Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

Заявники звернулись до Рахівського районного суду Закарпатської області із заявою в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу подружжя, яке має дитину, в якій просять розірвати шлюб між заявниками та встановити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , разом з батьком [PERSON] .. В обґрунтування заяви заявники зазначили, що 12 грудня 2012 року вони, [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб у виконкомі Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за № 09, та що підтверджується свідоцтвом про одруження. Від шлюбу заявники мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданим виконкомом Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області 18 квітня 2013 року, та про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 28. Заявники не маємо наміру продовжувати сімейні відносини, так як вони істотно суперечать їх інтересам та фактично ускладнюють наше нормальне існування. Подальше збереження між заявниками сімейних відносин суперечить їх інтересам, так як, такі сімейні відносини вже не є добровільними, та істотно суперечать нашим інтересам, що є відповідно підставою для винесення судом рішення про розірвання шлюбу. Рішення про розірвання шлюбу усвідомлене, добровільне та безпосередньо пов`язане з бажанням припинити подальше подружнє життя, продовження якого суперечить інтересам заявників. Заявники вже, фактично, не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, а їх шлюб має лише формальні ознаки. Сукупність даних обставин підтверджує формальний характер офіційно зареєстрованого шлюбу між заявниками та відповідно, доцільність його розірвання. Фактично шлюбні відносини між заявниками припинені та спільне господарство між ними не ведеться з квітня місяця 2023 року. Спочатку сімейне життя складалось добре, однак після народження доньки сімейні стосунки між заявниками погіршились, зникли взаєморозуміння і взаємоповага. У заявників не було спільного побуту, бюджету, в кожного своє бачення життя, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та, як наслідок, до фактичного припинення між заявниками шлюбних відносин. За таких обставин заявники вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Крім того, заявники зазначили, що між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини - [PERSON] , про що свідчить нотаріально посвідчений договір від 24 квітня 2023 року. Відповідно до умов вказаного договору, [PERSON] залишається проживати з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , при цьому мати має право бачитись з нею в порядку, передбаченому зазначеним договором. Будь-які спори стосовно майна або інших питань між нами відсутні. В судове засідання, яке відбулось 30.08.2023 року заявники не з`явились, подали спільну заяву про розгляд справи без їх участі, заяву повністю підтримали. Представник заінтересованої особи, в судове засідання не з`явився, від начальника відділу Гарної М. надійшла до суду заява, в якій остання просила проводити розгляд справи без участі їх представника, вирішення заяви залишають на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається із ч. 3 ст. 293 ЦПК України, справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, розглядаються в порядку окремого провадження. В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини. Судом встановлено, що 09 лютого 2003 року, заявники уклали шлюб, що був зареєстрований виконкомом Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, актовий запис № 09, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, від 09 лютого 2003 року, серія [NUMBER] . [INFO] у заявників народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 18 квітня 2013 року, серія [NUMBER] видане виконкомом Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області. В судовому засіданні встановлено, що причинами розпаду стало фактичне припинення шлюбних відносин подружжя. Заявники досягли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу, а також досягнуто згоди щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання спільної дитини [PERSON] з укладенням нотаріально посвідченого договору серії НСВ № 571920 від 24.04.2023 року. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини, які спонукають заявників наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. З врахуванням встановлених обставин, у суду також немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, а також враховуючи укладений договір між заявниками щодо визначення місця проживання дитини, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved