Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить позбавити останнього батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що з 27.09.2006 по 06.06.2013 сторони перебували у шлюбі від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . На момент звернення з позовом, [PERSON] , [INFO] , навчається в Чернігівській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів №14. Позивачка самостійно займається вихованням та навчанням дитини, забезпечує всім необхідним для навчання та розвитку. У позові позивачка вказує, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про його духовний, фізичний розвиток, навчанням, успіхами та станом здоров`я. Тому позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивачка та її представник - адвокат Чікова Т.А у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позові та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, заперечував проти задоволення позову та підтримав висновок Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради. Представник Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився. З матеріалів справи встановлено, що підтримує рішення виконкому Чернігівської міської ради від 15.06.2023 №368 про затвердження висновку щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] . На підставі рішення Новозавосдького районного суду м. Чернігова від 01.02.2013 у справі №751/530/13-ц, з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.01.2013 р. до досягнення дитиною повноліття. Як вказала позивачка у своєму позові відповідач ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З довідок Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №14 Чернігівської міської ради Чернігівської області №56 від 06.12.2022, №39 від 10.04.2023 вбачається, що позивачка постійно приділяє належну увагу вихованню сина, регулярно відвідує батьківські збори, контролює успішність дитини, дбає про матеріальне забезпечення та його стан здоров`я. Тоді як батько дитини, відповідач, не приймає участі у вихованні дитини, успіхами та вихованням сина не цікавиться. Відповідно до розрахунку про стан заборгованості по сплаті аліментів з виконання виконавчого листа №751/530/13-ц виданого 01.02.2013, заборгованість відповідача станом на 01.12.2022 становить 25560 грн., станом на 01.03.2023 - 6402 грн. Крім того, згідно довідки про отримання аліментів від 20.04.2023, позивачка отримувала аліменти з 01.01.2023 по 01.04.2023 в загальній сумі 3100 грн. Згідно Висновку Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконкомом Чернігівської міської ради №368 від 15.06.2023, виконавчий комітет Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Підставами для прийняття вказаного висновку стало те, що на засіданні комісії відповідач пояснив, що має незначну заборгованість по аліментам через втрату офіційної роботи. На даний час працює без укладання трудового договору, намагається працевлаштуватися. Заперечував проти позбавлення його батьківських прав, пояснюючи це тим, що його син має інвалідність, а колишня дружина, тобто позивачка, має проблеми зі здоров`ям, а тому лише він може подбати про дитину у разі раптового захворювання позивачки. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З урахуванням вищенаведеного, а також наданих у судовому засіданні пояснень позивачки, яка вказала, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, не надає матеріальної допомоги для його утримання та забезпечення всім необхідним, то суд вважає, що [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України. Крім того, сам факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] не є підставою, яка б спростовувала вищевказане та не свідчить про його намір виконувати свої батьківські обов`язки. Разом з тим, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження свого наміру зберегти свої батьківські права відносно сина [PERSON] , та які заперечували доводи викладені в позові. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивачка звільнена від сплати судового збору в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому в силу ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню на користь держави з відповідача.

Outcome: approved