Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

24 травня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики (розпискою) від 24.09.2022 року та 10.01.2023 року в сумі 16000 гривень та 100 доларів США, що на дату звернення до суду еквівалентно 3\~656,86 грн., 3 % річних 310,36 грн., суму інфляційних втрат 1008 грн., посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань згідно такого договору. В позовній заяві позивач зазначає про те, що в 24.09.2022 року взяв у позивача кошти в розмірі 16000 грн. під приводом виготовлення меблів, про що написав розписку. В подальшому, 10.01.2023 року видав власноручно написану розписку на вказані кошти та на грошову суму еквівалент 100 доларів США. У вказаній розписці відповідач зобов`язався виготовити та встановити меблі до 04.02.2023 року, про те такі дії не вчинив, кошти не повернув. 06.02.2023 позивач звернувся до органу поліції за захистом своїх прав, проте отримав відповідь, що в даному випадку вбачаються ознаки цивільно-правових відносин і рекомендовано звернутись до суду із позовом. Станом на день подання позову кошти відповідачем не повернуто, зобов`язання не виконано, а тому позивач змушений звернутись до суду за захистом свого права та просить задовольнити заявлені позовні вимоги. Ухвалою судді від 29 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомленим у встановленому законом порядку, у відповідності до вимог ст. 280 ч.1, 2 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, доказів поважності причин неявки в судове засідання не подав, як і не подав відзиву на позов. Тому, суд за згодою позивача та на підставі ст. 223 ч. 4 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вирішив справу\~в межах\~заявлених позивачем\~позовних вимог\~та на\~підставі доказів,\~наданих сторонами\~по справі,приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як вбачається із змісту розписки від 24.09.2022 року відповідач взяв аванс у позивача [PERSON] у сумі 16\~000 грн. на виготовлення меблів, сума яких становить 30\~000 грн. А згідно розписки від 10.01.2023 року відповідач взяв у позивача кошти у розмірі 16000 грн. і 100 доларів США для виготовлення меблів для кухні та шафи з письмовим столом в термін до 04.02.2023 року і зобов`язувався їх встановити за адресою: [ADDRESS] , за послуги та меблі замовники розраховані повністю. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечся породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Встановивши, що між сторонами будь-яких договорів щодо надання послуг з виготовлення меблів не укладалось, але відповідач отримав від позивача грошові кошти 24.09.2022 року в сумі 16000 грн. та 10.01.2023 року в сумі 100 доларів США, суд приходить до висновку про безпідставність отриманої відповідачем грошової суми, яку останній зобов`язаний повернути позивачу. Доказів на підтвердження існування договірних відносин щодо виготовлення меблів між позивачем та відповідачем не надано. Таким чином, виходячи з установленої судом обставини відсутність укладеного між сторонами договору, та доведеності факту отримання відповідачем від позивача грошових коштів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, то слід зазначити наступне. Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до ч. 2\~ст. 1214 ЦК України\~у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно зі\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 625 ЦК України, на які посилався позивач в обґрунтування свого позову про стягнення коштів за тривале неповернення безпідставно набутого майна, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Враховуючи, що положеннями ч. 2\~ст. 1214 ЦК України\~передбачено відповідальність за безпідставне одержання чи збереження грошей - нарахування процентів за користування ними, то положення\~ст. 625 ЦК України\~до вказаних правовідносин не застосовується. Вказане стверджується правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2491цс15. Проте, статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Таким чином, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі\~№ 910/22034/15, від 01.10.2014\~№ 6-113цс14\~\~(зобов`язання з відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням)\~та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі\~№ 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі\~№ 14-16цс18,\~де суд відступив від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, про те, що положення статті 625 ЦК України щодо індексу інфляції застосовується лише до договірних, а не деліктних правовідносин. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за безпідставне користування коштами та інфляційні витрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення на підставі\~ст. 625 ЦК України\~задоволенню підлягають. А тому, розрахунок заборгованості слід здійснити наступним чином. 3 % річних за період з 24.09.2022 року по 10.01.2023 року становить 143 грн. 34 коп. = 16000 грн. х 3%/100%/365 днів х 109 днів прострочення. 3 % річних за період з 10.01.2023 року по 24.05.2023 року становить 218 грн. 11 коп. = 19656 грн. 86 коп. х 3%/100%/365 днів х 135 днів прострочення. Отже, всього розмір 3 % річних за період з 24.09.2022 року по 24.05.2023 року становить 361 грн. 45 коп. Розмір інфляційних втрат слід вираховувати наступним чином. За період з 24.09.2022 року по 10.01.2023 року інфляційні втрати становлять 630 грн. 40 коп. = 16000 грн. 00 коп. х 102,50% ? 100,70% ? 100,70% - 16000 грн. 00 коп. За період з 10.01.2023 року по 24.05.2023 року інфляційні втрати становлять 737 грн. 21 коп. = 19 656 грн. 86 коп. х 100,80% ? 100,70% ? 101,50% ? 100,20% ? 100,50% - 19 656 грн. 86 коп. Всього розмір втрат від інфляції згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України становить 1367 грн. 61 коп. Проте, оскільки позивач просить стягнути з відповідача збитки внаслідок інфляції в розмірі 1008 грн. та 3 % річних в розмірі 310 грн. 36 коп., така сума підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у зв`язку з розглядом цієї справи в розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: partial