожі № 4-7,9 І-ІV тротуар, розташованого у [ADDRESS] , що був укладений 23 серпня 2018 року між продавцем та його дружиною [PERSON] , був нотаріально оформлений, як договір дарування будинку, і був посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу, Кір`як К.А., зареєстрований в реєстрі за № 807. Експертна (ринкова) вартість 1/2 частини, цього будинку, на момент його придбання, складала 72784 (сімдесят дві тисячі сімсот вісімдесят чотири) гривні 50 копійок. Хоча, фактично 23 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, за яким він з відповідачкою отримали у спільну сумісну власність подружжя нерухоме майно, сплативши за нього продавцю 3500 доларів США. На підтвердження того факту, що 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS] було дійсно придбано за договором купівлі-продажу, а не отримано у дар свідчить те, що продавець був зовсім незнайомою їм людиною, вона не мала ніякого сенсу дарувати невідомій людині нерухоме майно, яке вона отримала в порядку спадкування за законом, вона мала намір саме продати 1/2 частину житлового будинку, про що було відомо і мешканцям сусідніх будинків. На момент придбання будинку він не приділив належної уваги тому, що договір купівлі-продажу будинку був посвідчений як договір дарування. Між ним та відповідачкою були міцні подружні стосунки, вони разом їздили відпочивати, разом робили покупки харчування, піклувалися та турбувалися один одним, він працював як офіційно так і не офіційно, щоб забезпечувати їхню сім`ю всім необхідним. [PERSON] ніколи не давала приводу сумніватися в її порядності. У серпні 2018 року [PERSON] повідомила про те, що він буде батьком. 23 серпня 2018 року позивач разом з відповідачем почали спільно проживати у 1/2 частині житлового будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] , який з моменту придбання став їхнім єдиним місцем проживання. 02 листопада 2018 року, він - [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області серії [NUMBER] . У шлюбі у них народилась донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06 червня 2019 року. Також, після придбання 1/2 частини житлового будинку вони вирішили поліпшити придбане ними нерухоме майно, зробити капітальний ремонт. Але з травня 2022 року подружні відносини між ними погіршились. [PERSON] повідомила, що вона має намір розірвати з ним стосунки, та вона шукає покупців для продажу 1/2 частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , оскільки вважає його, та все інше придбане в період спільного шлюбу майно своєю, особистою власністю. Особливу увагу дружина звертає на те, що 1/2 частка житлового будинку була придбана за договором дарування, та те що на момент придбання вони не були у офіційному шлюбі, а тому належить тільки їй і вона має право розпорядитися ним на свій власний розсуд. Постійно влаштовує йому скандали, погрожує, що вижене його із будинку та в серпні місяці 2022 року два рази з цього приводу викликала поліцію. 31.09.2022 року через пошук у системі «Судова Влада» була знайдена справа №208/4216/22 про розірвання шлюбу де він є відповідачем, що підтверджує факт погіршення між ними подружніх відносин. До погіршення подружніх відносин він ніколи не звертав увагу на те, за яким саме договором було придбано ними з дружиною спірну 1/2 частину житлового будинку, і завжди вважав його їхньою спільною із дружиною власністю, оскільки він придбаний в період спільного проживання, за спільні кошти подружжя для потреб їх сім`ї. Лише після погроз дружини вигнати його з будинку, звернувшись до фахівців у галузі права, дізнався, що дружина - [PERSON] дійсно має право одноособово розпорядитися спірною 1/2 частиною житлового будинку, оскільки юридично придбання 1/2 частини житлового будинку на ім`я дружини відбулося на підставі договору дарування, що позбавляє його права на поділ цього будинку, як спільного майна подружжя. І це при тому, що вони перебували з дружиною у громадянському шлюбі, спільно вирішили придбати житло для своєї родини, разом шукали підходящий будинок, і придбали у [PERSON] за договором купівлі-продажу будинок по [ADDRESS] за спільні кошти подружжя, сплативши за нерухоме майно 3500 доларів США, а не отримали його в дар. Оскільки третя особа [PERSON] передала 1/2 частину спірного житлового будинку йому з дружиною у власність, а вони сплатили за 1/2 частку житлового будинок грошову суму в розмірі 3500 доларів США за рахунок спільних коштів подружжя, вважає, що між [PERSON] , як продавцем, та між [PERSON] , як покупцем, насправді був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку. Отже, він вважає вказаний вище договір дарування недійсним, оскільки у день оформлення договору дарування 1/2 частини житлового будинку, він передав [PERSON] 3500 доларів США за продаж будинку, які він привіз до нотаріальної контори, що підтверджується розпискою, наданою [PERSON] [PERSON] . Між [PERSON] та [PERSON] був укладений удаваний правочин (договір дарування будинку), який був вчинений ними з метою приховання іншого правочину (договору купівлі-продажу будинку), і в зв`язку з цим відносини між сторонами за договором дарування повинні регулюватися за правилами щодо договору купівлі-продажу нерухомого майна, який насправді уклали [PERSON] як продавець, та [PERSON] , як покупець. На момент придбання будинку шлюб між ними не був укладений, але вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. І в подальшому, після укладання офіційного шлюбу, вони, за рахунок спільних коштів подружжя, виконали значні поліпшення житлового стану 1/2 частини житлового будинку, виконали ремонт будинку, створили в ньому комфортні умови для проживання їхньої родини. Вважає, що 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS] є їхньою з [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя, оскільки він був придбаний в період громадянського шлюбу за спільні кошти подружжя, і він є співвласником спірного будинку в рівних частках, оскільки ніякої домовленості або шлюбного договору між ними не укладалося. Також вважає, що він має повне право ставити питання про розподіл 1/2 частини житлового будинку, який був придбаний ними у період спільного подружнього життя та ведення спільного сімейного бюджету, так як реєстрація права власності на нерухоме майно на ім`я відповідача [PERSON] не спростовує презумпції належності цього майна до спільної сумісної власності подружжя. Не зважаючи на належність 1/2 частини житлового будинку до спільної сумісної власності подружжя, [PERSON] не бажає визнавати його право власності на 1/4 частку спільного майна подружжя та не бажає поділити спільне майно в добровільному порядку, погрожує виселити його з будинку по [ADDRESS] , який є єдиним постійним місцем його проживання, сприймає реальні спроби продати цей будинок, щоб уникнути поділу спільного майна подружжя. На підставі зазначеного просить: встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2018 року до [INFO] ; визнати договір дарування 1/2 частини житлового будинку за номером сто по [ADDRESS] , житловою площею 75,5 кв.м., А-1 жилий будинок, Б-1 літня кухня, Г-1 вбиральня, Д-1 вбиральня, №2 зливна яма, №4-7,9 огорожі, І-ІV тротуар, укладений 23 серпня 2018 року між [PERSON] , як дарувальником, та [PERSON] , як обдарованою, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як К.А. реєстровий № 807, недійсним; визнати, що 23 серпня 2018 року між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за номером сто по [ADDRESS] , житловою площею 75,5 кв.м., А-1 житловий будинок, Б-1 літня кухня, Г-1 вбиральня, Д-1 вбиральня, №2 зливна яма, № 4-7,9 огорожі, І-ІV тротуар, та визнати його дійсним; визнати 1/2 частину житлового будинку, який складається з: житлового будинку А-1, житловою площею 75,5 кв.м., загальною площею 103,1 кв.м., Б-1 літня кухня, Г-1 вбиральня, Д-1 вбиральня, №2 зливна яма, № \~ \~ \~ \~4-7,9 огорожі, І-ІV тротуар, розташованого за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; в порядку поділу спільного майна подружжя: визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] право власності на 1/4 частку житлового будинку, який складається з: житлового будинку А-1, житловою площею 75,5 кв.м., загальною площею 103,1 кв.м., Б-1 літня кухня, Г-1 вбиральня, Д-1 вбиральня, №2 зливна яма, № 4-7,9 огорожі, І-ІV тротуар, що є підставою для реєстрації за [PERSON] права власності на 1/4 частку зазначеного житлового будинку в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] всі судові витрати, пов`язані із зверненням до суду з цим позовом, згідно наданих квитанцій, та витрати на правову допомогу. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Демінов О.І. надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбу. Наразі в провадженні Заводського районного суду міста Дніпродзержинська\~Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання як родина сторони почали приблизно у середині вересня 2018 року, до цього періоду мали місце періодичні зустрічі як у квартирі батьків відповідачки так і в орендованій квартирі позивача. Відповідачка познайомилася з позивачем 09 травня 2018 року в центрі міста Кам`янське, коли працювала на «Укрпошті» та приймала посилку від позивача по справі. Через декілька днів вони почали періодично зустрічатись, але це не були шлюбні стосунки, оскільки не мали місце ні спільний бюджет, ні ведення спільного господарства. Не свідчить про шлюбні стосунки й відпочинок відповідачки з позивачем. У цей же чає відповідачка мала аналогічні стосунки з [PERSON] , з яким вона також періодично зустрічалася та проводила свій вільний час. Після оформлення права власності на частину будинку відповідачка дізналася, що вагітна (наприкінці серпня 2018 року). Але й тоді вона одразу не почала сімейні стосунки з позивачем, оскільки мала сумніви щодо того, чи є позивач батьком дитини та чи бажає вона бути з ним як членом сім`ї - чоловіком. Іншою особою, яка могла бути батьком дитини, був саме [PERSON] , з яким відповідачка мала періодичні зустрічі протягом квітня-липня 2018 року. Оскільки [PERSON] на той момент перебував у зареєстрованому шлюбі, відповідачка надала перевагу саме позивачу [PERSON] , який, у зв`язка з вагітністю, запропонував їй зареєструвати шлюб, оскільки був впевнений, що є батьком дитини. Дитина народилася [INFO] , тобто приблизна дата зачаття кінець липня 2018 року, тому про вагітність відповідач дізналася вже після оформлення права власності на частину будинку. Лише у вересні 2018 року сторони почали проживати разом у спірному будинку, що належить відповідачці, за адресою: [ADDRESS] . Щодо обставин оформлення права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , відповідачка не має таких відомостей. Пошуком будинку займалася її мати - [PERSON] , повивач по справі [PERSON] їй допомагав. Чому було оформлено договір дарування, а тим більше чому розписка [PERSON] складена на ім`я [PERSON] відповідач не знає, оскільки не приймала участі у спілкуванні з [PERSON] щодо переоформлення будинку. Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Спільний відпочинок сторін та періодичні зустрічі, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного в позові періоду, усталені відносини, які притаманні подружжю. Сторона позивача не надала жодних доказів на підтвердження проживання відповідачки з позивачем однією сім`єю в період з травня 2018 року по 02 листопада 2018 року. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Зазначила, що її позиція по справі викладена у відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву. Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що ознайомившись з відзивом на позовну заяву про визнання договору дарування договором купівлі-продажу, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, заперечують проти викладених фактів у відзиві через наступне. 05 серпня 2022 року між позивачем та відповідачкою виникла сімейна сварка з приводу чого відповідачка звернулась до поліції з усною заявою про вжиття відповідних заходів до Позивача. З даного приводу до позивача прийшов працівник поліції та [PERSON] звернувся до нього з усним клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи з застосуванням фотофіксації, клопотання було задоволено, у зв`язку з чим надають фотокопію пояснень дружини [PERSON] , які були надані 19.08.2022 року і в яких зазначено наступне: «В 2018 році я познайомилась з [PERSON] , [INFO] , приблизно з травня 2018 року ми перебували в стосунках і спільно мешкали за адресою: [ADDRESS] . В той період я завагітніла. Костянтин, дізнавшись про це, вирішив придбати будинок мені в якості подарунка. 23 серпня 2018 року [PERSON] , за власні кошти, в сумі приблизно 3700 доларів США, в якості подарунка, придбав будинок за адресою: [ADDRESS] . При цьому, в ході оформлення документів на вказаний будинок, було визначено, що право власності в частці 1/1 належить мені. В даному будинку [PERSON] не зареєстрований». Ураховуючи вищевикладене, відповідачка підтвердила всі викладені факти, які були зазначені у позовній заяві та підтвердила, що вона дійсно перебувала в стосунках з травня 2018 року по 02 листопада 2018 року і спільно мешкали за адресою: [ADDRESS] , та від спільного проживання, як подружжя відповідачка завагітніла. А також підтвердила факт купівлі 1/2 частки будинку за адресою: [ADDRESS] . Викладені факти у відзиві свідчать лише про те, що між позивачем та відповідачкою дійсно погіршилися стосунки, та відповідачка дійсно бажає розірвати шлюбні стосунки, та щоб у позивача не виникало бажання примиритися з відповідачкою вигадала, що під час їхнього спільного проживання відповідачка мала, ще аналогічні стосунки з [PERSON] , з яким відповідачка також періодично зустрічалася та проводила свій вільний час. На підставі викладеного просить задовольнити позовну заяву про визнання договору дарування договором купівлі-продажу, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя у повному обсязі. Представник відповідачки надав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, зазначив, що основним аргументом, на який посилається представник позивача у відповіді на відзив, є пояснення відповідачки [PERSON] , які вона надавала співробітникам поліції після конфлікту, який мав місце між відповідачкою та позивачем, а також за участі вітчима відповідачки. Вважає, що зазначені пояснення є недостовірним доказом через наступне. По-перше, вказані пояснення складені не власноруч відповідачкою [PERSON] , а надруковані співробітником поліції. По-друге, відповідачка не читала вказані пояснення, оскільки перебувала в приголомшеному та пригніченому стані після того, як побачила бійку між вітчимом та особою на ім`я [PERSON] . Цей [PERSON] також хотів завдати тілесних ушкоджень й відповідачці. Обставини, викладені у цих поясненнях, не відповідають дійсності. Звертає увагу суду, що відповідачка не попереджена про кримінальну відповідальність під час надання пояснень. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа\~ [PERSON] в судовому засіданні, та в письмових поясненнях зазначила, що починаючи з березня 2018 року вона зайнялась питанням продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Приблизно в серпні 2018 року з нею зв`язався ріелтор і повідомив, що в нього є покупці та запропонував показати покупцям 1/2 частину вищевказаного будинку, на зустріч приїхав їх ріелтор та молода пара. В подальшому з`ясувалось, що покупців звали [PERSON] та [PERSON] , їм все сподобалось та вони домовились про ціну в розмірі 3500 доларів США і були готові оформлювати договір купівлі-продажу. [PERSON] повідомив, що хоче оформити договір купівлі-продажу на ім`я його цивільної дружини [PERSON] . Пошуком нотаріуса займались покупці, вона покупців повідомила, що в неї дуже мало вільного часу та щоб довго не чекати у нотаріуса надала покупцям всі необхідні копії документів для підготовки нотаріусом договору купівлі-продажу, щоб вона тільки приїхала розписалась у договорі отримала кошти. Приблизно десь 20 числа їй зателефонував ріелтор покупців для з`ясування зручної для неї дати оформлення угоди та повідомив, що покупці вирішили оформити купівлю-продаж договором дарування. Вона не заперечувала, так як вона все одно за це отримувала кошти. 23 серпня 2018 року вона та покупці [PERSON] і [PERSON] , зустрілись у нотаріуса [PERSON] для оформлення договору купівлі-продажу вищевказаного будинку. [PERSON] до підписання договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку сплатив їй раніше погоджену суму коштів у розмірі 3500 доларів США, про що нею було написано на його ім`я розписку. Під час оформлення та підписання договору дарування [PERSON] знаходився на вулиці, так як нотаріус повідомила, що [PERSON] їй тут не потрібний він своїх підписів не ставить та відповідно до ст. 8 Закону України «Про нотаріат» не повинен знаходиться в її кабінеті. Таким чином, дійсно було здійснено купівлю-продаж договором дарування 1/2 частки вищевикладеного житлового будинку. Також повідомляє, що раніше їй [PERSON] та [PERSON] були не знайомі та ім`я їх ріелтора не пам`ятає. Третя особа\~-\~приватний нотаріус\~Кам`янського районного\~нотаріального округу\~Кір`як Катерина\~Анатоліївна в\~судове засідання\~не з`явилася, заяви про слухання справи за її відсутністю не надала, про причини неявки суд не повідомила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою позивача [PERSON] , дружать понад 20 років. Вона пам`ятає, що в червні 2018 року [PERSON] повідомив їй, що він познайомився з дівчиною та вони почали сумісно проживати у її сестри разом з сестрою відповідачки та хлопцем сестри. Але, в силу сумісного проживання, у цих пар виникали конфлікти. Тому, оскільки вона працювала в м. Дніпро, а в Кам`янське приїздила тільки у вихідні, то запропонувала [PERSON] з його дівчиною, проживати в її квартирі за адресою: [ADDRESS] . В той час, приблизно на початку липня, [PERSON] з його дівчиною поїхали на відпочинок до Туреччини, після повернення, практично одразу, переїхали жити в її квартиру. Потім вони поїхала у відпустку в [PERSON] . Пізніше сказав їй, що [PERSON] вагітна. Також, у [PERSON] був мотоцикл, який він продав за 2 тис. доларів США і вони придбали будинок по [ADDRESS] . Отже, з червня 2018 року вони вже жили разом як чоловік і дружина, а в серпні повідомили, що у них буде дитина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2018 році він зустрічався з [PERSON] . Він працював на м`ясокомбінаті в підпорядкуванні її матері, та в один із днів вона їхала з мамою в машині, там вони і познайомились. Приблизно з 10 квітня 2018 року вони почали зустрічатися. Він був одружений, але його дружина часто їздила до бабусі у Мелітопольський район, тому його квартира була часто вільною, там вони і зустрічались. Зустрічались вони з квітня по травень майже кожного дня, а в червні 2018 року [PERSON] сказала, що у неї з`явився хлопець, тому вони почали зустрічатись рідше, приблизно раз на тиждень. Приблизно в кінці червня вона поїхала зі своїм хлопцем на відпочинок, коли повернулась, вони продовжили зустрічатись приблизно раз на тиждень до початку вересня. На початку вересня [PERSON] повідомила, що вагітна, але не знає хто батько дитини. Оскільки він був одружений, то вони вирішили закінчити відносини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона жінка батька [PERSON] , тобто її мачуха. Вона знає [PERSON] це колишній чоловік [PERSON] . Також вона знає [PERSON] , [PERSON] з ним зустрічалась ще до знайомства з [PERSON] . З [PERSON] зустрічалась з квітня 2018 року, [PERSON] з`явився в червні 2018 року. [PERSON] їй все розповідала, так як в них дуже довірчі відносини. [PERSON] , коли зустрічалась з [PERSON] , проживала разом з її рідною сестрою по [ADDRESS] . Однією сім`єю з [PERSON] тоді не проживала, вони просто зустрічались та проводили час разом, як і з [PERSON] . В кінці червня на початку липня 2018 року [PERSON] поїхала з [PERSON] на море, а коли повернулись, то продовжила проживати з сестрою по [ADDRESS] . В тому ж дворі проживала і бабуся [PERSON] , яка б не дозволила, щоб [PERSON] проживала у тій квартирі з хлопцем, бо ця квартира була батька [PERSON] . Будинок по [ADDRESS] знайшла мати [PERSON] , бо вона займалась пошуком будинку. На початку вересня 2018 року [PERSON] розповіла, що завагітніла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідачка [PERSON] це його донька. В 2018 році вона мешкала по [ADDRESS] разом з його старшою донькою [PERSON] і її чоловіком. Це його квартира, він був власником на той момент. Позивача він вперше побачив 22 серпня 2018 року на дні народження своєї матері бабусі [PERSON] . Позивач був присутній в якості хлопця доньки [PERSON] , вони зустрічалися. Разом вони не проживали, він це знає, оскільки раз на тиждень він навідувався у свою квартиру і позивача там не бачив, доньки проживали самі. Також йому відомо, що одночасно в той самий період, коли донька [PERSON] зустрічалась з [PERSON] , вона ще зустрічалась з [PERSON] , але приблизно у вересні 2018 року [PERSON] стосунки з [PERSON] розірвала, так як завагітніла. Про [PERSON] він знає від доньки [PERSON] та від своєї дружини [PERSON] ., з якою у доньки добрі стосунки і вона ділиться з нею усіма секретами. В липні 2018 року [PERSON] , мати [PERSON] , телефонувала йому та просила зайняти гроші на придбання житла для [PERSON] , але він відмовив, оскільки таких грошей у нього не було. [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом як сім`я з листопада 2018 року. До цього часу [PERSON] мешкала по [ADDRESS] . Мати його дружини (бабуся [PERSON] ) мешкає по [ADDRESS] , і вона ходила до онучок в гості майже кожного дня, а йому дзвонила та розповідала, як у них справи. Тому він впевнений, що [PERSON] з його квартири нікуди не виїжджала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він двоюрідний брат відповідачки. З позивачем - [PERSON] познайомився 22 серпня 2018 року на дні народження бабусі. [PERSON] представила [PERSON] як її хлопця. З [PERSON] він бачився кожні три тижня по [ADDRESS] , де вона його підстригає, оскільки вона перукар. Також він знав і про існування [PERSON] , що він їй подобається і у них є стосунки, але він одружений. В серпні 2018 року [PERSON] сказала, що їй мати купила їй будинок. [PERSON] також телефонувала його батькам, щоб позичити грошей на купівлю будинку, але у них не було грошей. Про вагітність [PERSON] йому стало відомо 2 вересня 2018 року, наступного дня після весілля [PERSON] . З травня по жовтень 2018 року [PERSON] мешкала на вул. Дорожній разом з сестрою та її чоловіком, [PERSON] там не бачив. Про те, що вона проживає разом з [PERSON] нічого не казала, казала тільки що вони зустрічаються. Разом вони почали мешкати в листопаді 2018 року в новому будинку. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, третю особу, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і\~всебічно з`ясованих\~обставин,\~на які\~сторони посилаються\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~підтверджених тими\~доказами,\~які були\~досліджені в\~судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Так, судом встановлено, що 23 серпня 2018 року укладено договір дарування 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] передала безоплатно у власність, а [PERSON] приймає безоплатно у власність вищезазначений житловий будинок (ар.с. 23). Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кір`як К.А., Договір зареєстровано в реєстрі за № 807. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] та [PERSON] , 02 листопада 2018 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 257, після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] (ар.с.30). Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України сім`єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для визнання осіб сім`єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак. Позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2018 року по 02 листопада 2018 року, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які він посилається в позові не є такими з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Під час судового розгляду, лише єдиним свідком [PERSON] , підтверджено ту обставину, що позивач з відповідачем, після повернення з відпустки у липні 2018 року, переїхали жити в її квартиру за адресою: [ADDRESS] . Інші, заявлені сторонами у справі свідки, повідомили суду, що позивач [PERSON] почав жити разом однією сім`єю з відповідачкою з листопада 2018 року. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що в своїй позовній заяві позивач зазначає про те, що він та [PERSON] проживали спільно, як подружжя, в квартирах своїх знайомих, а саме за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , тобто ніякої мови про проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS] позивач не веде. Таким чином свідок [PERSON] взагалі спростовує доводи позивача, викладені в позовній заяві щодо адреси дійсного проживання сторін, що цілком суперечить доводам позивача. Крім того, факт спільного відпочинку між сторонами не свідчить про спільне проживання однією сім`єю. Доказів на підтвердження наявності спільного побуту позивачем не надано, а сам по собі факт спільного проживання, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі № 522/25049/16-ц, в якій зазначено наступне: «35. Разом із тим, суд у рішенні не навів, якими доказами підтверджено, що в указаний період [PERSON] мав з [PERSON] спільний бюджет, вони вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. … 37. Посилання на періодичний спільний відпочинок не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї». Пояснення відповідачки [PERSON] , які вона надавала співробітникам поліції після конфлікту, який мав місце між відповідачкою та позивачем (ар.с.71), на які посилається представник позивача у відповіді на відзив на позовну заяву, суд не може взяти до уваги, оскільки вони також жодним чином не підтверджують доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків та усталених відносин в силу їх тривалості лише на протязі трьох місяців, адже строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Окрім цього, відповідачка не попереджена про кримінальну відповідальність під час надання зазначених пояснень. Щодо вимоги про визнання недійсним договору дарування. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Вказана правова норма кореспондується з положеннями частини першої статті 626 ЦК України. Правочином є найбільш розповсюджений юридичний факт, за допомогою якого набуваються, змінюються або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. Зміст договору як угоди домовленості (правочину) двох або більше сторін складає сукупність визначених на їхній розсуд сторін та погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 626, частина перша статті 628 ЦК України) Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтями 203, 215 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і повинен бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено, зокрема, право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення того, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, у чому полягає його порушення, і в залежності від цього у який ефективний спосіб порушене право може бути захищено. Статтею 216 ЦК України передбачено правові наслідки недійсності правочинів, а саме за недійсним правочином кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання такого правочину. Загальним майновим наслідком недійсності правочину є реституція, яка в загальному вигляді передбачена абзацом другим частини першої статті 216 ЦК України. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину і хоча й не була титульним володільцем відчуженого майна, однак вважає своє право власності на це майно порушеним або вважає порушеним інше речове право на відчужене майно. Крім того, у розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Самі по собі дії осіб, зокрема щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. Вимоги особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України) та застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. Якщо повернення майна його відчужувачу не відновлює права позивача, то судом може бути застосований іншій ефективний спосіб захисту порушеного права в рамках заявлених позовних вимог. Вирішуючи позовні вимоги про визнання правочину недійсним у загальному розумінні, суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню (сторонами справи мають бути всі сторони правочину), та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 та постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. З огляду на зазначене, якщо під час розгляду позовних вимог про визнання правочину недійним суд встановить, що позов пред`явлено не до всіх учасників цього правочину, тобто встановить неналежний суб`єктний склад учасників справи, суд відмовляє в задоволенні позову із зазначеної підстави або за клопотанням сторони спору здійснює заміну відповідача на належного або залучає співвідповідача. Вказані правові висновки не суперечать тим, які містяться в постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 705/3876/18 (провадження № 61-697св20), від 19 серпня 2020 року в справі № 639/6295/16-ц (провадження № 61-36683св18), від 14 липня 2020 року в справі № 686/23977/18 (провадження № 61-17715св19), від 08 липня 2020 року в справі № 612/808/18 (провадження № 61-15537св19). Таким чином, вимога про визнання недійсним договору дарування не підлягає задоволенню через наступне. По-перше. Позивач не є стороною договору дарування, враховуючи, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спільним майном подружжя. А в цьому випадку не може бути позивачем за позовною вимогою щодо визнання договору недійсним. По-друге. Позивачем не залучено до участі у справі належний склад сторін по справі, в якості відповідача не залучено іншу сторону договору дарування [PERSON] . Відповідно до судової практики сторона у випадку визнання договору недійсним до участі у справі в якості відповідача повинні бути залучені усі сторони договору. Позов, який пред`являється особою, яка не була учасником правочину про визнання правочину недійсним, повинен бути пред`явлений до всіх учасників такого правочину. Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову саме через неналежність відповідача, зокрема через те, що не всі сторони правочину є сторонами справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року по справі № 125/2157/19. Також, в якості учасника справи не зазначено іншого співвласника домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до цієї ж постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року, продовження пункту 100: «Так само суд діє у випадку, якщо предметом правочину є майно, яке належить кільком особам на праві спільної власності, залучаючи відповідно до вимог ЦПК України до участі у справі співвідповідачами (належними відповідачами) усіх співвласників». Інший співвласник домоволодіння [ADDRESS] у випадку задоволення позовних вимог щодо визнання договору дарування недійсним, буде мати переважне право на купівлю 1/2 частини домоволодіння. По-третє. Позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Він просить визнати договір дарування недійсним та визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку. У той же час позивачем не наведено жодних підстав недійсності договору, передбачених ст. 203 ЦК України. З огляду на викладене, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання недійсним договору дарування, слід відмовити. Оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, його поділ та визнання права власності на частку спільного майна подружжя є похідними від вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання недійсним договору дарування, то вони також не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). \~Відповідно до п. 6\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed