Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання безпідставним і неправомірним нарахування споживання газу за особовим рахунком споживача № [NUMBER] (ЕІС 56ХМ22А344536854) за адресою: [ADDRESS] , за період листопад - грудень 2021 року і боргу з несплати такого споживання на суму 1982,72 гривень; визнання протиправною бездіяльність відповідачів з некорегування в бік зменшення показників газу за особовим рахунком споживача № [NUMBER] (ЕІС 56ХМ22А344536854) за адресою: [ADDRESS] , за період листопад - грудень 2021 року і боргу з несплати такого споживання на суму 1982,72 гривень; зобов`язання відповідачів скорегувати зазначене нарахування споживання газу за листопад - грудень 2021 року та списати борг з особового рахунку позивача № [NUMBER] (ЕІС 56ХМ22А344536854) за адресою: [ADDRESS] , в сумі 1982,72 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона разом з третьою особою є співвласниками квартири [ADDRESS] . Квартира газифікована і для обліку спожитого газу у ній встановлено лічильник. Навесні 2022 року вона дізналась, що відповідачі неправомірно нарахували їй занадто великий обсяг спожитого газу за листопад 2021 року в кількості 256 м.куб. та за грудень 2021 року в кількості 351 м.куб., внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 1982,72 гривень. Не погоджується з такими даними та вважає їх завищеними. Зазначає, що вона самостійно передає покази газового лічильника і фіксує показники лічильника у власний зошит, а у 2021 році вказувала більше значення обсягу спожитого газу, щоб був запас нібито спожитого газу на зимовий період. З приводу неправомірного завищення даних про обсяг спожитого газу за період листопад - грудень 2021 року вона неодноразово зверталась з відповідними скаргами до відповідачів. Такі скарги залишені без задоволення, що стало приводом для звернення до суду з цим позовом. Відповідач ТОВ «Львівгаз збут» не погодився та в особі повноважного представника подав відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Зазначає, що ТОВ «Львівгаз збут» проводить нарахування вартості спожитого газу на підставі даних про фактичний місячний обсяг спожитого газу, що надається АТ «Львівгаз», до виключної компетенції якого і належить питання щодо нарахування обсягів спожитого природного газу. Натомість, ТОВ «Львівгаз збут» не здійснює обліку спожитого газу та не здійснює перерахунків за спожитий газ. Просить у задоволенні позову відмовити. Відзив на позовну заяву також подав відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», від імені якого діє повноважний представник. Зазначає, що позивач не систематично подавала показники лічильника Оператору ГРМ і в такому випадку фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу визначався на рівні планового місячного об`єму споживання. Водночас, після проведення звірки дані про об`єм спожитого природного газу коригуються з урахуванням фактичних даних. У ситуації з позивачем АТ «Львівгаз» передав дані контрольного зняття показників лічильника постачальнику споживача, який і був зобов`язаний відкоригувати обсяги постачання природного газу. Просить у задоволенні позову відмовити. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог частини першої статті 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування не надходило. Позовна заява поступила до суду 09.06.2023 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 21.06.2023 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.51-54), в тому числі про обов`язок подати усі наявній у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів. Таким чином суд виконав вимоги статті 221 ЦПК України. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. З огляду на характер спірних правовідносин, справа є малозначною, а оскільки вирішенню підлягали виключно питання права, суд з посиланням на відповідну практику ЄСПЛ при відкритті провадження визнав недоцільним проведення судового засідання та визначив, що розгляд справи проводитиметься без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Одночасно, сторонам було роз`яснено право ініціювати розгляд справи з викликом сторін. Позивач скористалась таким правом, подавши клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З огляду на відсутність належного обґрунтування, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 03.08.2023 року (а.с.90-91), у задоволені такого клопотання відмовлено. Оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд в силу вимог частини третьої статті 279 ЦПК України не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу вимог частин другої-четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 26.07.2021 року (а.с.16), позивач та третя особа зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . У зазначеній довідці також вказується, що вони є співвласниками зазначеного житла. Послуги з постачання та розподілу природного газу до зазначеного житла надаються відповідачами. До матеріалів справи долучено копію підписаної позивачем заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 25.10.2022 року (а.с.26). Відповідні квитанції про нарахування плати за розподіл та споживання природного газу долучені до матеріалів справи (а.с.33-44), в т.ч. за період листопад - грудень 2021 року (а.с.44, 44зв). Дані про показники газового лічильника на кінець місяця та про обсяги споживання природного газу відображені в Акті звірки № 373/23 від 21.02.2023 року (а.с.20), який складено АТ «Львівгаз» і в якому міститься застереження позивача про незгоду з показниками лічильника станом на 31.12.2021 року. Згідно з цими даними, станом на 30.11.2021 року показники лічильника зафіксовані на рівні 30772,34 м.куб., а обсяг споживання природного газу - 256,66 м.куб., станом на 31.12.2021 року показники лічильника зафіксовані на рівні 31124 м.куб., а обсяг споживання природного газу 351,66 м.куб. Згідно відповіді ТОВ «Львівгаз збут» № 797-ЛВ-443-0323 від 03.03.2023 року (а.с.22), яка надана на відповідне звернення позивача, станом на 31.01.2023 року заборгованість за спожитий природний газ становить 1982,72 гривень. Вважаючи, що нарахування плати за спожитий природний газ за період листопад - грудень 2021 року є неправомірним і завищеним, позивач звернулась до суду з цим позовом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494 (далі - Кодекс ГРМ), Правилами постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496 (далі - Правила № 2496), Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498 (далі - Типовий договір № 2498), Типовим договором № 2500 та іншими нормативно-правовими актами України. Згідно з пунктами 23, 37 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. В свою чергу, споживачем визнається фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Частинами першою - третьою статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання. Приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». У пунктах 1, 2, 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ вказано, що цей Кодекс розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу». Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем. Дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору № 2498, в порядку, визначеному цим розділом. Пунктом 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що договір розподілу природного газу має бути укладений оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Пунктом 1 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та оператором ГРМ здійснюється за умови: включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період; забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. У пунктах 3, 4 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць. Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ. Главою 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ врегульовано порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення). У пункті 1 цієї глави вказано, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу оператора ГРМ. У пункті 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ вказано, що побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається оператором ГРМ згідно з цим Кодексом. Номер групи споживання зазначається оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу. Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань. Якщо у споживача, який використовує природний газ комплексно (для опалення, приготування їжі та/або підігріву води), на дату контрольного зняття показань ЗВТ показання лічильника газу будуть менші, ніж надані споживачем за попередній місяць в опалювальний період, то ці контрольні показання вважаються фактичними показаннями лічильника природного газу станом на 01 число місяця, в якому провадиться таке контрольне зняття показань ЗВТ. Аналогічне правило про обов`язок споживача щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ закріплений в пункті 5.5 розділу V Типового договору № 2498. Таким чином, за загальним правилом фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача визначається на основі даних, які надаються самим споживачем станом на 01 число місяця. Якщо ж споживач не надав цих даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період з подальшим корегуванням цих даних після того, як в наступному розрахунковому періоді споживач своєчасно надасть показники лічильника або якщо буде проведено контрольне зняття показань ЗВТ. Як вбачається з довідки по рахунку позивача (а.с.72), заборгованість у розмірі 1982,72 гривень, списання якої є предметом спору, виникла не у період листопад - грудень 2021 року, а у період з квітня 2021 року по червень 2022 року. Крім того, у справі яка розглядається АТ «Львівгаз» 21.02.2023 року проведено звірку обсягів споживання природного газу за період з 31.10.2021 року по 31.01.2023 року і при цьому, за частину спірного періоду - листопад 2021 року проведено коригування в сторону зменшення обсягу спожитого природного газу на 256,66 м.куб. Про вказане коригування в сторону зменшення вказано також у квитанції на оплату за листопад 2021 року (а.с.44зв.) та у довідці по рахунку позивача (а.с.72). Позивач по справі, по-перше, не надала суду жодних доказів про інші дані про обсяг спожитого природного газу за період листопад 2021 року, а по-друге, покладення на відповідачів обов`язку скоригувати нарахування обсягу спожитого газу за листопад 2021 року фактично призведе до погіршення становища позивача, оскільки в цей період відбулось коригування в сторону зменшення. Що стосується іншої частини спірного періоду - грудень 2021 року, коли обсяг спожитого природного газу визначено на рівні 351,66 м.куб., то як і в попередньому випадку, в цій частині позивач теж не надала жодних доказів, що вона використала і подавала інші (менші) дані про обсяг спожитого газу за цей період, не говорячи вже про те, що позивач у позовній заяві взагалі вказала про подання нею у 2021 році показників лічильника, більших від реальних (а.с.1зв.). Зрештою, незалежно від того якими були обсяги споживання природного газу за грудень 2021 року і які дані за цей період подавала позивач, вони підлягають коригуванню після подання позивачем показників лічильника в наступному розрахунковому періоді або ж під час проведення контрольної звірки. Таким чином, позовні вимоги про неправомірне нарахування обсягів споживання природного газу за період листопад - грудень 2021 року не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому, у задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати в силу вимог пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню. Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати відповідачі не подавали. Відповідно, такі витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed