Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

У червні 2023 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 13 грудня 2016 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №3276. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначила, що з 13 грудня 2016 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Розірвати шлюб через органи РАЦС не може, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач зазначає, що між сторонами виникли суперечки, сварки з питань сімейного життя, в листопаді 2021 року шлюбні відносини були зруйновані, відповідач зібрав речі, залишив сім`ю, знявся з реєстрації місця проживання, через деякий час виїхав за межі України. Вони мешкають окремо, між ними втрачені почуття довіри, любові, поваги, підстав для примирення не має, отже збереження шлюбу і подальше спільне життя подружжя є неможливим, буде суперечити її інтересам, тому вважає, що шлюб потрібно розірвати. 19 червня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України та, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини. Сторони по справі з 13 грудня 2016 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим 13 грудня 2016 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №3276. Під час державної реєстрації позивачка не змінювала прізвище (а.с.4). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З 15.11.2018 відповідач був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , яке є останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання в Україні, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 24.07.2023. Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу стали відсутність спільного господарства, між ними втрачені почуття кохання, взаєморозуміння, примирення між ними неможливе. За змістом ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вимогами ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на обставини, встановлені судом, суд дійшов висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, сім`я розпалася остаточно, тому подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved