Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

17.01.2023 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь позивача невиплачене страхове відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. стягнути з [PERSON] на користь позивача майнову шкоду в розмірі 55 080,00 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. Вимоги позову обгрунтовані тим, що 22.04.2019 року [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen, державний номер [NUMBER] в порушення ПДР України здійснив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen, державний номер [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень та позивач зазнав легких тілесних ушкоджень, а тому позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника автомобіля Volkswagen, державний номер [NUMBER] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» згідно з полісом №АО/638910 у межах страхової суми 100 000,00 грн. Як зазначає позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» на момент звернення до суду з позовом, не сплатило страхове відшкодування на користь позивача у відповідності до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 04.05.2022 року (справа №951/989/21) [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження було закрито. Кримінальне провадження закрито у зв`язку з нереабілітуючою обставиною, тобто не спростовує наявність вини відповідача в скоєнні ДТП. Позивач в позовній заяві вказує, що порушення водієм [PERSON] ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Так як транспортний засіб є фізично знищеним, страховою компанією позивачу має бути відшкодована шкода, визначена в порядку, передбаченому ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, що становить 155 080,00 грн. (175 360,00 грн. - 20 280,00 грн.), то з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» має бути стягнуто 100 000,00 грн., а з [PERSON] 55 080,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн. так як був пошкоджений автомобіль, який належить на праві власності позивачу, пошкодження автомобіля вплинуло на його моральний стан, позивач зазнав тілесних ушкоджень. 20.03.2023 року до суду надійшов відзив Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначив представник, позивач лише подав повідомлення про настання випадку та не подав до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування, а тому на момент розгляду справи судом строк подання заяви про виплату страхового відшкодування пропущено. Представник зазначає, що на замовлення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» було проведено огляд автомобіля Volkswagen, державний номер [NUMBER] та складено протокол огляду автомобіля від 09.05.2019 року з яким був ознайомлений позивач, про що свідчить його підпис. 27.03.2023 року до суду надійшов відзив [PERSON] в якому він просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначено у відзиві, [PERSON] не було визнано винним у вчиненні злочину, відсутній безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між його діями та заподіянням майнової шкоди. Позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення у діяннях відповідача. Крім того, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, причиною настання досліджуваної пригоди з технічної точки зору слід вважати невідповідність дій водія [PERSON] вимогам п.12.3 ПДР України. Також відповідач зазначає, що висновок, який надав позивач на підтвердження розміру спричиненої шкоди не може бути належним доказом. В той же час відповідач зазначає, що на момент звернення до суду з позовом пропущено трирічний строк на звернення до суду з позовом, оскільки строк позовної давності має відраховуватись від моменту самого ДТП. 27.03.2023 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» в якій представник позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того представник позивача зазначає, що позивач неодноразово звертався до страхової компанії із заявами та скаргами, однак жодної відповіді не отримав, не повідомив про стан розгляду страхової справи.Представник вказав, що відповідно до практики Верховного Суду, зокрема, постанови Великої палати від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 якщопотерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії)винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Позивач вживав заходів для можливості отримання страхового відшкодування та не з вини позивача він не міг отримати страхове відшкодування. Представник позивача в судовому засіданні, яке відбулось 31.05.2023 року заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулось 10.08.2023 року представник позивача не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просив позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні, яке відбулось 31.05.2023 року представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» просила відмовити в задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві. В судове засідання, яке відбулось 10.08.2023 року представник страхової компанії не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши представниківсторін, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 988 ч.1 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно п.3 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як визначено ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування - виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує: страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, в межах суми страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль Volkswagen, державний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 27.02.2019 року. 22.04.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів Volkswagen, державний номер [NUMBER] та Volkswagen, державний номер [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи, цивільна відповідальність власника автомобіля Volkswagen, державний номер [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» - поліс АО №0638910 за яким страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. 09.05.2019 року [PERSON] повідомив Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» про настання випадку. В цей же день уповноважений представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» склав протокол (Акт) огляду транспортного засобу Volkswagen, державний номер [NUMBER] . Після складання акту, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» не визначило розмір страхового відшкодування яке має бути сплачене позивачу. Будь-яких повідомлень щодо страхового випадку страхова компанія не направляла позивачу. Як встановлено судом, ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 04.05.2022 року №951/989/21) клопотання захисника обвинуваченого [PERSON] - адвоката Крамара Володимира Петровича про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження задоволено, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12019210110000062 від 23.04.2019 відносно [PERSON] , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності. Речові докази: автомобілі «Volkswagen Passat» державний номерний знак [NUMBER] та «Volkswagen Passat» державний номерний знак [NUMBER] добровільно надані [PERSON] та [PERSON] , які зберігаються на спецмайданчику Козівського відділення поліції Бережанського відділу поліції ГУ НП в Тернопільській області - повернуто власникам. Ухвала набрала законної сили. Ухвалою суду встановлено, що 22 квітня 2019 року близько 22 години, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, водій [PERSON] , [INFO] , керуючи технічно справним автомобілем «VolkswagenPassat», р.н. [NUMBER] , рухався автодорогою «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка» поза межами населеного пункту зі сторони с. ДибщеКозівського району Тернопільської області у напрямку смт. КозоваКозівського району Тернопільської області із одним пасажиром у салоні автомобіля. Під час руху водій [PERSON] , в порушення пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (далі - ПДР України), керував вищевказаним транспортним засобом у стані сильного алкогольного сп`яніння (вміст етилового спирту у крові 3.01%о (промілє), а також в порушення пункту 2.3 (б, д) ПДР України, не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху. Як наслідок під час руху на ділянці вказаної вище автодороги, що між населеними пунктами с. Дибще та смт. Козова, водій [PERSON] , в порушення вимог п.10.1 ПДР України, не переконавшись, що маневр керованим ним транспортним засобом «VolkswagenPassat» р.н. [NUMBER] буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху вказаного автомобіля в сторону зустрічної смуги руху. Окрім цього, у порушення п. 11.3 ПДР України, водій [PERSON] , безпідставно, не надавши перевагу у русі зустрічному автомобілю, перетнувши горизонтальну дорожню розмітку «вузька переривчаста лінія», передбачену п. 1.5 ПДР України, виїхав на смугу зустрічного руху, де в подальшому допустив зіткнення керованого ним автомобіля «Volkswagen Passat» р.н. [NUMBER] із передньою правою частиною технічно справного автомобіля «VolkswagenPassat», р.н. [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку у бік м. Бережани Тернопільської області в межах своєї смуги під керуванням [PERSON] , з пасажиром [PERSON] на передньому пасажирському сидінні. За таких обставин, в порушення вимог п.1.5 ч.1 ПДР України водій [PERSON] , створив небезпеку та перешкоду для руху, а також загрозу життю або здоров`ю іншим учасникам дорожнього руху, завдавши матеріальних збитків, створивши таким чином умови, що стали причиною дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 10.1, 11.3 ПДР України, за вищевказаних обставин, перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Такі дії [PERSON] органом, який проводив досудове розслідування кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження. Крім того, в ухвалі суду вказано, що оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, закон надає право обвинуваченому [PERSON] заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Разом з тим у судовому засіданні обвинувачений [PERSON] не заперечив проти закриття провадження з відповідних підстав, його захисником подано відповідне клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. З`ясувавши позицію обвинуваченого [PERSON] та впевнившись у його добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд вважає що клопотання захисника обвинуваченого - адвоката Крамара В.П. про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підлягає до задоволення. Як вбачається, судом встановлено, що порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 10.1, 11.3 ПДР України, за вищевказаних обставин, перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. [PERSON] надав до суду висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №1081/21-22 від 19.10.2021 року, однак суд не може взяти його до уваги як належний та допустимий доказ, вини [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки відповідачем не спростовані висновки щодо виїзду водія автомобіля Volkswagen, державний номер [NUMBER] [PERSON] на смугу зустрічного руху по якій рухався автомобіль Volkswagen, державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що і стало причиною ДТП. Отже, під час слухання справи не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вини [PERSON] у порушенні ПДР України внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Volkswagen, державний номер [NUMBER] . Згідно з Висновком щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №364/09-22 складеного 21.09.2022 року оцінювачем [PERSON] , вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Volkswagen, державний номер [NUMBER] внаслідок пошкодження в ДТП становить 175 360,00 грн., що дорівнює ринковій вартості автомобіля. В той же час, висновком визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 543 276,71 грн. Висновком №364/09-22-(01), складеного 07.10.2022 року оцінювачем [PERSON] визначено що вартість автомобіля Volkswagen, державний номер [NUMBER] після ДТП становить 20 280,00 грн. Відповідачі не надали доказів на спростування визначеної суми матеріального збитку. Суд не вбачає підстав для визнання зазначених висновків неналежними та недопустимими доказами. Стаття 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, з висновку щодо вартості матеріального збитку вбачається, що автомобіль Volkswagen, державний номер [NUMBER] є фізично знищеним, судом не встановлено підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, а тому з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» у відповідності до положень зазначеної статті підлягає стягненню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що становить 100 000,00 грн. (175 360,00 грн. - 20 280,00 грн.=155 080,00 грн.) В той же час з [PERSON] на користь позивача на підставі положень ст.1166, ч.2 ст.1187 ЦК України, підлягає стягненню 55 080,00 грн., оскільки його вина у спричиненні збитків позивачу не спростована під час розгляду справи. Крім того щодо пропущення строку звернення до страховика із вимогами про стягнення страхового відшкодування, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач звертався до страховика (страхової компанії) із заявами, однак страхова компанія на його неодноразові звернення не надала жодної відповіді, рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування не було прийнято, отже суд вважає, що позивач вживав розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, враховуючи що лише ухвалою від 04.05.2022 року, яка набрала законної сили 05.07.2022 року було завершено розгляд кримінального провадження щодо дорожньо-транспортної пригоди,тому позивач має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії)винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Згідно із ч.1 ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так як лише ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 04.05.2022 року було вирішено питання щодо обставин ДТП та, зокрема, факту порушення ПДР України [PERSON] , суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з вимогами про відшкодування шкоди до [PERSON] . Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1 та 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Отже, враховуючи що судом встановлена вина [PERSON] у пошкодженні автомобіля, який належить на праві власності позивачу, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача моральної шкоди. При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди суд враховує, що внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль, що позбавляло позивача можливості вести звичний спосіб життя та користуватися власністю, тривалість душевних страждань, оскільки позивач також зазнав ушкоджень здоров`я, враховуючи час, протягом якого позивач не міг користуватись власним автомобілем для власних потреб, а також виходячи із вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 7 000,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial