Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Представник позивача\~Мазур Н.С.\~в інтересах\~ [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~за участю\~третьої особи\~без самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~позивача Товарної\~біржі «Центральна\~Одеська Біржа»\~про визнання\~правочину дійсним.\~Обґрунтовуючи вимоги\~даного позову\~позивач вказує\~на те,\~що 12.10.1996\~року [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~придбали у\~ [PERSON] ,\~який діяв\~від імені\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та від\~імені [PERSON] ,\~ [PERSON] \~яка діяла\~від імені\~неповнолітньої [PERSON] ,\~ [PERSON] житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору № 1652 купівлі продажу нерухомого майна від 12.10.1996 року. Даний договір був укладений на Товарній біржі «Центральна Одеська Біржа» та зареєстрований 14.10.1996 року в ОМБТІ та РОН за № 2982 стр. 72 кн. 198 пр. При укладенні договору сторони договору досягли всіх істотних умов договору, позивач передав відповідачу суму у розмірі 1336 грн. вартості квартири, відповідач прийняв грошові кошти, виселився з вищевказаної квартири та передав її покупцю у володіння та розпорядження. [INFO] помер [PERSON] , до складу спадкового майна якого входить частка у праві спільної власності на вищезазначену квартиру, так позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги. Однак, у березні 2023 року позивач дізналась, що не може в повній мірі оформити спадкові права на вищевказану квартиру, оскільки Договір № 1652 купівлі продажу нерухомого майна від 12.10.1996 року, укладений на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» не був посвідчений нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає законодавство України. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати дійсним Договір № 1652 купівлі продажу нерухомого майна від 12.10.1996 року укладений на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» та визначити за померлим [PERSON] розмір часкти у праві власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , як 1/3. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує та просить суд провести розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без поважних причин. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, направлялось повідомлення за місцем проживання відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за вказаною адресою відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Представник\~третьої особи\~Товарної біржі «Центральна Одеська Біржа» у судове засідання не з`явився без поважних причин. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялось повідомлення за місцезнаходженням третьої особи, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за вказаною адресою відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). А тому суд, проводить розгляд судового засідання за відсутності представника третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.10.1996 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] придбали у [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , [PERSON] та від імені [PERSON] , [PERSON] яка діяла від імені неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Договором № 1652 купівлі продажу нерухомого майна укладеного 12 жовтня 1996 року на Товарній біржі «Центральна Одеська Біржа» відповідно до\~ЗУ «Про товарну біржу», реєстраційний номер в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 2982 від 14.10.1996 року. Зазначений договір купівлі продажу був зареєстрований на Товарній біржі «Центральна Одеська Біржа» відповідно до\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до відмітки проставленої на звороті Договору купівлі продажу нерухомого майна, договір було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстраційним № 2982 стр. 72 кн. 198 пр. від 14.10.1996 року. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , до складу спадкового майна якого входить частка у праві спільної власності на житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявною в матеріалів справи копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 18.11.2009 року. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71707970 від 07.03.2023 року була заведена спадкова справа за № 70355919, спадкодавцем за якою є [PERSON] . Згідно приписів ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У березні 2023 року позивач дізналась, що не може в повній мірі оформити спадкові права на вищевказану квартиру, оскільки Договір № 1652 купівлі продажу нерухомого майна від 12.10.1996 року, укладений на Товарній біржі «Центральна Одеська Біржа» не був посвідчений нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає законодавство України. З наявної в матеріалах справи копії паспорту гр. України Серії [NUMBER] , виданого 14.11.1996 року [PERSON] , вбачається, що позивач з 13.11.1996 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спірний договір був підписаний сторонами 12 жовтня 1996 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного\~Кодексу. Відповідно до\~ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року\~договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями\~ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). На час укладення вищевказаного договору купівлі продажу в червні 1997 року покупцеві не було відомо, що правочин відповідно до\~ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР\~(1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним\~Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Так, згідно ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі продажу в 1996 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15\~Закону України\~№ 1956-XII\~від 10.12.1991\~року «Про\~товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Відповідно до ч. 2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями\~218\~та\~220 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору купівлі продажу, було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору. Згідно ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.\~319\~ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст.\~3\~ЦК України та ч. 1 ст.\~321\~ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст.\~16\~ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі продажу квартири\~в [ADDRESS] ,\~при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] придбали квартиру у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі\~продажу, а відповідач в свою чергу виконав зобов`язання по передачі квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , виїхав з житлового приміщення та знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продаж дійсним правомірні, підтверджені нормами\~ст. 47 ч. 2 ЦК України\~в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі продажу і підлягають задоволенню. Однак, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині визначення частки у майні за померлим [PERSON] слід відмовити з огляду на наступне. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як на обґрунтування позовних вимог в цій частині [PERSON] посилалася, зокрема, на те, що відсутність визначення часток всіх співвласників, в тому числі й спадкодавця у праві спільної власності на житлову квартиру позбавляє її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджується листом приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Павлик Н.М. за № 56/02-14 від 20.03.2023 року. Таким чином, позивач звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Даний висновок сформовано у постанові КЦС/ВС від 16.06.2021 року за результатами розгляду справи № 570/997/19, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Згідно приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання дійсним Договору № 1652 купівлі продажу нерухомого майна від 12 жовтня 1996 року.

Outcome: partial