Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Рекуш О.Р., звернулася в суд з даним позовом до [PERSON] , в якому просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн на кожну дитину, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 26 вересня 2016 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у Пилявській сільській раді Бучацького району Тернопільської області, актовий запис №08. Від шлюбу в сторін є двоє неповнолітніх дітей: донька [PERSON] , 2016 р.н., та син [PERSON] , 2018 р.н., які проживають разом з нею за адресою по [ADDRESS] . Станом на даний час справа про розірвання шлюбу між нею та відповідачем перебуває на розгляді в Бучацькому районному суді. Упродовж останнього року відповідач матеріально не забезпечував сім`ю, вихованням дітей фактично не займався і не цікавився, тим самим самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Вважає, що розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн на кожну дитину є повністю співмірним до сучасних реалій, зокрема, цін на їжу, одяг, речі першої необхідності, оплати за житлово-комунальні послуги. Відтак, на її думку, вказаний розмір аліментів, не є надмірним, а навпаки, зможе забезпечити мінімальні потреби дітей та їх гармонійний розвиток. Станом на даний час відповідач офіційно не працює, однак їй відомо, що він має дохід з виконання різного роду робіт поза межами України. Також вказує, що інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться. За наведених обставин просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 19 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11 липня 2023 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Оринник Н.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона просить позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей, [PERSON] та [PERSON] , в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Відзив вмотивований тим, що вважає суму аліментів, яку вимагає позивач завищеною і необґрунтованою, оскільки станом на сьогоднішній день відповідач працює на сезонних роботах і не має постійного доходу, в Україні такий не працевлаштований. Вважає, що рекомендованим розміром аліментів для старшої дитини є 2833 грн, а для молодшої - 2272 грн. Позивач у позові не обґрунтовує жодними доказами необхідність сплати аліментів саме у розмірі 3000 грн на кожну дитину щомісячно і не доводить належними доказами можливість відповідача сплачувати таку суму аліментів. Натомість відповідач розуміє свій обов`язок утримувати дітей, тому згідний сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн на кожну дитину, що на його думку є реальним і справедливим. 25 липня 2023 року ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області задоволено клопотання представника позивача Рекуша О.Р. про витребування доказів, витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянином України, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , жителем с. Білявинці Чортківського району Тернопільської області за період з 01.01.2020 по 01.06.2023. Окрім того, задоволено клопотання представника відповідача Оринник Н.С. про витребування доказів, витребувано з Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області інформацію про доходи [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , жителя [ADDRESS] за період з 01 січня 2020 року по 01 червня 2023 року. 25 липня 2023 року від представника позивача - адвоката Рекуша О.Р. на адресу Бучацького районного суду Тернопільської області надійшла відповідь на відзив, в якій він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість і безпідставність доводів, викладених у відзиві представника відповідача. Вважає, що розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 3000 грн є повністю співмірним до сучасних реалій, зокрема: цін на їжу, одяг, речей першої необхідності, оплати за житлово-комунальні послуги. Відтак, вказаний розмір не є завищеним, а навпаки, забезпечить задоволення мінімальних потреб дітей та їх гармонійного розвитку. Натомість, факт відсутності у [PERSON] можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів, така обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, також відсутні відомості, які б свідчили про об`єктивні перешкоди працевлаштування чи реєстрації статусу безробітного. Зважаючи на викладене, просить позовні вимоги задовольнити. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Рекуш О.Р., будучи присутнім у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити, з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Оринник Н.С., в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити частково, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 вересня 2016 року у Пилявській сільській раді Бучацького району Тернопільської області між сторонами було укладено шлюб (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане Пилявською сільською радою Бучацького району Тернопільської області 26 вересня 2016 року), який, за твердженнями позивача, на даний час розірваний Бучацьким районним судом Тернопільської області, що не заперечувалось стороною відповідача. Той факт, що сторони є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стверджується, відповідно, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 03.02.2017 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконкомом Пилявської сільської ради Бучацького району Тернопільської області 17.01.2018, відповідно. Згідно довідки про склад сім`ї №273, виданої виконавчим комітетом Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області 14 червня 2023 року, до складу сім`ї [PERSON] , жительки [ADDRESS] , входять: [PERSON] , [INFO] (дочка); [PERSON] , [INFO] (син). Як вбачається з довідки №272, виданої виконавчим комітетом Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області 14 червня 2023 року, [PERSON] виховує та на її утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей: дочка [PERSON] та син [PERSON] . Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Судом встановлено, що домовленості щодо участі у витратах на утримання дитини між сторонами не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками щодо участі в утриманні дитини той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів (ст. 181 СК України). Відповідно до положень ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Судом установлено, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебувають на її утриманні. Відповідач [PERSON] є батьком дітей: [PERSON] та [PERSON] та зобов`язаний брати участь в їх утриманні. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років становив: з 01 січня 2022 року - 2100 грн, з 01 липня 2022 року - 2201 грн, з 01 грудня 2022 року - 2272 грн; розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років становив: з 01 січня 2022 року - 2618 грн, з 01 липня 2022 року - 2744 грн, з 01 грудня - 2833 грн. У свою чергу, Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 01 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2272 грн, від 6 до 18 років з 01 січня 2023 року - 2833 грн. З огляду лише на динаміку прожиткового мінімуму в період 2022-2023 рр. слід враховувати, що матеріальне утримання дитини з часом значно дорожчає. Відтак, виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. Маючи на своєму утриманні двох малолітніх дітей, позивачка поза будь-яким обґрунтованим сумнівом несе основний тягар як матеріального утримання дітей, так і їх виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, несе основну відповідальність за дітей та організацію їх життя. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, який має обов`язок сплачувати визначені судом аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. Позивач [PERSON] в позовній заяві зазначає, що відповідач упродовж останнього року у вихованні дітей участі не бере, коштів на їх утримання не надає. Натомість, вказує, що останній є працездатним, має дохід від виконання різного роду робіт поза межами України. Так, згідно відповіді Головного управління ДПС у Тернопільській області №14548/6/19-00-12-02-03 від 02.08.2023, щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, за період з І кварталу 2020 року по І квартал 2023 року [PERSON] отримував соціальні виплати, загальна сума яких за вказаний період становить 480,38 грн. Разом з тим, згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91-35998/18/23-Вих від 01 серпня 2023 року, [PERSON] неодноразово перетинав держаний кордон України, зокрема, перебував за кордоном в період з 22.01.2021 по 19.04.2021, з 25.06.2021 по 21.11.2021. Також, 11.02.2022 [PERSON] здійснив виїзд з України через пункт пропуску Шегині та до сьогодні перебуває за кордоном. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що часте та доволі тривале перебування [PERSON] за кордоном свідчить про наявність у нього доходів та, відповідно, належне матеріальне становище, а відтак спростовує його заперечення щодо відсутності можливості сплачувати аліменти у розмірі, в якому просить позивач. Суд не приймає покликання відповідача на той факт, що він, перебуваючи за кордоном, працює на сезонних роботах, не має постійного доходу, а тому не в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі, аніж по 2000 грн на кожну дитину, оскільки тривале перебування відповідача за межами України вимагає значних витрат та свідчить про наявність у нього заробітку (доходу), а також, за встановлених судом обставин, відповідач має об`єктивну можливість працевлаштуватись, в тому числі й офіційно, та утримувати на належному рівні спільних з позивачкою малолітніх дітей. Окрім того, відповідачє особою працездатного віку, відомостей, які б свідчили про обмеження його фізичної діяльності суду не надано, представником відповідача в судовому засіданні підтверджено про відсутність у відповідача інвалідності, доказів утримання інших неповнолітніх дітей чи осіб пенсійного віку, погіршення стану здоров`я чи інших поважних причин через які б він не зміг належним чином забезпечувати матеріальні потреби дітей відповідачем не долучено. Відхиляючи доводи представника відповідача з приводу того, що аліменти у розмірі по 3000 грн на кожну дитину, які вимагає позивач, не є ані мінімальним гарантованим, ані мінімальним рекомендованим розміром аліментів, суд зазначає, що закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів як відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, його половини чи іншої частини, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання визначення розміру аліментів, яким суд не обмежений з огляду на фактичні обставини справи. Приймаючи до уваги те, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, вік дітей на утримання яких стягуються аліменти, щорічні потреби дітей, які з віком постійно зростають, що в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають малолітні діти, на їх утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, які є загальновідомими та не потребують доказування, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити і аліменти визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, що з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини буде відповідати вимогам закону та буде достатнім для гармонійного розвитку дітей та захистить їх права. Одночасно суд звертає увагу, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Згідно Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі ст.ст. 180, 182, 184 СК України та

Outcome: approved