Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 14.07.2023 [PERSON] звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що відповідно до виписки із по господарських книг Любовицької сільської ради Малинського району Житомирської області в с. Любовичі за частиною будинку по [ADDRESS] , в період 1947-1949рр. рахувалася суспільна група господарства - колгоспники у складі сім`ї: голова двору [PERSON] , його дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] , донька [PERSON] . Згідно з відомостями житловий будинок 1942 року побудови. У період 1961-1963рр. за цією ж адресою рахувалася суспільна група господарства - колгоспники з головою двору [PERSON] , її чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] . Згідно з відомостями житловий будинок 1950 року побудови. У період 1971-1973рр. по [ADDRESS] рахувалася сім`я з головою двору [PERSON] , яка проживала з синами [PERSON] та [PERSON] . Згідно з відомостями житловий будинок 1970 року побудови, а співвласниками домоволодіння вказаний [PERSON] . Тобто [PERSON] згідно з записами у погосподарський книзі значиться співвласником житлового будинку у наступні періоди: 1974-1976рр., 1977-1979рр. Починаючи з 1980 року особові рахунки по житловому будинку [ADDRESS] були розділені на окремі на дві сім`ї: 1)голова двору - [PERSON] (померла [INFO] ). У період за 1996-2000рр., 2001-2005рр. головою двору рахувався син [PERSON] - [PERSON] (помер [INFO] ); 2)голова двору - [PERSON] . У період за 1980-1982рр., 1991-1995рр. за частиною будинку рахувалася суспільна група господарства - колгоспники у складі сім`ї: голова двору [PERSON] (помер [INFO] ) та його дружина [PERSON] (померла [INFO] ). Згідно з записами погосподарської книги за 2011-2015рр. власник житлового будинку [ADDRESS] не встановлений. Разом з цим, відповідно до довідки органу місцевого самоврядування від 15.06.2023 будинок, який знаходиться по [ADDRESS] , належить [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач є сином [PERSON] та [PERSON] та зазначає, що від дня народження і до цього часу він фактично проживав в частині будинку [ADDRESS] . При цьому після смерті останнього зі співвласників іншої частини домоволодіння - [PERSON] (помер [INFO] ), позивач проживав у житловому будинку спільно з [PERSON] та після смерті останнього у 2018 році почав використовувати й іншу частину житлового будинку, оскільки ніхто на неї не претендував. Відомості про власника цієї частини відсутні. Отже, з підстав фактичного відкритого та безперервного проживання та володіння позивач просить визнати за ним право власності на нерухоме майно (увесь житловий будинок [ADDRESS] ) за набувальною давністю у судовому порядку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 02.08.2023 до суду надійшла заява від старости Любовицького старостинського округу Мельника В.Г., який діє в інтересах Малинської міської ради Житомирської області на підставі довіреності №166 від 25.07.2023, згідно з якою представник просив проводити розгляд справи без його участі та при ухваленні судового рішення покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що житловий будинок в [ADDRESS] ) складався та складається з двох частин. З виписки із погосподарських книг Любовицької сільської ради №169 від 07.11.2021, по житловому будинку по [ADDRESS] , вбачається наступний облік господарів будинку. У період з 1947 по 1949рр. проживає суспільна група господарства - колгоспники з наступним складом сім`ї: голова двору - [PERSON] , 1911 р.н.; дружина [PERSON] , 1912 р.н.; син [PERSON] , 1936 р.н.; син [PERSON] , 1931 або 1937 р.н.; донька [PERSON] , 1941 р.н.; донька [PERSON] , 1948 р.н. Рік побудови житлового будинку вказано як 1942. У період 1950-1952рр: до складу сім`ї додається донька [PERSON] , 1950 р.н. У період 1953-1955рр, 1955-1957рр: вищезазначений склад сім`ї зберігається. Рік побудови будинку вказано як 1943. У період 1958-1960рр: до складу сім`ї додається син [PERSON] - [PERSON] , 1960 р.н. У період 1961-1963рр. зазначено наступний склад сім`ї: голова двору - [PERSON] , 1941 р.н.; її чоловік [PERSON] , 1935 р.н.; син [PERSON] , 1960 р.н. Рік побудови будинку вказано як 1950. У період 1964-1966рр. значиться наступний склад сім`ї: голова двору - [PERSON] , 1911 р.н.; дружина [PERSON] , 1912 р.н.; донька [PERSON] , 1948 р.н.; донька [PERSON] , 1950 р.н. Рік побудови житлового будинку вказано як 1943. У період 1967-1969рр. вищезазначений склад сім`ї зберігається. У період 1971-1973рр. значиться наступний склад сім`ї: голова двору - [PERSON] , 1941 р.н.; син [PERSON] , 1960 р.н.; син [PERSON] , 1966 р.н. Рік побудови житлового будинку вказано як 1970. Також є дані, що співвласником житлового будинку є [PERSON] . У період 1974-1976рр. до складу сім`ї додається чоловік [PERSON] - [PERSON] , 1941 р.н. Рік побудови будинку зазначено 1972. Співвласником будинку є [PERSON] . У період 1977-1979рр. вищезазначений склад сім`ї зберігається. Співвласником будинку значиться [PERSON] . У період 1980-1982рр. значиться наступний склад сім`ї: голова двору - [PERSON] , 1941 р.н.; син [PERSON] , 1960 р.н.; син [PERSON] , 1966 р.н.; син [PERSON] , 1974 р.н. [PERSON] помер [INFO] . У період 1983-1985рр. значиться наступний склад сім`ї: голова двору - [PERSON] , 1941 р.н.; син [PERSON] , 1960 р.н.; син [PERSON] , 1966 р.н.; син [PERSON] , 1974 р.н.; чоловік [PERSON] - [PERSON] . У період 1986-1990рр. вищезазначений склад сім`ї зберігається. У період 1991-1995рр. склад сім`ї: голова двору - [PERSON] , 1941 р.н.; син [PERSON] , 1960 р.н.; син [PERSON] , 1974 р.н., який повернувся 1994 року. Голова двору іншої частини домоволодіння [PERSON] померла [INFO] . У період 1996-2000рр. склад сім`ї: голова двору - [PERSON] , 1941 р.н.; син [PERSON] , 1966 р.н.; син [PERSON] , 1974 р.н. У період 2001-2005рр, 2006-2010рр, 2011-2015рр вищезазначений склад сім`ї зберігається. [PERSON] помер [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис про смерть №18 (а.с.25). Головою двору іншої частини домоволодіння є син [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , про що зроблено актовий запис №160 (а.с.24). Голова двору першої частини будинку [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , за актовим записом №9 (а.с.19). За період 2011-2015рр. власника іншої частини домоволодіння не установлено, а у частині будинку після смерті голови двору [PERSON] проживає її син [PERSON] (а.с.12-18). Факт того, що позивач є сином [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Відповідно до довідки Любовицького старостинського округу №215 від 15.06.2023, будинок в [ADDRESS] , належить [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.20). Відповідно до довідки Любовицького старостинського округу №211 від 15.06.2023, відомості про власника другої половини будинку в [ADDRESS] , в Любовицькому старостинському округу відсутні (а.с.21). Згідно з довідкою Любовицького старостинського округу №212 від 15.06.2023, [PERSON] постійно, відкрито, безперервно проживає в [ADDRESS] , з 1991 року по даний час (а.с.23). В матеріалах справи міститься технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовлений ТОВ «Агенство нерухомості «Аннастейшен» на замовлення позивача станом на 22.06.2023 (а.с.26-30). Мотиви та застосовані норми права. Між сторонами виник спір щодо визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із положеннями, зокрема, ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Предметом позову у даній справі є вимога позивача до Малинської міської ради Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Згідно з ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Разом з цим, суд бажає зазначити про наступне. По своїй суті домоволодіння по [ADDRESS] від часу побудови перебувало у користуванні однієї сім`ї. У період 1971-1973рр. сім`я поділилася на два господарства. Власником однієї частини був [PERSON] , 1911 р.н., а в іншій частині будинку проживала його донька [PERSON] ( [PERSON] зі своєю сім`єю. При цьому відомості про інших дітей [PERSON] , а саме: [PERSON] , 1936 р.н., [PERSON] , 1931 або 1937 р.н., [PERSON] , 1948 р.н. та [PERSON] , 1950 р.н., які є спадкоємцями майна своїх батьків [PERSON] (помер [INFO] ) та [PERSON] (померла [INFO] ), в матеріалах справи відсутні. Позивач є сином [PERSON] . Всі інші діти [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] , померли. Позивачеві достеменно було відомо про те, хто є власником житлового будинку по [ADDRESS] , оскільки увесь час домоволодіння перебувало в користуванні його сім`ї. Тому сам по собі факт користування позивачем майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю, тому у позивача відсутні підстави для набуття права власності на домоволодіння з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України. Крім того, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зважаючи, що [PERSON] не позбавлений можливості успадкувати майно після смерті матері та брата, оформивши його в нотаріальному порядку, то таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову [PERSON] у задоволенні поданого позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed