Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Курти Наталії Володимирівни та Луцької міської ради про визнання незаконною та скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та зняття арешту з майна. Свій позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер її двоюрідний брат [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] . Вказує, що її мати [PERSON] та мати померлого [PERSON] [PERSON] були рідними сестрами. При цьому, крім неї, інших спадкоємців немає. Зазначає, у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з наявним арештом майна спадкодавця. Вважає постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії необґрунтованою та безпідставною, оскільки вона є перешкодою в оформленні нею права на спадщину. У зв`язку з чим, просить визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . До початку розгляду справи по суті позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до яких підтримала заявлені вимоги, а також просила зняти арешт з всього нерухомого майна, яке належало померлому [PERSON] , скасувавши постанову про арешт майна №57072984 від 29.03.2019 року старшого державного виконавця Першого відділу ДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області П`ясецького Р.В. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2023 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено Перший відділ ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та АТ КБ «Приватбанк». Представник позивача до початку розгляду справи подав суду заяву про слухання справи у його відсутності. позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Курта Н.В. в судове засідання не з`явилася, подала суду відзив, у якому просила відмовити в задоволенні позову в частині відмови у вчиненні нотаріальної дії, оскільки вона є законною та обґрунтованою. Також подала заяву, у якій просила справу слухати у її відсутності. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» також подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, зазначивши, що у зв`язку з відсутністю заборгованості померлого [PERSON] перед банком, при вирішення справи покладається на розсуд суду. Інші представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце слухання справи були повідомлені судом належним чином, а тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутності за наявними у справі доказами. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 212527111 від 15.06.2020 р, на все нерухоме майно, яке належить [PERSON] накладений арешт (а.с. 16). З матеріалів справи слідує, що вказаний арешт був накладений в межах ВП №57072984 від 29.03.2019 року на підставі постанови про арешт майна Першого відділу ДВС міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с. 16). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00027266822 від 03.08.2020 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 49). Із заяви АТ КБ «Приватбанк» від 03.07.2023 року вбачається, що у померлого [PERSON] відсутня заборгованість перед банком (а.с. ). Згідно із ч. 1 ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 1 ст.\~319\~ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ч. 4 ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, зважаючи, що суду не\~представлено доказів, що померлий власник майна являється боржником у будь-якому виконавчому провадженні та враховуючи відсутність іншого способу зняття арешту з майна не інакше як за рішенням суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно. Як визначено в ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини (ч. 1 ст.1222 ЦК України). Судом було встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , а після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із квартири [ADDRESS] та приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Куртою Н.В. була заведена спадкова справа №25/2020 (а.с. 46-74). Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом також з`ясовано, що померлий [PERSON] є двоюрідним братом позивача [PERSON] , що підтверджується матеріалами цивільної та спадкової справи (а.с. 46-74). Таким чином, з представлених в судове засідання письмових доказів, судом встановлено, що позивач прийняла спадщину шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви, а тому вважається такою, що прийняла спадщину в порядку, визначеному ст. 1269 ЦК України. Про відмову від її прийняття не заявляла. Доказів про наявність інших спадкоємців суду не представлено. А тому, враховуючи наведене, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов з наведених вище підстав в цій частині також слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на спадкове майно. Щодо вимоги позивача про визнання незаконною та скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, то суд вважає, що вона є безпідставною та до задоволення не підлягає. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно з ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов`язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов`язково обґрунтовуватися причини такої відмови. Підстави відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальних дій визначаються ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому рядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних і повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі; в інших випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат». Даний перелік є вичерпним. Згідно зі ст.\~50\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Підпунктом 4.16 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Отже, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки нотаріус діяла відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат», а також «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та правомірно відмовила у вчиненні нотаріальної дії.

Outcome: partial