Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, третя особа: Орган опіки та піклування - Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей, в якому просить: 1. Стягнути з Відповідача - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь Позивача - [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , " [INFO] , місце народження Україна, які мешкають зі мною за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред?явлення даного позову і до досягнення дітьми повноліття. 2. Стягнути з Відповідача - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь Позивача - [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , " [INFO] , місце народження Україна, які мешкають з Позивачем за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, за останні 2 роки і 2 місяця, а саме: з 20 грудня 2020 року. 3. Визначити місце проживання [PERSON] , " [INFO] та [PERSON] , " [INFO] з Позивачем - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, позивачка в позові просить покласти судові витрати на Відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з вересня 2011 року, [PERSON] проживала цивільним шлюбом з [PERSON] . За час перебування в цивільному шлюбі, в подружжя народилися спільні діти - [PERSON] , " [INFO] та [PERSON] , " [INFO] . Сімейне життя не склалось через несумісність характерів, фактично шлюбні стосунки припинено, на даний час проживають окремо. До шлюбу були знайомі лише кілька місяців, що не дало добре пізнати одне одного. Після народження дітей, почалися постійні конфлікти та суперечки, особливо стосовно виховання дітей та коштів, через що спільне життя стало неможливим та нестерпним. Позивачка вказує, що Відповідач довгий час не забезпечував сім?ю грошима, а розраховував на кошти які держава виділяла як допомогу при народженні дитини та які надсилали Позивачці батьки. У зв?язку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені 20 грудня 2020 року, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам Позивачці. В результаті спільних розмов Позивачка прийшла до висновку, що життя окремо це єдиний вихід для побудувати нове щасливе життя, та зберегти нормальне бачення про сім?ю спільних дітей, тим більше Відповідач, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні дітей. 3 моменту фактичного, проживання окремо, а саме: 20 грудня 2020 року, Відповідач, не намагався змінити свою поведінку та зберегти наш шлюб, матеріально взагалі не допомагає, участі у вихованні дітей не приймає, внаслідок чого [PERSON] не має можливості сама утримувати малолітніх дітей, через що постійну допомогу надають батьки Позивачки. У зв`язку з вищевикладеним Позивачка змушена звернутися до суду. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.04.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 18.05.2023 року. 12.05.2023 року на адресу суду надійшов висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей від Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в якому вказано, що Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація рекомендує визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю, [PERSON] . 18.05.2023 року судове засідання було відкладено на 13.06.2023 року у зв`язку із отриманням в приміщені суду судових документів з додатками відповідачем та надання додаткового строку йому для ознайомлення. 07.06.2023 року до суду надійшов відзив від відповідача, в якому він не погоджується на проживання сина [PERSON] із позивачкою, пояснює, що має із сином тісний зв`язок, а дочка із матір`ю, тому категорично проти аби син лишився проживати з Позивачкою, адже вона чинить психологічний тиск на дітей та перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, через що діти стали замкнені. Окрім того, у відзиві викладені заперечення на стягнення аліментів за минулий період, оскільки вказує, що аліменти він сплачував щомісячно в сумі 4 000,00 грн., а загалом ним було сплачено 170 763,00 грн., вказує, що дані кошти дружина використовувала не за призначенням, а також те, що позивачка не надала до суду доказів, щодо вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача за минулий період, який в свою чергу не ухилявся від їх сплати та все ж сплачував. У зв`язку з вищевикладеним, [PERSON] просить відмовити Позивачці в частині проживання сина [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю, [PERSON] , а також відмовити в стягненні аліментів за останні три роки, так стягнути судові витрати Відповідача з Позивачки. 13.06.2023 року судове засідання було відкладено на 18.07.2023 року у зв`язку із клопотанням представника позивача. 28.06.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача звертає увагу суду на тому, що у відзиві [PERSON] зазначає що дуже любить сина, а про доньку взагалі не згадує, тобто має намір розділити дітей, чим спричинить неминучі психологічні травми обом дітям. Окрім того, у відповіді на відзив викладено про те, що Відповідач до відзиву не долучив жодної квитанції на оплату перебування дітей у дошкільному закладі, а також не зазначає, яким чином він має організувати спілкування сина з матір`ю, сестрою, іншими родичами. Позивачка вказує, що має достатнє матеріальне забезпечення, а саме - трьохкімнатну квартиру, транспортний засіб, інші матеріальні блага, для того, аби утримувати обох дітей та надавати їм належний догляд. Тому, у відповіді на відзив [PERSON] просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 18.07.2023 року на адресу суду надійшло клопотання про приєднання доказів до справи від представника відповідача - [PERSON] , а саме приєднати до матеріалів справи: характеристику з місця роботи відповідача, довідку про його доходи, свідоцтво про право на спадщину, витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі відповідача, технічний паспорт на будинок. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.07.2023 року у справі закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи на 29.08.2023 року. Представник позивача та Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. При цьому зазначила, що ніяким чином не перешкоджає участі батька у спілкуванні та вихованні обох дітей, однак батько не дуже часто приїжджає, щоб побачитись із дітьми. Вважає безпідставною та шкідливою пропозицію відповідача розділити дітей, які від народження жили разом. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що між ним та позивачем немає спору щодо місця проживання доньки, оскільки він не заперечує щодо визначення місця проживання доньки з матір`ю, проте вказує що має сильний внутрішній зв`язок із сином, тому просить суд визначити місце проживання сина разом із ним, адже він має змогу опікуватись та забезпечувати його всім необхідним, а на доньку буде сплачувати аліменти. Заперечував викладені у позовній заяві обставини щодо стягнення аліментів за минулі три роки, адже кошти він направляв на платіжну картку [PERSON] щомісяця, й продовжує надалі це робити. Представник третьої особи у судове засідання не прибув, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність представника Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з вересня 2011 року, [PERSON] проживала цивільним шлюбом з [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 липня 2017 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 липня 2017 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА. За тією ж адресою зареєстрована [PERSON] , матір дітей. Відповідно до декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0000-2182-НА95 та №0000-1АКА-АТ27 [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , стоять на обліку у Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м. Києва. Згідно з договором купівлі-продажу від 15.11.2009 року квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] в частці 2/3, та [PERSON] , сину [PERSON] , в частці 1/3 квартири. [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , відвідують ДНЗ №589 з 03.09.2019 року по теперішній час, про що свідчить довідка видана Директором ДНЗ №589 від 26 лютого 2023 року. В довідці також зазначено, що мати дітей, [PERSON] , приводить та забирає дітей з дошкільного закладу та бере участь в заходах, організованих закладом. Згідно з висновком про визначення місця проживання малолітніх дітей №104-3154 від 11.05.2023 року Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації вказано, що Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація рекомендує визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю, [PERSON] . З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - на основі заяви матері та батька дитини про визнання батьківства №166/16-07-52 від 11 липня 2017 року. З повного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що [PERSON] на основі договору купівлі-продажу, серія та номер:4638, виданий 01.12.2022 року, на праві власності має квартиру в розмірі 1 частки за адресою: [ADDRESS] . Дана інформація також підтверджується і копією Договору купівлі-продажу квартири від 01.12.2022 року. Суд бере до уваги також копії квитанцій, долучених до відзиву, в яких здійснено переказ власних коштів на користь [PERSON] в різні періоди 2020-2023 р., а також зазначає, що перекази коштів були здійснені [PERSON] також і після подачі позову [PERSON] до суду, тобто після 22.02.2023 року, а саме: 19.03.2023 р. в сумі 4500,00 грн., 17.04.2023 р. в сумі 4500,00 грн., [PERSON] працює у ТОВ «КИЇВТРАНСЛОГІСТИК» на посаді водія автотранспортних засобів підрозділу перевезення кондитерських виробів відділу транспортної логістики, на підтвердження надана Довідка №1/48 від 14 лютого 2023 року. В період проживання на території села Яблунівка, Звенигородського району, Черкаської області, де зареєстрований відповідач, конфліктів з сусідами та жителями села не мав, скарг не надходило. Згідно з Довідкою №09/16/97 від 12 червня 2023 року [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зараховані 01.06.2023 року до 1-го класу Школи І-ІІІ ступенів №231 Оболонського району м. Києва - наказ про зарахування №23-у від 01.06.2023 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіль PEUGEOT д.н.з [NUMBER] зареєстрований на [PERSON] [PERSON] , мати дітей, працює у ТОВ «Юридична компанія «АСТРЕЯ» з 01 червня 2023 року на посаді бухгалтера, з окладом згідно штатного розпису. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» - сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Так, суд приймає до уваги, що діти є двійнятами, з народження проживають з матір`ю, яка переважно займається їх вихованням, відвідували дитячий садок, зараховані на вступ до школи. Мати має належні умови проживання та утримання дітей. Будь-яких доказів того, що мати неналежно виконує свої обов`язки або перешкоджає відповідачу бачитись із дітьми і приймати участь у їх вихованні, суду не надано. Також, суд приймає до уваги поданий до суду висновок №104-3154 від 11.05.2023 р. Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки він є достатньо обґрунтованим. Окрім того, суд не погоджується з позицією відповідача щодо того, аби визначити місце проживання сина з ним, а дочки з [PERSON] , оскільки [PERSON] та [PERSON] [INFO] є двійнятами, малолітніми дітьми, які з народження проживають зі своєю матір`ю, яка ними опікується та створює належні умови життя, а отже є прихильними до неї та одне до одного, а їх розлучення буде повністю суперечити їх інтересам, окрім того це не припустимо з морально-етичної та виховної точки зору. Відповідач не довів суду, яким чином розділити дітей буде відповідати, в першу чергу інтересам самих дітей. Крім того, відповідач не надав суду доказів, що раніше не погоджувався з тим, щоб діти проживали з матір`ю, у цій справі окремого позову про визначення місця проживання дитини з ним, відповідач не подавав. Враховуючи те, що умови проживання позивачки є належними для проживання дітей, та те, що судом не встановлено, що позивачка неналежним чином виконує свої обов`язки або перешкоджає в цьому відповідачу, суд вважає, що відсутні обставини, коли малолітні діти можуть бути розлучені зі своєю матір`ю. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги про визначення місця проживання дітей - слід задовольнити. Крім того, суд зауважує, що батько дітей, у разі визначення місця проживання дітей з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботі відносно дітей та участі у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Щодо позовної вимоги про стягнення з Відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред?явлення даного позову і до досягнення дітьми повноліття, суд зазначає таке. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частин першої та другої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено,що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи установлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення в цій частині позову та про обґрунтованість вимог позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , " [INFO] та [PERSON] , " [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред?явлення даного позову - 22.02.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. В цій частині суд також зазначає, що внесені відповідачем добровільно платежі на користь позивачки після 22.02.2023 року, які позивачка визнала, як аліменти, можуть бути враховані виконавцем при виконанні рішення. Водночас, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісяця за останні 2 роки і 2 місяця, а саме: з 20 грудня 2020 року, суд зазначає таке. Згідно з ч.2 ст.191 СК України,аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тобто, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вживав заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подавав позов про стягнення аліментів) з особистих мотивів. Особа, добровільно беручи на себе повністю тягар з утримання дитини, передбачає пов`язані із цим складнощі й готова їх долати самостійно. Тому, якщо особа за власним бажанням не здійснювала право на одержання аліментів, а відповідач не створював до цього перешкод, аліменти за минулий час не можуть бути стягнені. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачка вживала конкретних заходів для одержання аліментів від відповідача, а відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язку по утриманню, в цій частині вимог слід відмовити за недоведеністю. Більш того, в матеріалах справи маються докази того, що відповідач не ухилявся від обов`язку з утримання дітей, а систематично матеріально допомагав добровільно, а тому позовні вимоги в цій частині є явно безпідставними. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 від усіх видів доходів щомісяця за останні 2 роки і 2 місяця, а саме: з 20 грудня 2020 року. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial