Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, щовони є власниками земельної ділянки з кадастровим номером 0520680200:01:004:0471, площею 0, 0900 га , що розташована в [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 12 січня 2018 року. 19.07.2021 ними виготовлена технічна документація з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, яка належить їм на праві власності в натурі. Під час проведення землевпорядних робіт було виявлено, що на частині їх земельної ділянки розташований будинок та надвірні споруди, власниками яких є відповідачі. В результаті здійснення будівельних робіт відповідачами порушено право власності позивачів на вільне та безперешкодне володіння та користування належною їм землею. На даний час позивачі мають намір здійснити будівництво будинку, однак розпочати будівельні роботи вони не можуть, вирішити спірним шляхом їм не вдалося. За вказаних обставин та за наслідком проведення судової земельно-технічної експертизи, позивачі просять суд усунути їм перешкоди в користуванні земельною ділянкою в розмірі 0, 0565 га, за розмірами 26,74 м ? 21,14 м ? 26,18 м ? 21,05 м, за висновком експерта № 673 від 08.03.2023 ТОВ «Подільського центру судових експертиз», що входить до складу земельної ділянки за кадастровим номером 0520680200:01:004:0471, площею 0, 0900 га, та розташована в [ADDRESS] , шляхом знесення за рахунок відповідачів будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці площею 0, 0565 га, а саме: частини дачного будинку «А» площею 10 кв.м, балкону площею 6 кв.м, навісу літ. «а» площею 0, 7 кв.м, котельні літ. «Б», лазні літ. «В», навісу літ. «В-1», частини бетонного паркану довжиною 47, 94 п.м (21,14 + 26,8) відповідно до додатку № 6 висновку експерта № 673 від 08.03.2023 ТОВ «Подільського центру судових експертиз», та скасувати запис про проведення державної реєстрації права власності на частину дачного будинку «А» площею 10 кв.м, балкону площею 6 кв.м, навісу літ. «а» площею 0, 7 кв.м, котельні літ. «Б», лазні літ. «В», навісу літ. «В-1», частини бетонного паркану довжиною 47,94 п.м (21,14 + 26,8), що мають поштову адресу: [ADDRESS] , і зареєстровані за [PERSON] за реєстровим номером 37601182, за [PERSON] за реєстровим номером 37968843, за [PERSON] за реєстровим номером 37968982 на об`єкт нерухомості за індексним номером 2137891805206 (а.с. 60 - 63 т. 1, 93 - 95 т. 2). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, вирішено клопотання про витребування доказів (а.с. 72 - 73 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.04.2022 за клопотанням представника відповідача [PERSON] , в зв`язку з тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на час розгляду клопотання були неповнолітніми, а заявлені позовні вимоги стосувалися їх права власності, було залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Вінницької міської ради, як орган опіки та піклування, зобов`язано надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с. 188 - 189 т. 1). Згідно Висновку Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04.05.2022 № 01/00/011/119402, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , дітям [PERSON] , [PERSON] (а.с. 207 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16.05.2022 було задоволено клопотання представника позивачів про витребування доказів, в підготовчому засіданні оголошено перерву (а.с. 209 - 210 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.06.2022, за клопотанням позивачів призначено проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, проведення якої доручено експертам ТОВ «Подільський центр судових експертиз». Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 224 - 225 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.08.2022, у зв`язку з надходженням письмових клопотань експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, призначеної вищевказаною ухвалою суду, та про залучення спеціаліста для проведення судової земельно-технічної експертизи, поновлено провадження у справі (а.с. 232 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.09.2022 вирішено клопотання про витребування доказів, в підготовчому засіданні оголошено перерву (а.с. 9 - 10 т. 2). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16.11.2022, за наслідком виконання ухвали про витребування доказів, клопотання експерта було задоволено, справу направлено експерту для проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, провадження в справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 49 - 50 т. 2). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.03.2023 в зв`язку з поверненням справи за наслідком проведення судової земельно-технічної експертизи поновлено провадження у справі (а.с. 81 т. 2). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.05.2023 за клопотанням представника позивачів прийнято уточнюючу позовну заяву. Закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Викликано в судове засідання судового експерта ТОВ "Подільський центр судових експертиз" Данилюка В.О. для надання усних пояснень щодо висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 08.03.2023 № 673 (а.с. 106 - 107 т. 2). В ході судового розгляду представник позивачів суду пояснила, що позивачі є співвласниками земельної ділянки, їх право власності було зареєстровано в 2018 році. В 2021 році вони виготовили технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та при винесенні меж земельної ділянки в натурі з`ясувалось, що на частині їх земельної ділянки здійснено будівництво дачного будинку з господарськими спорудами відповідачем [PERSON] . Вирішити спір мирним шляхом їм не вдалося, тому позивачі звернулися до суду. Оскільки будівництво відповідачем було здійснено на земельній ділянці позивачів, таке будівництво є незаконним, а тому підлягає знесенню. Вважає, що знесення частини будинку, як заявлено в позовних вимогах, є технічно можливим і не призведе до руйнування будинку, оскільки доказів протилежного немає, так само вважає можливим і ефективним скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно лише на ту частину нерухомого майна, яка розташована на земельній ділянці позивачів. Оскільки сторони не можуть дійти спільної згоди щодо можливого відчуження земельної ділянки позивачів відповідачам або придбання відповідачами позивачам іншої, але аналогічної за розміром і розташуванням, земельної ділянки, вважає, що саме заявлені позовні вимоги призведуть до відновлення прав позивачів та не становитимуть надмірного порушення прав відповідачів, при тому, що відповідач здійснив заступ і на земельні ділянки інших сусідів. Проти заявленої вимоги про застосування наслідків спливу позовної давності представник позивачів заперечує, оскільки ними заявлено негаторний позов, який спрямований на усунення перешкод позивачам в користуванні належної їм на праві власності земельної ділянки та відновлення порушених прав позивачів саме на користування нею, отже, на такі вимоги позовна давність не поширюється. Тому, оскільки висновком судової експертизи встановлено наявність частини земельної ділянки позивачів в користуванні відповідачів, усунути такі перешкоди можливо шляхом задоволення уточнених позовних вимог, заявлених за наслідком проведення судової експертизи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що заявлені вимоги є такими, що не підлягають до задоволення, оскільки відповідач законно здійснив будівництво нерухомого майна та зареєстрував право власності на нього, самочинно він нічого не забудовував і під час будівництва ніяких заперечень від сусідів не було. Тобто його дії не є недобросовісними. Перед початком забудови земельної ділянки йому теж виносились в натуру межі земельної ділянки, а саме ТОВ «Альянс», згідно яких він використовує земельну ділянку, але ця документація та межові знаки не збереглися. Відповідач вів перемовини з позивачами щодо придбання їх земельної ділянки, але позивачі назвали йому дуже високу ціну. Вважає, що позивачами заявлено одночасно і негаторні, і віндикаційні вимоги. При цьому такі вимоги стосуються частини цілісного об`єкта, що не може бути окремим об`єктом позову. Дроздов пояснив, що будував там, де йому показали при розробленні технічної документації, але доказів наявності відповідного винесення меж його земельної ділянки в натурі не має. Крім цього, звертає увагу, що позивачами не доведено неможливості здійснення захисту прав позивачів будь-якими іншими способами захисту, ніж позбавлення відповідачів законного права власності на нерухоме майно, наприклад укладення між сторонами договору оренди земельної ділянки, в становлення сервітуту чи грошове відшкодування її вартості тощо. Також підтримав подані до суду письмові пояснення (а.с. 124 - 134 т. 1, 162 - 171 т. 2), згідно яких вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Звертає увагу, що позовні вимоги по своїй суті є втручанням у право на мирне володіння майном відповідачів. Житловий будинок та господарські споруди будувалися на земельній ділянці, яка належала дружині відповідача та була успадкована відповідачами після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Натомість позивачі отримали у власність свою ділянку значно пізніше. Спірна нерухомість побудована відповідно до встановлених державно-будівельних норм, не являється самовільним будівництвом, зареєстрована на праві власності за відповідачами та фактично даним позовом позивачі намагаються позбавити відповідача та його дітей житла та не вказали жодної норми закону, що надає право суду зносити будинок, який не є самовільно побудованим. Заявляючи вимоги про знесення частини житлової нерухомості позивачами не доведено технічної можливості такої дії без втрати майном свого цільового призначення, а також які технічні дії для цього потрібно зробити. А також наголошує, що позивачем обрано крайній спосіб, який може застосовуватися до самочинно зведеного майна, яким дана нерухомість не являється. Також представник відповідача [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності, згідно якої зазначає, що позивачам було відомо про те, що [PERSON] будувався, адже будівництво здійснювалося не один рік, але жодних заперечень з приводу будівництва позивачі не здійснювали, жодних скарг у відповідні органи під час будівництва позивачі теж не подавали, а тому є такими, що звернулися в суд з пропуском 3-х річного строку позовної давності (а.с. 175 - 176 т. 2). Експерт [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що він проводив судову експертизу в межах поставлених йому запитань. Під час проведення замірів ним було встановлено межі земельних ділянок за фактичним користуванням, а також встановлено межі земельних ділянок сторін за координатами, внесеними в Державний земельний кадастр, згідно витребуваних судом відомостей на його клопотання. Та ним було встановлено, що межі земельних ділянок сторін за координатами, внесеними в ДЗК, не накладаються, натомість за фактичним користуванням є накладка на земельну ділянку позивачів, яка перебуває в користуванні і забудована [PERSON] у вказаних ним у висновку розмірах. Там є дачний будинок та інші споруди, зазначені у висновку, і вони відповідають технічному паспорту, який є в матеріалах справи, частина споруд частково розташовані на земельній ділянці позивачів, а частина допоміжних споруд - повністю, що відображено ним у висновку та додатках до нього. Земельна ділянка, яка перебуває в фактичному користуванні відповідачів, повністю огороджена, а земельна ділянка позивачів не огороджена взагалі, на ній лише встановлено 5 межових знаків. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які на момент розгляду справи по суті є повнолітніми, в судове засідання не з`явились, будучи належним повідомленими про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служби у справах дітей Вінницької міської ради як орган опіки та піклування,попередньо було подано заяву про проведення судових засідань у її відсутність. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Згідно копії Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 770699, [PERSON] на підставі Розпорядження Вінницької районної державної адміністрації № 1773 від 11.09.2008, є власником земельної ділянки, площею 0, 0900 га, у межах згідно з планом, яка розташована у [ADDRESS] , для ведення садівництва, кадастровий номер 0520680200:01:004:0471 (а.с. 11 т. 1). Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.01.2018, [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець 1), який діє від свого імені та від імені своєї дружини [PERSON] (покупець 2), уклали цей договір, за яким продавець передав (продав) у власність, а покупці в рівних частках по 1/2 кожен прийняли (купили) у власність земельну ділянку, за кадастровим номером 0520680200:01:004:0471, площею 0, 0900 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального садівництва (а.с. 12 т. 1). Згідно копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] , [PERSON] , для індивідуального садівництва в [ADDRESS] на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, виготовленої ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на підставі договору № 2784 від 19.07.2021, було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер 0520680200:01:004:0471, площею 0, 0900 га, встановлено межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплено їх межовими знаками (а.с. 13 - 21 т. 1). Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0518789072020 від 20.02.2020 з додатком, земельна ділянка за кадастровим номером 0520680200:01:004:0472, площею 0, 0900 га, цільове призначення: для ведення садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована 20.10.2008 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленого 11.09.2008 ПП «Земельно-кадастрове бюро», та станом на 20.02.2020 належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,частка у праві власності кожного з яких становить 1/6, 2/3 та 1/6, відповідно (а.с. 22 - 24 т. 1). Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.08.2021, дачний будинок з господарськими будівлями, загальною площею 143, 2 кв.м, що складається з дачного будинку літ. «А», літ. «п/А», балкона, навісу літ. «а», котельні літ. «Б», лазні літ. «В», навісу літ. «В1», огорожі № 1-3, криниці № 4, який розташований у [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 0520680200:01:004:0472, а також земельна ділянка з кадастровим номером 0520680200:01:004:0472, площею 0, 09 га, для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Агрономічна сільська рада, належать на праві спільної часткової власності [PERSON] (з часткою 1/6), [PERSON] (з часткою 1/6), [PERSON] (з часткою 2/3). Право власності на вказаний будинок було зареєстровано 31.07.2020 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ВН № 161200723336, технічного паспорта від 08.07.2020, довідки Агрономічної сільської ради № 556 від 08.07.2020. Право власності на зазначену земельну ділянку було зареєстровано 23.05.2017 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.2017, що також підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а також копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 23.05.2017 (а.с. 25 - 31, 139 - 141, 144 - 146 т. 1). Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку від 20.10.2008, на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації № 1773 від 11.09.2008, [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0, 0900 га у межах згідно з планом, розташованої у [ADDRESS] , цільове призначення для ведення садівництва (а.с. 142 т. 1). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с. 143 т. 1). Згідно копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] були подружжям (а.с. 148 т. 1). Відповідно до копії Декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ВН161200723336 від 27.07.2020, було звершено нове будівництво дачного будинку з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] , початок будівництва 2010 рік, закінчення будівництва 2012 рік, загальна площа будівлі 143, 2 кв.м, площа господарських (присадибних) будівель і споруд 39, 8 кв.м (28,5 - лазня, 11,3 - котельня) (а.с. 147 т . 1). Відповідно до копії будівельного паспорта № [NUMBER] , виданого Відділом містобудування та архітектури Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області 2014 року, він був виготовлений та затверджений 12.11.2014 на замовлення [PERSON] на забудову земельної ділянки № [NUMBER] на території Агрономічної сільської ради (за межами населеного пункту), в садівничому масиві «Науковий», кадастровий номер 0520680200:01:004:0472 (а.с. 149 - 160 т. 1). Згідно копії повідомлення про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт, ВН062143310610 від 27.11.2014, замовник [PERSON] повідомила Департамент ДАБІ у Вінницькій області про початок виконання будівельних робіт з будівництва дачного будинку, господарських будівель та споруд за адресою: Агрономічна сільська рада, садівничий масив «Науковий», на земельній ділянці з кадастровим номером 0520680200:01:004:0472 (а.с. 161 т. 1). Згідно копії Акту про передачу межових знаків під охорону та нагляд за зберіганням від 29.07.2014, [PERSON] отримав на зберігання від інженера землевпорядника ТОВ ЮЗС «Альянс» довгострокові межові знаки встановленого зразка в кількості чотири штуки, а саме ділянки № [NUMBER] в СМ-Науковий Агрономічної сільської ради (а.с. 162 т. 1). Згідно копії відповіді на запит адвоката Чуприни О.М. від 26.02.2020, їй було надано копії рішення 5 сесії 7 скликання Вінницької районної ради вінницької області від 29.01.2016 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни межі території с. Агрономічне Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, затверджено проект землеустрою щодо зміни межі території с. Агрономічне Агрономічна сільська рада Вінницького району Вінницької області. Встановлено загальну площу населеного пункту с. Агрономічне, включивши в межі населеного пункту ділянки загальною площею 866, 4414 га, з них: 252, 1551 га - землі надані громадянам для індивідуального садівництва; копію Генерального плану села Агрономічне Вінницького району Вінницької області; з викопіюванням із плану зонування території с. Агрономічне земельних ділянок з кадастровими номерами: 0520680200:03:004:0470, 0520680200:01:004:0471, 0520680200:01:004:0472, 0520680200:01:004:0473, 0520680200:01:004:0474, 0520680200:01:004:0475 в СМ «Науковий» в с. Агрономічне (а.с. 194 - 195 т. 1). Відповідно до копії технічного паспорта на садовий (дачний) будинок у садовому (дачному) товаристві СМ «Науковий», [ADDRESS] , станом на 08.07.2020, вказаний будинок в цілому складається з: дачного будинку літ. «А», технічного підпілля літ. «п/А», балкона, навісу літ. «а», котельні літ. «Б», лазні літ. «В», навісу літ. «В1», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, криниці № 4 (а.с. 19 - 24 т. 2). Згідно Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 673 від 08.03.2023 з додатками, за результатами проведених обмірів, можливо зробити наступний висновок, що у фактичному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебуває 0, 0565 га (565,0 кв.м, 63 %) земельної ділянки з кадастровим номером 0520680200:01:004:0471, яка розташована за адресою [ADDRESS] та яка перебуває у приватній спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] , земельна ділянка площею 0,0565 га (565,0 кв.м) має наступні розміри по периметру від точки А за годинниковою стрілкою: 26,74 м, 21,14 м, 26,18 м, 21,05 м. Після проведеного натурного обстеження та проведених інструментальних обмірів земельної ділянки та дослідження матеріалів, які надійшли для проведення експертизи, можливо зробити висновок, що станом на час проведення дослідження з урахуванням фактичного місця розташування земельної ділянки, яка перебуває у користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також сусідніх земельних ділянок, які перебувають у приватній власності та відомості щодо яких містяться у Державному земельному кадастрі, використовувати за цільовим призначенням (для ведення садівництва) земельну ділянку з кадастровим номером 0520680200:01:004:0471, яка перебуває у приватній спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] , та яка розташована за адресою [ADDRESS] її співвласниками неможливо. Після проведеного натурного обстеження та проведених інструментальних обмірів земельної ділянки та дослідження матеріалів, які надійшли для проведення експертизи можливо зробити висновок, що станом на час проведення дослідження фактичний розмір та конфігурація земельної ділянки відповідно до встановлених в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки з кадастровим номером 0520680200:01:004:0471, яка перебуває у приватній спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] не відповідає розміру та конфігурації земельної ділянки, визначеної у землевпорядній документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] та [PERSON] для індивідуального садівництва, за кадастровим номером 0520680200:01:004:0471, що розташована в [ADDRESS] [NUMBER] , а саме у фактичному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебуває 0,0565 га (565,0 кв.м, 63 %) земельної ділянки з кадастровим номером 0520680200:01:004:0471, яка розташована за адресою [ADDRESS] , та яка перебуває у приватній спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] , земельна ділянка площею 0,0565 га (565,0 кв.м) має наступні розміри по периметру від точки А за годинниковою стрілкою: 26,74 м, 21,14 м, 26,18 м, 21,05 м. Після проведеного натурного обстеження та проведених інструментальних обмірів земельної ділянки та дослідження матеріалів, які надійшли для проведення експертизи, можливо зробити висновок, що станом на час проведення дослідження на земельній ділянці з кадастровим номером 0520680200:01:004:0471, що розташована [ADDRESS] , яка перебуває у приватній спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] розташовані частина дачного будинку, господарські будівлі та споруди, які належать [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та розташовані за адресою [ADDRESS] , а саме: частина дачного будинку літ. «А» площею 10, 0 кв.м, балкон площею 6, 0 кв.м, навіс літ. «а» площею 7, 0 кв.м, котельня літ. «Б», лазня літ. «В», навіс літ. «В-1», частина бетонного паркану довжиною 47, 94 м.п. (21,14+26,8) (а.с. 52 - 79 т. 2). Оцінюючи даний висновок, судом встановлено, що дійсно у фактичному користуванні відповідачів перебуває частина земельної ділянки, належної позивачам, на якій знаходиться частина нерухомого майна, належного відповідачам на праві власності. При цьому, загальний розмір земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідачів, становить 0, 0891 га, тобто не перевищує розміру, визначеного їх правовстановлюючими документами. Тобто фактично межі земельної ділянки відповідачів відповідають розміру земельної ділянки, належної їм на праві власності, але конфігурація земельної ділянки не відповідає її межам, внесеним до Державного земельного кадастру внаслідок зміщення в сторону за рахунок земельної ділянки позивачів (а.с. 63, 64, 70 т. 2). Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані, в тому числі, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ч.ч. 3, 6 ст. 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок. Статтею 107 ЗК України, передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Та згідно ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Водночас, згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України (у редакції, чинній на момент набуття відповідачами права власності на дачний будинок з господарськими будівлями, 31.07.2020), до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, що також відповідає ст. 377 ЦК України. Так, судом встановлено, що сторони по справі є співвласниками суміжних земельних ділянок та відповідачами фактично використовується та здійснено забудову частини земельної ділянки позивачів, при цьому право власності на здійснену забудову оформлено за відповідачами в законний спосіб та згідно чинного законодавства. Здійснюючи оформлення права власності на дачний будинок, відповідачі дотрималися встановленого законом порядку такого оформлення, на підставі передбачених законодавством документів, а саме декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ВН № 161200723336, технічного паспорта, виданого 08.07.2020, та довідки № 556, виданої Агрономічною сільською радою 08.07.2020. Так, згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент реєстрації права власності на дачний будинок з господарськими спорудами за відповідачами), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто законно претендуючи на відновлення права користування відповідною частиною земельної ділянки позивачі вимагають усунення порушення такого права у спосіб, який неминуче призведе до позбавлення відповідачів права власності на їх нерухоме майно, а саме дачний будинок з господарськими будівлями, яке хоч і розташоване на земельній ділянці позивачів, зареєстроване на праві власності за відповідачами, отже, таким чином позивачі вимагають втрутитись у право відповідачів на мирне володіння їх майном. В даному контексті суд вважає необхідним звернути увагу на застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Тож для розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності чи недобросовісності набувача майна. При цьому, поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві, в даній справі таким майном є дачний будинок з господарськими будівлями, яким мирно володіють відповідачі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) мети, досягнення якої передбачається, та засобів, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач, внаслідок втручання в її право власності, понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява №43768/07)). Велика Палата Верховного Суду в справі № 488/2807/17, постанова від 18.01.2023 (п. 109), зауважила, що у кожному випадку, коли володіючий власник просить про усунення йому перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом демонтажу спорудженого на ній об`єкта нерухомості, суд має перевіряти правомірність втручання держави у права на повагу до житла та мирного володіння на цей об`єкт шляхом його демонтажу, а саме: наявність підстави для такого втручання у законодавстві, легітимність мети цього втручання (його відповідність цілям, визначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції та абзаці другому статті 1 Першого протоколу до Конвенції) та пропорційність демонтажу відповідній меті (можливість досягнення останньої проведенням демонтажу за відсутності менш обтяжливих для відповідача способів захисту прав позивача). Залежно від результату такої перевірки суд вирішує питання про задоволення чи відмову у задоволенні позову. При цьому у разі його задоволення відшкодування особі вартості майна, що підлягає демонтажу, не є можливим за відсутності для цього юридичних підстав (зокрема, правомірності його спорудження, добросовісності набуття права на нього, заявлення вимоги про відшкодування та її обґрунтованості). На переконання суду, заявлені позовні вимоги не є пропорційними вказаній меті усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою позивачів за відсутності доказів неможливості захисту прав позивачів менш обтяжливим для відповідачів способом, наприклад встановленням сервітуту чи оренди земельної ділянки, грошової компенсації вартості земельної ділянки та її відповідність обставинам справи. Саме лише посилання позивачів на незгоду відповідачів придбати в них земельну ділянку, без належних доказів визначення її вартості та реальних намірів сторін, не може бути доказом неможливості вирішення спору між сторонами іншим шляхом, ніж знесення набутого у власність в законний спосіб нерухомого майна. Схожих висновків дійшов Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного господарського суду в справі № 910/4730/18, постанова від 31.07.2019, зазначивши, що зобов`язання відповідача в примусовому порядку усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні всією спірною земельною ділянкою шляхом звільнення її від будівель та споруд, фактично означає знесення належного відповідачеві на праві власності нерухомого майна, що є порушенням його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції, а обраний спосіб захисту у вигляді звільнення всієї спірної земельної ділянки від нерухомого майна є неефективним в розумінні Конвенції та призведе до недотримання справедливої рівноваги інтересів сторін. Суд враховує, що будівництво дачного будинку з господарськими будівлями, про знесення частини якого просять позивачі, було здійснено за наявностібудівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виданого відповідним органом архітектури у 2014 році. Таким чином, органом архітектури було визначено вимоги до будівництва, розміщення та розташування дачного будинку, господарських будівель та споруд на земельній ділянці. Та [PERSON] було повідомлено Департамент ДАБІ у Вінницькій області про початок виконання будівельних робіт з будівництва дачного будинку, господарських будівель та споруд. Попередньо в липні 2014 року було встановлено межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) та представником ТОВ ЮЗС «Альянс» інженером землевпорядником передано відповідачу [PERSON] межові знаки. Отже, [PERSON] було дотримано вимоги до початку будівельних робіт, а саме наявність оформленого права на земельну ділянку з відповідним цільовим призначенням, отримання будівельного паспорту забудови земельної ділянки, винесення меж земельної ділянки в натурі та повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Та на час набуття права власності позивачами [PERSON] , [PERSON] на земельну ділянку у 2018 році, дачний будинок відповідачів з господарськими будівлями та спорудами вже був побудований. Відомостей про те, що попередній власник земельної ділянки позивачів, [PERSON] , мала будь-які претензії до відповідачів з приводу будівництва та розміщення їхнього будинку на земельній ділянці за кадастровим номером 0520680200:01:004:0471, немає, та позивачами не доводилось виникнення спору між попереднім власником їхньої земельної ділянки з приводу того, що будинок будується на земельній ділянці, яка не належить забудовнику. З яких причин позивачі при купівлі земельної ділянки не пересвідчились на місцевості у наявності вільної від претензій інших осіб земельної ділянки та визначення її меж в натурі, суду невідомо, а згідно матеріалів справи такі межі були встановлені (відновлені) позивачам лише в 2021 році. Наявність винесення в натурі меж земельної ділянки позивачів до вказаного часу матеріалами справи не доведено, хоча позивачі мали можливість проявити розумну обачливість та з`ясувати межі земельної ділянки в натурі до її придбання. Натомість, будь-яких недобросовісних дій відповідачів під час забудови земельної ділянки, яку вони вважали такою, що відповідає їх правовстановлюючим документам, не встановлено. Будівництво відбувалося за наявності правовстановлюючого документа на землю, забудовано та використовується ними земельна ділянка в розмірі, що не перевищує встановленого в правовстановлюючому документі, будь-яких претензій від суміжних землекористувачів до завершення та набуття права власності на нерухоме майно (дачний будинок з господарськими спорудами) в законний спосіб, а саме, що ними невірно визначена в натурі та огороджена земельна ділянка, не доведено. В ході судового розгляду позивачами не доводилось обставин висловлення заперечень на час будівництва дачного будинку відповідачам та попередньому власнику [PERSON] з боку органів місцевого самоврядування або сусідів щодо порушення ними меж земельної ділянки при зведенні будинку та господарських споруд, та такі докази в матеріалах справи також відсутні. Навмисного самовільного зайняття відповідачами частини земельної ділянки позивачів судом також не встановлено, оскільки межі земельної ділянки відповідачів було встановлено в натурі (на місцевості) інженером-землевпорядником ще в 2014 році, при цьому порушення ними визначених в 2014 році меж їхньої земельної ділянки в натурі позивачами не доводилося. Крім цього, заявляючи вимоги про знесення будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці, що входить до складу земельної ділянки позивачів, щодо частини дачного будинку, позивачами не перевірено та не доведено чи технічно можливо демонтувати окрему частину (стіну) дачного будинку без пошкодження конструкції в цілому та можливість подальшого його використання за призначенням, та такі дані в матеріалах справи відсутні, оскільки таких питань експерту сторонами не ставилось. Тому рішення про знесення частини дачного будинку та господарських будівель, крім його невідповідності пропорційності втручання в право мирного володіння майном, є таким, що неможливе у виконанні, оскільки яким саме чином має відбуватися знесення частини будинку і як це впливатиме на можливість пошкодження конструктивних елементів споруди в цілому суду не обґрунтовувалось та не доводилось, клопотання про проведення відповідної експертизи не заявлялось. Тому суд позбавлений можливості перевірити чи технічно можливо демонтувати спірну частину будинку без пошкодження конструкції як такої, що може призвести до руйнування або непридатності до проживання у будинку взагалі. Крім цього, позивачами не доведено відповідності чинному законодавству, а отже й ефективності обраного способу захисту, вимог про скасування запису про державну реєстрацію права власності на частину дачного будинку площею 10 кв.м., від загальної площі 143, 2 кв. м., а також його балкону та навісу, що є частинами дачного будинку, та котельні, лазні з навісом та частини бетонного паркану, оскільки право власності на них зареєстровано як на єдиний об`єкт нерухомості з індексним номером 2137891805206, а питання збереження за таких обставин в об`єктів нерухомості, які не охоплені позовними вимогами, але входять до складу вищевказаного зареєстрованого єдиного об`єкту нерухомого майна як «дачний будинок з господарськими будівлями, об`єкт житлової нерухомості» (н.п. а.с. 25 т. 1), ознак нерухомого майна та можливість подальшого використання за призначенням позивачами не доводилося. Системний аналіз ч. 4 ст. 5, ст.ст. 13 - 15, ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідчить про безпідставність такої позовної вимоги як скасування запису про проведення державної реєстрації права власності лише в частині зареєстрованого права власності на складові такого об`єкта, який є єдиним об`єктом нерухомого майно, а не на весь об`єкт нерухомого майна. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що задоволення заявлених позовних вимог порушуватиме принципи пропорційності та справедливої рівноваги (балансу) інтересів сторін та призведе до невиправданого втручання в право власності відповідачів та надмірного тягаря для них, що становить порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а обраний спосіб захисту у вигляді звільнення спірної земельної ділянки від нерухомого майна в частині дачного будинку, а також скасування запису про державну реєстрацію права власності в частині такого майна (частини дачного будинку) та інших споруд, що є частинами єдиного об`єкту нерухомого майна, є неефективним та безпідставним, а отже таким, що не має законних підстав та легітимної мети, що також не відповідає ст. 1 Першого протоколу Конвенції. З огляду на викладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивачів, оскільки заявлені вимоги не підлягають задоволенню, підстави для вирішення питання про застосування наслідків спливу позовної давності відсутні, так як суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивачів зі сплати судового збору слід залишити за позивачами. З урахуванням позиції представника відповідача [PERSON] , адвоката Зубаня О.О., заявлену суду в судовому засіданні до закінчення судових дебатів у справі та не відкликану до завершення розгляду справи, про надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, після завершення розгляду справи, суд не вирішує даним рішенням розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, між сторонами. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed