Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

До Франківського районного суду м. Львова звернувся [PERSON] з позовом (який в подальшому було уточнено) до [PERSON] про встановлення батьківства, в якому просив суд визнати громадянина Республіки Узбекистан, [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , батьком неповнолітнього [PERSON] , який народився [INFO] в Україні, с. Виноградове, Херсонської області, Цюрупинського р-ну; Зобов`язати Виноградівську сільську раду Цюрупинського району Херсонської області внести відповідні зміни до актового запису №58 про народження [PERSON] , народився [INFO] в Україні у с. Виноградове, Херсонської області, Цюрупинського р-ну, який видано Виноградівською сільською радою Цюрупинського району Херсонської області 23.11.2007 року, серія [NUMBER] , а саме: - у графі «батько» змінити дані вказавши батьком дитини громадянина Республіки Узбекистан, [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] . - у графі «прізвище» змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] »; - у графі по батькові» змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 2005 року по 11.07.2023 року, позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. 11.07.2023 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Проте, станом на дату народження сина позивач перебував в іншому шлюбі, а тому в разі якщо б про цю обставину стало відомо колишній дружині це б завдало величезного сорому та неприйняття з боку колишньої сім`ї позивача. Однак попередній шлюб не збережено, і позивач почав жити з відповідачем та спільним сином. У зв`язка з тим, що позивач поїхав до Кореї на робота, він не зміг оформити належним чином батьківські права. З 2022 року позивач повернувся до України, але почалась війна росії з Україною, унеможливило далі здійснити ці дії. Позивач зазначає, що через різ після народження сина, вони з відповідачем возз`єдналися знову, та протягом останніх п`ятнадцяти років проживають разом однією сім`єю та ведуть спільний побут. На момент народження сина [PERSON] [INFO] , позивач та відповідач в офіційному шлюбі не перебували та спільно заяви про визнання походження дитини до органів ДРАЦС не подавали, то запис про батька дитини у Книзі реєстрації народження був внесений за прізвищем та громадянством матері, ім`я та по батькові батька дитини записані згідно ч.1 ст. 135 СК України. Позивач вказує, що своє батьківство щодо [PERSON] він ніколи не заперечував, проте в момент народження сина та протягом останніх п`ятнадцяти років він не визнавав себе батьком, оскільки не хотів брати на себе відповідальність за виховання та утримання [PERSON] . У той же час, протягом усіх років спільного проживання, позивач піклується про [PERSON] та приймає активну участь у його вихованні, у них приязні та теплі стосунки, останні називає його батьком, а позивач в свою чергу називає сином. Отже, позивач визнає, що він є біологічним батьком [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним позивач і був змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 07.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. З метою виконання вимог ч.1ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. 04.09.2023 року представником позивача надано уточнену позовну заяву. В підготовче судове засідання сторони не з`явились. Від позивача в матеріалах справи міститься заява в якій позивач позовні вимоги підтримав та просив внести зміни до відомостей про народження [PERSON] , [INFO] , внісши запис про позивача як батька, змінити прізвище на [PERSON] , та по батькові на [PERSON] . Від відповідача, також міститься заява, в якій остання зазначила, що не заперечує проти визнання [PERSON] , [INFO] , закордонний паспорт громадянина Республіки Узбекистан, серії [NUMBER] , виданий 09.11.2021 р., оскільки такий є біологічним батьком [PERSON] . Дане відповідатиме інтересам і правам її сина. Тому, позов [PERSON] до неї визнає в повному обсязі. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог в судове засідання не з`явилися, про день , час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. За результатами підготовчого провадження, у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно копії паспорта [NUMBER] , виданого Республікою Узбекистан позивач - [PERSON] , [INFO] є громадянином Республіки Узбекистан, що також підтверджується посвідкою на постійне проживання в Україні [NUMBER] , виданої безстроково. 11.07.2023 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, про що у Відділі РАЦС Уртачірчікського району Ташкентська область Республіка Узбекистан зроблено актовий запис за № 2-1105-23-00421. [PERSON] народився [INFO] , батьками якого записані: батько - [PERSON] , мати [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.11.2007 року, актовий запис №58, яке видано виноградівською сільською радою Цюрупинського району Херсонської області. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved