Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Макарівської селищної ради (далі - відповідач), про встановлення факту проживання однією сім`єю для прийняття спадщини, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позову позивач вказав, що з вересня 2000 року він проживав однією сім`єю з [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] аж до її смерті [INFO] . Разом вели спільне господарство, купував продукти, ліки, все необхідне для забезпечення життя [PERSON] . Практично всю роботу по господарству здійснював сам, обробляв земельну ділянку, підтримував будинок в належному стані, оскільки [PERSON] була людиною похилого віку. 09.10.2002 року [PERSON] подарувала позивачу належний їй житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,1567 га, яка належала покійній на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 695389. Оскільки спадкоємці першої, другої та третьої черги за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відсутні, а він, [PERSON] , проживав із спадкодавцем однією сім`єю з 2000 року по день її смерті, вели спільне господарство, то має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги. Проте, оформити спадщину після смерті [PERSON] позивач не має змоги, оскільки нотаріус відмовив у видачі відповідного свідоцтва через відсутність встановленого факту проживання однією сім`єю позивача з покійною [PERSON] , а також через відсутність оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 695389. Враховуючи викладене, позивач, просив суд: встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , протягом дванадцяти років і до дня відкриття спадщини [INFO] зі спадкодавцем [PERSON] ; визнати за [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на земельну ділянку площею 2,1567 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 3222780400:06:002:0001, яка розташована на території Борівської сільської ради, та на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 695389 від 31.03.2010 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011094807600, належала [PERSON] ; судові витрати покласти на нього. Ухвалою суду від 17.05.2023 року позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.07.2023 року, яке відкладено на 24.08.2023 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 24.08.2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні в цей же день. У судове засідання 24.08.2023 року належним чином повідомлені сторони не з`явилися. Згідно поданої до суду заяви представник позивача адвокат Богданчук О.В. просила розглянути справу у її та позивача відсутність, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач подав клопотання про розгляд справи у відсутність представника за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. З довідки про реєстрацію місця проживання особи, встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , постійно проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 29.03.2014 року по теперішній час (а.с. 6). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 7), яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті проживав та був зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). З довідки № 5 від 11.01.2014 року, довідки № 52 від 26.07.2018 року та довідки № 51 від 26.07.2018 року Борівської сільської ради встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживав однією сім`єю з [PERSON] , з вересня 2000 року і до дня її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Разом вели спільне господарство на протязі останніх дванадцяти років до дня смерті [PERSON] [PERSON] похоронив [PERSON] за власні кошти (а.с. 9, 10, 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,1567 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 3222780400:06:002:0001, яка розташована на території Борівської сільської ради, яка належала покійній на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 695389 від 31.03.2010 року (а.с. 12). Вказаний державний акт загублений, про що свідчить оголошення в газеті «Макарівські вісті» від 28.04.2023 року №17 (а.с. 13). З копії договору дарування домоволодіння від 09.10.2002 року встановлено, що [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). З копії заповіту від 08.04.2008 року встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: Сертифікат на право на земельну частку (пай), серія КВ №0064806, який виданий їй КСП «Борівка», на підставі рішення Макарівської райдержадміністрації від 16.10.1996 року №446, заповіла [PERSON] (а.с. 17). З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 12.05.2023 року, заведеної спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] не встановлено (а.с. 40). Постановою приватного нотаріуса № 02-35/1 від 12.05.2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність встановленого факту проживання однією сім`єю позивача з покійною [PERSON] , а також через відсутність оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 695389 (а.с. 71). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 - при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до п. п. 4.1 та 4.2 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є зокрема копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Тож, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, позивачу необхідно для оформлення своїх спадкових прав, як спадкоємця четвертої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків фізичної особи, яка померла (спадкодавець) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 та 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як встановлено ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом. Відповідно до положень частин другої та третьої пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки з наданих позивачем доказів, достовірно встановлено, що позивач [PERSON] проживав із спадкодавцем [PERSON] у період з вересня 2000 року по 05.10.2013 року, тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, належить до спадкоємців четвертої черги за законом, спадщину прийняв, інші спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні, до складу спадщини увійшла земельна ділянка, щодо якої нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Судові витрати по оплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача, оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою даного позову, окрім того позивач у позові просив покласти такі витрати на нього.

Outcome: approved