Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду\~м.\~Харкова з\~позовом до\~КП "Ритуал", третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, в якому просить зобов`язати відповідача передати до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області документи, які підтверджують право позивача на страхові виплати та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування шкоди кошти у розмірі 1 041 грн. за період з 01.06.1999 року по 01.12.2008 року, а також з 01.06.1999 року по 2023 рік виплати професійної втрати, що становить 80% трудового каліцтва. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона з 1971 по 1991 роки знаходилась в трудових відносинах з Комунальним підприємством "РИТУАЛ" Харківської міської ради. Внаслідок двух нещасних випадків на виробництві КП "Ритуал" відповідно до актів форми Н-1 від 25.11.1988 року та від 29.05.1991 року позивач втратила працездатність на 80%, була призначена інвалідність другої групи трудового каліцтва, довічно, без пересвідчення. КП "Ритуал" за Законом України "Про обов`язкове страхування від нещасних випадків на виробництві" та "Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженого ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. №472 (які діяли на той час) повинно виплачувати позивачу компенсацію у розмірі 80% від її середнього окладу на підприємстві, надавати раз у три роки безкоштовну санаторну путівку, надавати безкоштовні окуляри, надавати безкоштовні ліки та щомісячно компенсувати не менш ніж: - трьох мінімальних окладів на спеціальний медичний догляд; двох мінімальних окладів на звичайний догляд; одного мінімального окладу на побутовий догляд. Вважаючи, що з відповідачем позивач знаходиться у постійно тривалих відносинах, позивач вважає, що усі види відшкодування повинні надаватися їй на постійній основі, а саме: довічно. Наведені вище\~компенсації були\~сплачені позивачу\~лише частково,\~з порушенням\~їх розміру,\~тобто менше\~80%\~від середнього\~заробітку,\~лише один\~раз,\~за рішенням\~Жовтневого районного\~суду м.\~Харкова було\~надано путівку\~на санаторно-курортне\~лікування. Наказом КП\~«Ритуал» №27-к\~від 02.06.1999\~р.\~було зупинено\~виплату з\~позивачеві компенсації\~у розмірі\~80%\~від її\~середнього окладу\~на підприємтсві\~з 02.07.199\~року,\~начебто у\~відповідності з\~рішенням Президіуму\~Харківського обласного\~суду від\~27.09.1991\~р.,\~однак зазначеного\~рішення не\~існує.\~Позивач на\~сьогодні є інвалідом другої групи у зв`язку з трудовим каліцтвом із втратою працездатності 80% довічно. Незважаючи на це, підприємство не виплачує позивачу компенсації, внаслідок нещасних випадків на виробництві. Крім того, КП «Ритуал» не було виконано вимоги "Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків" затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472 (діяли на той час) про необхідність передачі документів, стосовно нещасних випадків на виробництві та профзахворювань до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області. Таким чином, позивач вважає КП «Ритуал» недобросовісним платником. КП «Ритуал» завдало позивачу моральну шкоду, яка виразилася у тому, що протягом тривалого часу, з 1999 р. по сьогодній день, позивач змушена була змінити звичний уклад життя; вимушена постійно відвідувати судові засідання, давати роз`яснення для різних інстанцій, неодноразово проходити позачергові переосвідоцтва МСЕК за рішенням суду; через нестачу коштів у сім`ї відбуваються конфлікти, позивач стала нервувати, неврівноваженою, що погано вплинуло на її, як інваліда, стан здоров`я. Постійні та безрезультатні дії КП «Ритуал» щодо позбавлення позивача інвалідності позивач вважає таким, що принижують її гідність, через ненадання путівок на санаторно-курортне лікування у позивача погіршується стан здоров`я; внаслідок виконання службових обов`язків, протягом всього часу праці на КП «Ритуал», пов`язаних з використанням у виробництві шкідливих речовин, у позивача розвинулися хронічні захворювання різного ступеня тяжкості, а саме: бронхіальна астма другої стадії, силікозотуберкульоз, токсичний гепатит. 01.09.2021 року позивач звернулась до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області з заявою про взяття її на облік та призначення страхових виплат як потерпілій внаслідок нещасного випадку на виробництві. Листом від 21.09.2021 року № 02-14-3236 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області повідомило, що потерпілим на виробництві, яким встановлено стійку втрату професійної працездатності до 01.04.2001 року, робочі органи виконавчої дирекції Фонду беруть на облік та продовжують виплачувати страхові виплати з моменту передачі підприємством, на якому стався страховий випадок, особової справи потерпілого під час нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання. Відповідно до листа особова справа Позивача Відповідачем до відділень виконавчої дирекції Фонду та до відділень Управління не передавалась, внаслідок чого позивач позбавлена можливості отримувати належні їй страхові виплати внаслідок травмування на виробництві. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду. 20.06.2023 року представником відповідача Комунального підприємства «Ритуал», [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування відзиву на позовну заяву представник відповідач зазначає, що обставини, викладені позивачем в обгрунтування позовних вимог, не відповідають дійсності. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2002 року по справі № 2-223/2002 визнано акт перевірки дотримання законодавства про працю № 1686 на ДСКП "Ритуал", припис Державної інспекції праці Харківською області №1684 від 06.10.2000 недійсним та встановлено відсутність вини ГСКП «Ритуал» у спричинені шкоди [PERSON] . Зазначене рішення набрало законної сили. Під час розгляду справи №2-223/2002 було призначено судову експертизу з охорони праці. Відповідно до висновку судової експертизи з охорони праці від 30.05.2001 року №2346, акт форми Н-1 від 29.05.1991 складено всупереч чинному законодавству в зв`язку з тим, що причина нещасного випадку не пов`язана з виробництвом. Так само, аналогічний висновок про відсутність вини КП «Ритуал» зроблено і відповідно до рішення Жовтневого районного суду м Харкова від 23.11.2009 по справі 2-176/09, яке за результатами перегляду Харківським апеляційним судом також набрало законної сили. Таким чином, зазначені рішення суду підтверджують факт відсутності професійного захворювання позивача на виробництві та підтверджують безпідставність позовних вимог. Також представник відповідача зазначає, що позивач приховує наявність рішення суду про відмову у зобов`язанні КП «Ритуал» ХМР вчинити певні дії, а саме: передати до відділення виконавчої дирекції фонду в Ленінському районі м. Харкова Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань документів щодо нещасного випадку на виробництві. Так, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.12.2013 по справі № 2/642/1819/13 Позивачу відмовлено у задоволені позову про зобов`язання вчинити певні дії. Відповідно до мотивувальної частини рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.12.2013 по справі №2/642/1819/13 судом вказано: «При цьому, встановлено, що відсутня вина КП «Ритуал» у заподіянні шкоди здоров`ю [PERSON], що підтверджується рішеннями судів різних інстанцій, з яких вбачається що події 24.02.1988 року та 11.03.1991 року мали місце, але пошкодження здоров`я ОСОБА1 не пов`язане з виробництвом». Крім того, судом зазначено, що «передачу справи [PERSON] КП «Ритуал» не здійснює, оскільки судовими рішеннями встановлено відсутність шкоди здоров`ю позивачки діями відповідача і втрата її працездатності не пов`язана з виробництвом». 26.06.2023 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Волочнюк М.О. подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому представник позивача просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. В обгрунтування відповіді на відзив представник позивача адвокат Волочнюк\~М.О. зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на окремі рішення судів першої та апеляційної інстанцій. При цьому відповідач повністю ігнорує факти, які були викладені в позовній заяві, що 24.02.1988 року при виконанні трудових обов`язків позивач отримала травму, відносно якої було складено Акт форми Н-1. Він був пов`язаний з крадіжкою продукції (вінків), що було наслідком недостатнього контролю з боку адміністрації цеху за дотриманням працівниками трудової та виробничої дисципліни з обліку виготовленої продукції. Жовтневим районним відділом внутрішніх справ м. Харкова було встановлено в ході розслідування, що тілесні ушкодження 24 лютого 1988 року позивачеві були заподіяні на робочому місці в спеціалізованому комбінаті побутового обслуговування за адресою: [ADDRESS] . 11.03.1991 року в обідню перерву, повертаючись із магазину, позивач, підсковзнувшись у прохідній на території цеху, впала та отримала травму. 29.05.1991 року з цього приводу було складено Акт форми Н-1 (де зафіксовано, що травма заподіяна з причини незадовільного стану території). Зазначені Акти форми Н-1 не скасовані та не визнані не чинними. внаслідок двох вказаних вище нещасних випадків на виробництві Комунального підприємства РИТУАЛ Харківської міської ради, де позивач працювала з 1971 по 1991 рік, вона втратила працездатність на 80 %, що підтверджується значним переліком документів (Акти форми Н-1 від 25 листопада 1989 року та від 29 травня 1991 року) їй була встановлена інвалідність другої групи трудового каліцтва, довічно, без переосвідування. Відповідач не виплачує позивачу компенсацію внаслідок нещасних випадків на виробництві, хоча відповідач частково робив ці виплати протягом 11 років, після чого самовільно взагалі припинив будь-які виплати. Відповідач ігнорує положення ст. ст. 440, 455, 456 Цивільного кодексу Української РСР, який втратив чинність з 01 січня 2004 року на підставі Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, на які посилалася в своєму цивільному позові позивач, що регулювали відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.06.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.07.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Волочнюк М.О. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача\~КП «Ритуал»,\~ [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. Третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в судове засідання представника не направила, про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи було\~повідомлено у встановленому законом порядку. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що позивачу була призначена інвалідність другої групи трудового каліцтва, довічно, без переосвідоцтва (акт ВТЕК ВТЄ-7 №048228 від 09 січня 1989 р., акти МСЕК ВТЄ-6 №036283 від 10 січня 1990 р„ ВТЄ-6 №099235 від 28 січня 1991 р., ВТЄ-6 №050133 від 07 листопада 1991 р. 218 АЗ №162237 від 18 листопада 1992 р., МСЕК №317583 від 16 вересня 1994 р., 2-18 МАВ №021091 від 12 грудня 1995 р., №1503013 від 18 вересня 1996 р., №316151 від 26 грудня 1996 р. (безстрокове), довідка МСЕК №021395 від 26 грудня 1996 р. (втрата працездатності 80%, перегляду не підлягає)), та призначено втрату працездатності у сукупності 80%. З матеріалів справи також встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2002 року по справі № 2-223/2002 було визнано акт\~перевірки дотримання\~законодавства про\~працю №1686\~на ДСКП\~«Ритуал» та\~припис Державної\~інспекції праці\~Харківської області\~№1684\~від 06\~жовтня 2000\~р.\~«Про відновлення\~виплат [PERSON] »\~недійсним.\~Визнано відсутність\~вини ДСКП\~«Ритуал» у\~спричинені шкоди\~здоров`ю [PERSON] \~11\~березня 1991\~року. Рішення набрало законної сили. Як вбачається з копії рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2009 року за позовом [PERSON] до КП «Ритуал» про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, заподіяних неправомірними діями і внаслідок завдання шкоди здоров`ю з втратою працездатності, серед яких була й вимога про зобов`язання КП «Ритуал» передати документи по справі про нещасні випадки [PERSON] до провадження Фонду соціального страхування у Ленінському районі м. Харкова для подальшої компенсації поточних платежів, - у задоволенні позову було повністю відмовлено. При цьому встановлено відсутність вини КП «Ритуал» у заподіянні» шкоди здоров`ю [PERSON] , що підтверджується чинними рішеннями судів різних інстанцій, з яких вбачається, що події 24.02.1988 та 11.03.1991 року мали місце, але пошкодження здоров`я [PERSON] не пов`язано з виконанням трудових обов`язків, так в мотивувальній частині даного рішення судом вказано: "при розгляді цивільної справи № 2-282/1991 р. судом було встановлено, що шкода здоров`ю позивачу [PERSON] спричинена не у зв`язку з виконанням останньою трудових обов`язків." Відповідно до копії рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12.11.2013 року по справі 642/9620/13ц позовну заяву [PERSON] до відділення виконавчої дирекції фонду в Ленінському районі м. Харкова Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Комунального підприємства «Ритуал» про забов`язання вчинити певні дії було залишено без задоволення. Постановою Харківського апеляційного суду від 13.03.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] - залишено без задоволення. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року, по цивільній справі № 2-176/09 за заявою [PERSON] про перегляд судового рішення Жовтневого районного суду від 23.11.2009 року, у зв`язку з нововиявленими обставинами по справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «РИТУАЛ» Харківської міської ради про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, заподіяних неправомірними діями недобросовісного платника, внаслідок завдання шкоди здоров`ю з втратою працездатності залишено без змін. Також в вищевказаній постанові Харківського апеляційного суд зазначив, що встановлені рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.01.2002 року, яке було скасовано 04.03.2014 року рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області апеляційна скарга [PERSON] задоволена, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.01.2002 року скасовано і ухвалено нове, та в задоволенні скарги відмовлено, не були покладені в основу рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2009 року, яке ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03.03.2010 року було залишено без змін. Згідно копії відповіді Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 21.09.2021 року № 02-14-3236 наданої [PERSON] вбачається, що [PERSON] зверталася до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області з приводу взяття її на облік та призначення страхових виплат відділеннями управління, як потерпілій внаслідок нещасного випадку на виробництві. В надій відповіді зазначено, що особова справа [PERSON] . Комунальним підприємством "Ритуал" до відділень виконавчої дирекції Фонду та до відділень управління не передавалася, оскільки в судовому порядку встановлено відсутність права на відшкодування шкоди за наслідками нещасних випадків. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 263 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факти, що встановлені судовими рішеннями по цивільним справам та набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи за умови, що в ній беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини, тобто мають преюдиціальне значення, а тому обставини, які були встановлені судовими рішеннями вказаними вище, суд вважає такими, що не потребують доказуванню. Також відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України викладені в постанові №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Таким чином, підсумовуючи викладене, вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача, оцінюючи за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні кожного\~отриманого у\~справі доказу\~зокрема та\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~суд приходить\~до висновку, про безпідставність вимог позивача [PERSON] та зазначає, що вимоги позивача [PERSON] про зобов`язання\~вчинити певні\~дії та\~стягнення коштів не підлягають задоволенню за відсутності обставин на які посилається [PERSON] в позові, а саме дії, причинного зв`язку та наслідків.

Outcome: dismissed