Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом , в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі , яка не була виплачена їй при звільненні в сумі 44701 грн. ,10464,81 грн. компенсацію за невикористану відпустку та 10000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що з 01.07.2009 року по 30 квітня 2022 року вона працювала у відповідача прибиральницею службових приміщень . З лютого 2019 року на підприємстві стали затримувати виплату заробітної плати. В останнє часткова виплата була зроблена їй 07.02.2021 року. Це стало підставою для її звільнення за власним бажанням . 30.04.2022 року при звільненні їй не була виплачена заборгованість по заробітній платі за відпрацьований час та компенсація за невикористану відпустку. Вона неодноразово особисто приходила до керівництва з вимогою про проведення розрахунку, але ж їй пояснили, що підприємство не має коштів на виплату заробітної плати тому що рахунки арештовані. 13.03.2023 року звернулась з письмовою заявою щоб надати довідку про заборгованість, але лист був повернути й без вручення. Тому просить суд стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі та\~компенсацію за невикористану відпустку. Окрім того, їй тривалою невиплатою заробітної плати завдана моральна шкода, яку вона оцінила в 10000 грн., т.щ. із-за порушень відповідачем законодавства про працю вона була позбавлена частини належних їй грошових доходів, які необхідні були їй для проживання та лікування бо вона є інвалідом 3 групи. Просить суд задовольнити позов. Ухвалою від 27.03.2023 року позовна заява була залишена без руху (а.с. 19) Ухвалою від 05.04.2023 року відкрите провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за участю осіб ( а.с.23) Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якій сторона просить застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову, тому що пропущений строк на звернення з позовом , передбачений ст.233 КЗпП України,та недоведеністю позовних вимог ( а.с.29-31) 18.07.2023 року надійшли доповнення до відзиву в якому відповідач визнає заборгованість по заробітній платі з урахуванням заборгованості за невикористану відпустку в сумі 37585,71 грн. ( а.с.46-47) В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила , що своїм трудом вона заробила ці кошти, які не виплачені їй з дня звільнення і до тепер. Така тривала невиплата заробітної плати поставила її в скрутне матеріальне становище. Із-за відсутності цих коштів вона, як інвалід 3 групи позбавлена була можливості належно лікуватись, забезпечувати своє існування. Вимушена була просити дітей, щоб оплачували їй комунальні платежі. Просила вимоги задовольнити. Представник відповідача позов визнав частково, лише в частині заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в сумі 37585,71 грн., які було перевірено шляхом звірки виплачених сум з позивачем. Що стосується моральної шкоди вважає її недоведеною. Невиплата заробітної плати відбулась з об`єктивних причин. Підприємство не веде господарську діяльність, окрім здачі в оренду приміщень. Хоча відсутня процедура банкротства , всі рахунки підприємства арештовані. Дослідивши наявні в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.\~\~ Судом встановлено, згідно записів в трудовій книжці [NUMBER] , що позивачка з 01.07.2009 року по 30.04.2022 року працювала в ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» прибиральницею.( а.с. 6-11) Наказом №4/30/2-К 30 квітня 2022 року позивачку було звільнено з посади прибиральниці на підставі ст.38 КЗпП України з 30.04.2022 року з виплатою компенсації за невикористану відпустку за три роки два місяці , що становить 10464.81 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів ( а.с.12) Згідно довідки ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації за невиплачену відпустку з урахуванням частково сплачених сум з 2019 року по день звільнення становить 37585.71 грн. ( а.с.48-50) Таким чином, судом встановлено, що з 2019 року по день звільнення 30.04.2022 року відповідачем як роботодавцем позивачці не виплачувалась в повному обсязі заробітна плата, чим порушене її трудове право, передбачене\~ст.115 КЗпП України, відповідно до якої заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Окрім того, в порушення\~ст.116 ч.1 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні робітника виплата всіх сум, що підлягають сплаті від підприємства, закладу, організації проводиться в день звільнення, при звільненні позивачки 30.04.2022 року , їй не була виплачена заборгованість по заробітній платі та всі належні їй суми при звільненні. На день звернення до суду заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації за невикористану відпустку становить 37585.71 грн., яка визнається відповідачем. Тому на користь позивачки з відповідача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі, а також всі суми , що підлягають сплаті підприємством при звільненні. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає доведеним, що внаслідок порушень з боку відповідача норм трудового законодавства щодо регулярної виплати заробітної плати та виплати всіх належних сум при звільненні позивачка була поставлена в скрутне матеріальне становище, що викликало у неї моральні страждання і переживання з приводу того, що вона, маючи постійне місце роботи, не могла забезпечити собі належні умови проживання, і вона вимушена була\~\~прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~є підставою для відшкодування моральної шкоди. Але, ж, згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц зазначено, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", до вимог про відшкодування моральної шкоди, у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк (стаття 233 КЗпП України). 30.04.2022 року позивачка при звільненні не отримала розрахунок при звільненні та їй не була виплачена заробітна плата та всі належні їй кошти при звільненні, що свідчить про те, що вона достовірно знала про порушення свого трудового права. В суд з позовом вона звернулась майже через рік 24.03.2023 року при цьому будь-якого клопотання про поновлення пропущеного з поважних причин строку не заявляла та докази на підтвердження поважності причин пропуску строку в ході судового розгляду не подала. Тому, суд констатує про пропуск позивачкою тримісячного строку, передбаченого ст..233 КЗпП України при зверненні з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди. А тому в задоволенні в цій частині позовних вимог слід відмовити. Судові витрати по справі складають судовий збір в сумі 1073.60 грн., сплачений позивачкою при зверненні до суду. Відповідно до\~ст.141 України\~з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати в сумі 644 грн., що відповідає 60% задоволених

Outcome: partial