Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

29.05.2023 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через свого представника адвоката Мороз Кирила Тарасовича, звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус ДМНО Стаднік Ірина Леонідівна, про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки. Позивач просить суд розірвати в односторонньому порядку договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01.03.2023 року зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. в реєстрі під № 250, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, с/рада Єлизаветівка, кадастровий номер: 1223780800:03:052:0210, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 585100212237. Судові витрати покласти на відповідача. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що 01.03.2023 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. було засвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, с/рада Єлизаветівка, кадастровий номер: 1223780800:03:052:0210, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 585100212237, продавцем якої був позивач [PERSON] , а покупцем [PERSON] . Згідно п. 2.1 Договору, продаж вчинено на погоджену суму 1423,56 грн., які покупець зобов`язаний сплатити продавцю протягом однієї доби. Однак відповідач не виконала свої зобов`язання та не сплатила грошові кошти на рахунок позивача, у зв`язку з чим позивач вважає, що договір купівлі-продажу підлягає розірванню. Ухвалою суду від 31.05.2023 року відкрито провадження у справі; розглядати справу постановлено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.07.2023 року справу призначено до судового розгляду. 15.08.2023 до суду від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву, які по своєму змісту фактично являються відзивом на позовну заяву, відповідно до яких відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, адже на думку відповідача належним способом захисту прав мого б бути стягнення коштів за договором, а не його розірвання, що відповідає судовій практиці, яка має своє відображення в постанові ВС від 22.09.2021 по справі № 194/342/15-ц. 21.08.2023 від представника позивача Мороза К.Т. надійшло клопотання про залишення відзиву без розгляду, як такого, що подане з порушенням процесуальних строків, однак в судовому засіданні 23.08.2023 представника позивача Мороза К.Т. заявив клопотання все ж таки прийняти до уваги вказані заперечення, щоб він зміг скористатися своїм процесуальним правом подати заперечення на відзив, яке було судом задоволене. 24.08.2023 до суду від представника позивача Мороза К.Т. надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що в даній справі не може бути застосована правова позиція ВС від 22.09.2021 по справі № 194/342/15-ц, адже по справі, що розглядалася ВС покупець частково сплатила кошти та продавець передав майно за договором купівлі-продажу, проте в даному випадку покупець взагалі не сплатила жодних коштів та майно не було передано Покупцю, так як Договір передбачає передачу після повного розрахунку та під передавальний акт, чого не відбулося, у зв`язку з чим заперечення підлягають відхиленню а позовні вимоги задоволенню. Позивач та його представник Мороз К.Т. в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача Мороза К.Т. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна в судове засідання не з`явилася, до суду повернувся конверт з ухвалою та доданими документами з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, судом встановлено наступне. 01 березня 2023 року між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] як покупцем укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки зареєстрований 01.03.2023 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. в реєстрі під № 250, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, с/рада Єлизаветівка, кадастровий номер: 1223780800:03:052:0210, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 585100212237. Зазначений договір купівлі -продажу був в той же день зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.13-17). Згідно п. 2.1 Договору, продаж вчинено на погоджену суму 1423,56 грн., які покупець зобов`язаний сплатити продавцю протягом однієї доби. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач у строк, погоджений сторонами у пункті 2.1 договору, не сплатила грошові кошти у розмірі 1423,56 грн. грн. що є істотним порушенням, яке значною мірою позбавило його того, на що він розраховував при укладенні договору. На підтвердження факту несплати відповідачем вищезазначених коштів, позивач долучив копію виписки по його рахунку за період з 28.02.2023 по 03.03.2023. (а.с. 19-20). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Позивач, обґрунтовуючи юридичні (правові) підстави позову, посилається на необхідність застосування до спірних правовідносин положення статті 651 ЦК України з урахуванням висновку щодо її застосування, викладеного у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі N 754/1564/19 (провадження N 61-21381св19). Разом з тим, на думку суду несплата відповідачем коштів за договором купівлі - продажу в даному випадку не є підставою для розірвання такого договору на підставі статті 651 ЦК України, виходячи з наступного. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, суд зазначає, що розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору. У свою чергу, глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем. Так, відповідно до частини четвертої статті 692 ЦК України, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору. Друга можливість надана продавцю, виходячи з того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти (наприклад, надіслав продавцю заяву про відмову прийняти товар, безпідставно не прийняв запропоноване продавцем виконання зобов`язання з його боку, безпідставно повернув надісланий товар тощо), то така поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору. Продавець своєю чергою також може втратити інтерес до договору, при цьому він володіє товаром і має можливість розпорядитися ним, зокрема продати його іншій особі, аби отримати покупну ціну. Отже продавець теж вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця за умови, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням. У постанові від 02 червня 2021 року у справі № 636/5261/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що такий спосіб захисту, як розірвання договору купівлі-продажу, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар не є ефективним, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовляти саме з цих підстав. Зазначений висновок Верховного Суду ґрунтується на правовому висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми статті 692 ЦК України, викладеному у постанові від 08.09.2020 у справі № 916/667/18 про те, що "… покупці отримали товар, але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третьої статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів. Натомість такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар покупцю, і який його прийняв, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами (зокрема, як у цій справі). Крім того, такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права". Зазначеної правової позиції дотримався також і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.09.2021 у справі № 194/342/15-ц. Як встановлено в судовому засіданні підставою позовної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки є посилання позивача на несплату відповідачем грошових коштів у розмірі 1423,56 грн. за вказаним договором. При цьому судом також встановлено, що відповідач, отримавши у власність спірну земельну ділянку не втратив жодного інтересу до її володіння, адже відсутність доказів зворотного та сам факт не визнання ним позову про розірвання договору, що має наслідком позбавлення його права власності на спірне майно, свідчать саме про це. При цьому посилання представника позивача на відсутність факту передачі майна відповідачу та про неможливість застосування в даній справі правової позиції ВС від 22.09.2021 по справі № 194/342/15-ц з тих підстав, що покупець взагалі не сплатила жодних коштів та майно не було передано покупцю, суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до ст.. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому відповідно до ч. 4 цієї ж статті ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином законодавством України визначений чіткий момент виникнення права власності на нерухоме майно, зокрема на земельну ділянку: з дня такої реєстрації відповідно до закону, а не з моменту передання такого майна. Законодавством передбачено, що у разі, якщо сторони договору купівлі-продажу нерухомості з відстроченням (розстроченням) платежу домовилися про збереження права власності за продавцем (стаття 697 ЦК України) допустима ситуація, коли момент проведення державної реєстрації права пов`язується з фактом виконання умов договору купівлі-продажу нерухомості з відстроченням (розстроченням) платежу, а саме - оплати повної ціни об`єкта нерухомості. Наслідком є те, що після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомості в кредит не відбувається державна реєстрація права власності. Вона буде здійснюватися тоді, коли відбудеться виконання умов договору купівлі-продажу нерухомості в кредит, проведення повного розрахунку за нерухоме майно. Разом з тим, оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01.03.2023 не містить в собі таких домовленостей між його сторонами, а право власності на землю перейшло до відповідача в день його підписання, оскільки зазначений договір купівлі -продажу був в той же день зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 17). Таким чином з моменту реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на земельну ділянку, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01.03.2023 вважається таким, що вже є частково виконаний, оскільки покупець набув право власності на земельну ділянку. При цьому жодних додаткових дій для підтвердження цього факту, як то передачу землі через передавальний акт, чинним законодавством не передбачено, а відсутність такої передачі на права власника жодним чином не впливає. Посилання представника позивача на неможливість застосування в даній справі правової позиції ВС від 22.09.2021 по справі № 194/342/15-ц з тих підстав, що покупець взагалі не сплатила жодних коштів та майно суд також вважає безпідставними, адже в даному випадку має значення не сам по собі факт відсутності сплати коштів, чи сплати їх в неповному розмірі, а факт того чи вказують такі дії на втрату покупцем інтересу до придбаного майна, а як зазначену вище судом такого факту встановлено не було. При цьому причини по яким відповідач не сплатила кошти не мають значення для з`ясування обставин даної справи так як не відносяться до предмету доказування. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар покупцю, і який його прийняв, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати понесені позивачем, суд у відповідності до ст. ст.141 ЦПК України покладає на позивача.

Outcome: dismissed