Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ТОВ «Мілоан» та просить суд визнати наявність/відсутність права позивача бути учасником у кредитному договорі про споживчий кредит № 4448554 від 21 липня 2021 року, укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , визнавши недійсним указаний кредитний договір, посилаючись на заволодіння незаконним шляхом його даними сторонніми особами шляхом злому додатку на його мобільному телефоні «Дія» та оформлення на його ім`я кредиту ту невідомих йому фінансових установах. В обґрунтування вимог зазначено, що 21 липня 2021 року йому стало відомо, що 21.07.2021 приблизно о 09-00 годині невстановлена особа, знаходячись за адресою: [ADDRESS] , зняла грошові кошти з картки банку «ОТР», чим причинила йому матеріального збитку. Крім того, 21.07.2021 позивачу стало відомо, що сторонні особи незаконним шляхом заволодівши його даними, шляхом злому додатку на його мобільному телефоні «Дія», оформили на його ім`я кредит у невідомих йому фінансових установах. Про кримінальне правопорушення було повідомлено до правоохоронних органів. В той же час на його номер телефону стали приходити повідомлення про те, що він нібито заборгував кредит у банківській установі, у а реєстрі кредитних історій він побачив своє на своє ім`я договір про споживчий кредит № 4448554 від 21 липня 2021 року, укладений начебто між ним та відповідачем. Однак електронного підпису у нього взагалі немає та про згадану фінансову компанію він не чув. Тому 12.08.2021 з метою досудового врегулювання спору він звернувся з відповідною заявою до ТОВ «Мілоан», однак відповіді не отримав. Тому просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 16 січня 2023 року позовну заяву [PERSON] передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року ухвалу суду від 16 січня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 11 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду\~від 22\~травня 2023\~року прийнято\~позовну заяву\~до розгляду\~та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його та позивача відсутності, на заявлених вимогах наполягає з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Представник відповідача ТОВ «Мілоан» направив відзив на позов . В обгрунтування відзиву на позов зазначено, що позивачем має бути сплачено судовий збір за подання позову за двома позовними вимогами. 16.08.2021 позивач звернувся до відповідача з листом, у якому повідомив, що кредитний договір ним не укладався, додавши витяг з ЄДРСР. Проаналізувавши усі обставини оформлення кредитного договору, відповідач дійшов висновку, що викладені у листі позивача доводи могли бути правдою та указаний кредитний договір міг бути укладений іншою особою з використанням особистих даних позивача. Тому відповідачем прийнято рішення задовольнити прохння позивача та не вимагати від нього сплати за кредитним договором № 4448554 від 21.07.2021 та видалити усю інформацію стосвно вказаного договору з Українського бюро кредитних історій. Листом від 15.09.2021 позивача повідомлено про таке рішення відповідачем, то справу слід закрити у звязку. Позивачем не правильно обраний спосіб захисту свого права, яке до того ж не порушено, оскільки він просить визнати неукладеним договір, що не відбувся, недійсним, що не тягне жодних правових наслідків. Вимоги про визнання наявності/відутності позитвача бути учасником у крдитному договорі сформовані некоректно та незрозумілі. Тому просить закрити провадження у справі за відсутністю предмета спору, розгляд справи проводити у відсутність представника відповідача, відмовити у задоволенні вимог та покласти оплату судових витрат на позивача. Представник позивача у поданій до суду 30.08.203 заяві заперечує проти закриття провадження у справі та просить суд продовжити розгляд справи за наявними у справі письмовими доказами. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як установлено судом, відповідно до наданого суду договору про споживчий кредит № 4448554 від 21 липня 2021 року, сторонами якого зазначені Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», як кредитодавець, та [PERSON] , як позичальник, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 20\~000,00 грн. на 15 днів з 21.07.2021 до 05.08.2021. Договір укладено шляхом підписання його електронними підписами сторін. В обґрунтування вимог позивач посилається на не укладення ним указаного договору, оскільки електронного підпису у нього взагалі немає, про фінансову установу він взагалі нічого не чув та про заволодіння незаконними шляхом сторонніми особами його даними шляхом злому додатку на його мобільному телефоні «Дія», оформивши на його ім`я кредит у невідомих йому фінансових установах, про що ним було подано відповідну заяву до правоохоронних органів. За змістом статті 11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно із частиною першою статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Відповідно до частини третьої статті 203\~ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, визначає різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, оскільки є невчиненими. Так, згідно з частиною першою статті 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207\~ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627\~ЦК України і відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У випадку\~заперечення самого\~факту укладення\~правочину,\~як і\~його виконання,\~такий факт\~може бути\~спростований не\~шляхом подання\~окремого позову\~про недійсність\~правочину,\~а під\~час вирішення\~спору про\~захист права,\~яке позивач\~вважає порушеним,\~шляхом викладення\~відповідного висновку\~про неукладеність\~спірних договорів\~у мотивувальній\~частині судового\~рішення. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) та постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №405/223/17 (провадження №61-18434св20), а також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21). Позивачем обрано спосіб відновлення порушеного права (визнання договору споживчого кредиту недійсним), який не підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог у цій справі. Так, позивач посилається на факт не укладення оспорюваного договору, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним цього правочину є неналежним способом захисту порушеного права і задоволенню не підлягає, оскільки правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним і наслідки недійсності правочину до нього не застосовуються. Правочини, які не вчинено, не тягнуть ніяких правових наслідків для сторін. Особа, яка вважає, що її права порушено у зв`язку із встановленням неукладеності угоди має можливість\~захистити свої\~права шляхом подання позову про повернення виконаного за неукладеним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи; повернення в натурі безпідставно набутого майна; відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання. При цьому суд виходить з конкретних обставин справи та фактично - доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності, зокрема на підставі оцінки доказів встановлено факт відсутності, встановлено, що цей правочин є неукладеним, а отже визнання його недійсним є неналежним способом захисту, за встановлених у цій справі обставин. З урахуванням установлених у цій справі конкретних обставин, висновок щодо відсутності правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, за тих умов, з якими позивач пов`язує його недійсність, не суперечать висновкам, наведеним у вищевказаних постановах Верховного Суду, оскільки за усталеною судовою практикою не підлягає визнанню недійсним неукладений договір, тобто той договір, який не підписаний стороною. Аналогічне стосується вимоги визнання наявності/відсутності права позивача бути учасником кредитного договору, оскільки суд не уповноважений установлювати таке право. Стосовно вимоги представника відповідача про закриття провадження у справі, то з наданих до суду письмових доказів суд не вбачає видалення інформації з Українського бюро кредитних історій як до, так і після звернення позивача до суду із позовом, що слугувало б підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. При цьому суд враховує заперечення представника позивача у поданій до суду заяві проти закриття провадження у справі. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, однак позивач при подачі позову до суду частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, тому він підлягає компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed