Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

В жовтні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила скасувати наказ ДП «Смоли» № 29/к від 31.03.2022 року «Про призупинення дії трудових договорів працівників ДП «Смоли» у зв`язку з військовою агресією проти України» в частині призупинення трудового договору з ним, поновити дію трудового договору з 01 квітня 2022 року, а також стягнути з АТ «Смоли» заборгованість по заробітній платі за період з червня 2021 року по жовтень 2022 року у розмірі нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1998 року вона працює на посаді провідного інженера-технолога у ДП «Смоли», яке з 30.06.2022 року було реорганізовано у АТ «Смоли». З червня 2021 року відповідач припинив виплату заробітної плати, у зв`язку з чим з червня 2021 року по жовтень 2022 року утворилася заборгованість по заробітній платі. Також, згідно наказу №29/к від 31.03.2022 року з 01.04.2022 року призупинено дію трудових договорів працівників ДП «Смоли» у зв`язку з військовою агресією проти України, з яким вона ознайомлена не була і про його існування дізналась випадково. Згідно п.1 даного наказу з 01.04.2022 року на час дії воєнного стану в Україні призупинено дію трудових договорів працівників підприємства згідно списку, що додається до наказу. П.2 даного наказу передбачено, що бухгалтерії підприємства проводити нарахування заробітної плати працівників, гарантійних і компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудових договорів у повному обсязі та фіксувати розмір ЄСВ, який підлягав би виплаті із сум заробітної плати та компенсаційних виплат. Вважає прийнятий наказ №29/к від 31.03.2022 року «Про призупинення дії трудових договорів працівників ДП «Смоли» у зв`язку з військовою агресією проти України» незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не надано відповідних належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість виконання виробничих завдань та функцій підприємства, призупинення його діяльності у зв`язку з воєнними діями. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Заперечував проти задоволення позовних вимог в частині скасування наказу про призупинення дії трудового договору. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працює у ДП «Смоли» з 1998 року на посаді провідного інженера-технолога, яке з 30 червня 2022 року реорганізовано у АТ «Смоли». Згідно наказу №29/к від 31 березня 2022 року, з 01 квітня 2022 року на час дії воєнного стану в Україні призупинено дію трудових договорів працівників ДП «Смоли». Позивачу нарахована заробітна плата за період часу з червня 2021 року по жовтень 2022 року у розмірі 85663 гривні 61 копійка, яка не виплачена відповідачем АТ «Смоли». Згідно ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України , заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У суду відсутні будь-які відомості щодо погашення заборгованості перед позивачем із заробітної плати станом на момент винесення рішення. Оскільки відповідач не спростував доводи викладені позивачем, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з червня 2021 року по жовтень 2022 року у розмірі 85663,61 грн., згідно довідок №61 від 21.06.2023 року та №45-01/68 від 22.06.2023 року, виданої АТ «Смоли». Що стосується вимоги позивача про скасування наказу про призупинення дії трудового договору, суд виходить з наступного. Трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується відпрацювати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язані виплачувати працівникам заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою. Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України. Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відповідно до змін, внесених Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 5 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Згідно п.п.5 п.1 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно п.2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». З огляду на викладене вище, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритет незастосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Згідно ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади. Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору. Наказ (розпорядження) про призупинення дії трудового договору, укладеного з посадовими особами державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавець подає для погодження до військової адміністрації, яка здійснює свої повноваження на відповідній території (військові адміністрації населених пунктів та районні військові адміністрації, а за їх відсутності - обласні). У разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов`язковим до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису. Приписи у разі оскарження наказу (розпорядження) про призупинення дії трудового договору, укладеного з посадовими особами, зазначеними в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути внесені роботодавцеві за погодженням з військовою адміністрацією. Припис центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу може бути оскаржений роботодавцем протягом 10 календарних днів у судовому порядку. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам. Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. З огляду на вищевикладене, положення Закону №2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. У даному випадку спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. З 24 лютого 2022 року і дотепер на території України триває військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (із відповідними змінами щодо продовження строку воєнного стану). Торгово-промислова палата України у відкритому офіційному листі від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 офіційно визнала вищевказану військову агресію форс - мажорною обставиною (обставиною непереборної сили) для всіх суб`єктів господарської діяльності з 24 лютого 2022 року до її офіційного закінчення та зазначила, що ці обставини є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними і спричиняють неможливість виконання у встановлений термін договірних умов, податкових зобов`язань, а також законодавчих чи інших нормативних актів. Внаслідок впливу надзвичайних, невідворотних та об`єктивних обставин у вигляді військової агресії РФ проти України і запровадженням воєнного стану на всій території України, АТ «Смоли» позбавлене можливості не лише виробництва, а й реалізації іонообмінних смол з 24 лютого 2022 року у зв`язку із чим за результатами проведеної наради з питань функціонування підприємства в умовах воєнного стану від 24 лютого 2022 року і детального аналізу впливу існуючих обставин на підприємство наказом від 24 лютого 2022 року № 13 «Про простій виробництва» було запроваджено простій виробництва на весь період дії воєнного стану на території України. Відповідно до зазначеного наказу працівники не задіяні в чергуванні, на період простою не виходять на роботу, а вивід працівників підприємства для виконання деяких профілактичних та ремонтних робіт здійснюється за письмовим розпорядженням директора підприємства. Таким чином зазначений наказ за своїм змістом запроваджує загальний простій виробництва і поширюється на всі служби і підрозділи підприємства. Отже вже станом на 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Акціонерне товариство «Смоли» перебувало в таких обставинах, коли не могло надати роботу працівникам, в свою чергу, працівники - не могли виконувати роботу. Законодавча можливість призупинити дії трудових договорів з`явилась лише з прийняттям Закону України №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Суд враховує, що в обґрунтування заперечень проти позову відповідачем зазначені об`єктивні обставини, котрі стосуються як технологічного циклу виробництва, так і є водночас загальновідомими. Посилання позивача на те, що відсутні умови для призупинення дії трудового договору, а саме - абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи, спростовуються тим, що АТ «Смоли» у зв`язку з позбавленням можливості здійснення своєї основної діяльності - виробництва та реалізації іонообмінних смол, а також внаслідок руйнування через військові дії існуючих логістичних маршрутів експорту своєї продукції, оскільки зупинена можливість реалізації готової продукції споживачам за основними ринками збут, а отже через військову агресію Російської Федерації не виконує основні виробничі завдання та функції. Не зважаючи на простій підприємства забезпечується збереження та працездатність інфраструктури, яка не була пошкоджена вогневим ураженням з боку Російської Федерації та для виконання деяких технологічних, профілактичних та ремонтних робіт залучається мінімальна кількість працівників, через обставини, які зазначені вище. Отже, зупинка виробничих потужностей внаслідок повномасштабної військової агресії проти України обумовила неможливість сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором і необхідність призупинення дії трудових договорів із працівниками, у тому числі позивачем. Таким чином, для прийняття оспорюваного наказу про призупинення діяльності відповідача існували та продовжують існувати об`єктивні, незалежні від відповідача причини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Смоли» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в частині вимог про скасування наказу про призупинення дії трудового договору - відмовити. На підставі п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: partial