Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 02.10.2005 року по 22.11.2022 рік. В шлюбі у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які в даний час проживають разом із матір`ю за кордоном, але позивач щомісячно сплачує аліменти на утримання дітей. Під час шлюбу відповідач [PERSON] набула за договором дарування у приватну власність земельну ділянку, яка знаходиться в с. Лище, Луцький район, Волинська область, кадастровий номер 0722883600:01:001:4013, площею 0,08 га, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва. На вказаній земельній ділянці, позивач [PERSON] своїми зусиллями та за власні кошти побудував садовий будинок, загальною площею 152,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , який є спірним майном. Право приватної власності на спірне майно, а саме: садовий будинок А-1, в тому числі: погріб «а», сходи «а1», сходи «а2», підвал «а3», загальною площею 152,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] . Зазначає, що хоча і вищезазначений будинок належить [PERSON] на праві особистої приватної власності, він підлягає поділу між ними, оскільки, будинок збудований за кошти позивача та його зусиллями, за час перебування у шлюбі з відповідачем, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. На підставі наведеного, просить суд, визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; провести поділ спільного майна подружжя, а саме: визнати за позивачем право власності на частину садового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому позов визнає частково, а саме не заперечує щодо визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя садового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В частині визнання за [PERSON] права власності на частину будинку - не погоджується. Відповідач зазначає, що доводи позивача, що садовий будинок збудований його власними зусиллями, без участі відповідача, не відповідають дійсності, оскільки спірне майно було збудоване спільними зусиллями сторін, відповідач на момент будівництва була працевлаштована і матеріально допомагала при закупівлі будівельних матеріалів та брала участь в інших витратах, пов`язаних з будівництвом. Просить суд відступити від рівності часток подружжя при вирішенні спору та визнати за позивачем 1/8 частину садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки їх спільні діти проживають разом із нею, позивач ухилявся від участі в утриманні дітей, тому відповідач була змушена звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, але цих коштів недостатньо для забезпечення та утримання трьох неповнолітніх дітей. Також зазначає, що подарована [PERSON] земельна ділянка, на якій знаходиться спірне майно, була надана нею для будівництва будинку як її особистий вклад в збудоване в подальшому майно та є більшим ніж вклад позивача. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення оціночно-земельної та оціночно-будівельної експертизи. Протокольною ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2023 року закрито підготовче засідання у справі, призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві. Просила суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково з підстав, зазначених у відзиві на позов.Просив суд, позов задовольнити частково. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 02.10.2005 року по 22.11.2022 рік перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду від 20.10.2022 року, яке набрало законної сили (а.с.14-15). У шлюбі в сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.11-13). За час перебування у шлюбі позивач та відповідач набули у спільну власність садовий будинок А-1, що включає в себе також: погріб «а», сходи «а1», сходи «а2», підвал «а3», загальною площею 152,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , рік побудови, згідно технічного паспорту від 10.06.2020 року 2020 рік (а.с. 24-27). Право власності на зазначений садовий будинок зареєстроване за [PERSON] згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.09.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2160781007228 (а.с. 19). Вказаний садовий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,08 га, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, кадастровий номер 0722883600:01:001:4013, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Лище, що належить відповідачу на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 3994402 від 23.12.2013 року, виданого [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки № 655 від 25.10.2012 року (а.с. 17-18). На підставі рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 09.10.2020 року №19/12, за заявою відповідача було надано дозвіл на переведення садового будинку, загальною площею 152,9 кв.м. в житловий будинок та присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (далі житловий будинок) (а.с. 29). Відповідно до частини першої статті 60\~СК\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки, спірне майно, набуте за час перебування сторін у шлюбі, а відповідач визнає ту обставину, що житловий будинок, загальною площею 152,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є їх спільною сумісною власністю, то в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, дана обставина не підлягає доказуванню. Відтак, вищезазначений житловий будинок слід визнати спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. Відповідач у відзиві просить суд відступити від рівності часток подружжя при вирішенні спору та визнати за позивачем 1/8 частину спірного майна, з підстав неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків по утриманню дітей; суми аліментів, яка стягується з позивача недостатньо для забезпечення і утримання дітей, та те, що подарована відповідачу земельна ділянка, на якій знаходиться спірне майно, була надана нею для будівництва житлового будинку як її особистий вклад, який є більшим ніж вклад позивача. Однак, суд не погоджується з доводами відповідача та вважає їх безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 69\~СК\~України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК України,\~при вирішенні\~спору про\~поділ майна\~суд може\~відступити від\~засади рівності\~часток подружжя\~за обставин,\~що мають\~істотне значення,\~зокрема якщо\~один із\~них не\~дбав про\~матеріальне забезпечення\~сім`ї,\~ухилявся від\~участі в\~утриманні дитини\~(дітей),\~приховав,\~знищив чи\~пошкодив спільне\~майно,\~витрачав його\~на шкоду\~інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень частини першої статті 71\~СК\~України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини шостої\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Разом з тим, суд не бере до уваги доводи [PERSON] щодо неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, оскільки останньою не було надано доказів, які б підтверджували, що позивач ухиляється від сплати аліментів на утримання спільних дітей, крім того відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження розміру витрат, які вона щомісячно несе на утримання дітей, а також, що розмір аліментів, який одержує відповідач [PERSON] недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей. Виходячи з вищесказаного, оскільки Сімейним кодексом України передбачені виключні підстави для відступлення судом від засади рівності часток подружжя, суд не вбачає обставини, наведені відповідачем у відзиві, істотними для збільшення частки одного з подружжя, оскільки [PERSON] не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наведених нею підстав для відступу від засади рівності часток при поділі спільного сумісного майна подружжя. Судом встановлено, що спірний житловий будинок був побудований під час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд приходить до висновку, що вказане майно підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає до задоволення вимога позивача про відшкодування відповідачем понесених позивачем та підтверджених належними доказами судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2146 (дві тисячі сто сорок шість) грн. 70 коп.

Outcome: approved