Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

адвокат Акімова О.О. в інтересах позивачки [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позиву покликається на те, що сторони від шлюбу мають дитину [PERSON] . Після розірвання шлюбу позивачка вийшла заміж та змінила прізвище на [PERSON] , дитина залишилася проживати із нею та перебуває на повному її утриманні. Хлопчик татом називає вітчима, на думку психолога, син не сприймає біологічного батька частиною сім`ї. Вважає, що відповідач має психічні розлади. Також позивачка зазначила, що неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу фактів домашнього насильства щодо неї з боку відповідача, а також до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання сина. Просить позов задоволити. Ухвалою судді Залізничного районного суду від 15.03.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 06.06.2022 року зобов`язано орган опіки та піклування надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. На виконання ухвали суду 26.07.2022 року до суду подано висновок Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] 12.10.2022 року до суду надійшов відзив [PERSON] , у якому він позов не визнав, вважає його безпідставним. Зазначив, що з сином у нього завжди був нормальний налагоджений контакт, після розірвання шлюбу він міг прийти у заздалегідь обумовлений з позивачкою час і провести його з сином, завжди намагався виділяти достойні суми для проведення часу з сином, а також для позивачки, розуміючи, що син постійно проживає з матір`ю. На якомусь етапі його колишня дружина почала стверджувати, що її теперішній чоловік є кращим батьком для їхнього сина. Оскільки такі перепалки переходили в конфлікт, йому було складно спілкуватися з позивачкою. В подальшому позивачка згадала про суворі карантинні обмеження та відповідач мусів визнати її доводи розумними. Зазначив також, що для нього дуже важливими є сімейні цінності, інших дітей в нього немає. Вважає, що не відповідають дійсності наведені у позовній заяві факти про те, що він не виділяв коштів, оскільки він такі віддавав позивачці наручно, а також те, що він вчиняв насильство в родині. 27.09.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивачки наполягала на задоволенні позовних вимог, заперечувала достовірність доказів, поданих відповідачем. 02.11.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. 08.06.2023 року до суду надійшли додаткові пояснення від позивачки [PERSON] , у яких вона зазначила, що змінити винну поведінку відповідача неможливо, а розірвання сімейних зв`язків з відповідачем відповідає найкращому інтересу дитини через неблагополучність батька дитини, зважаючи на той факт, що дитина зараз зростає в повноцінній сім`ї матері та її теперішнього чоловіка, які виховують дитину в любові та взаємоповазі. У судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що з відповідачем вони одружилися в 2014 році. [INFO] у них народився син [PERSON] . В цей час вони жили по [ADDRESS] , у квартирі бабусі. Відповідач зробив ремонт в одній кімнаті. Згодом [PERSON] поїхав на заробітки в Казахстан та повернувся через чотири місяці. У них були постійні сварки та непорозуміння. Позивачка стверджує, що позивач принижував її, махав перед нею ножем, однак вона поліцію не викликала. Також [PERSON] вважає, що відповідач знущався над дитиною - забороняв йому плакати, закривав в кімнаті як покарання, давав грати в ігри, які не відповідають віку дитини. Пояснила, що [PERSON] грав у відеоігри, з дитиною не гуляв. Вони жили в жахливих умовах, поки батько її теперішнього чоловіка не допоміг з ремонтом. У березні 2020 року [PERSON] виїхав з квартири по [ADDRESS] та у липні цього року вони розлучилися. Спочатку відповідач часто приходив до дитини, забирав його гуляти, потім - 3-4 рази в місць, згодом - ще рідше. З листопада 2020 року відповідач до дитини не приходив. В травні 2021 року вони випадково зустрілися. У листопаді 2021 року відповідач прийшов до дитини на день народження, гримав у двері, однак позивачка дверей не відчинила та викликала поліцію. У грудні 2021 року [PERSON] знову прийшов до дитини на дитячий майданчик біля дому, де [PERSON] йому сказав, що у нього є інший тато. Востаннє батько з сином бачились на засіданні опікунської ради. Позивачка вважає, що дитина боїться батька, на засіданні органу опіки та піклування син повідомив, що спілкуватися з ним не хоче. Також позивачка пояснила, що заблокувала телефон відповідача у грудні 2020 року, а сам відповідач не приходив, щоб обговорити питання зустрічей з дитиною. На думку позивачки, відповідач має бути позбавлений батьківських прав, оскільки дитина не хоче бачити батька, останній не може навчити сина нічому доброму, його жарти травмують дитину. Також позивачка не хоче, щоб її дитина утримувала батька, коли виросте. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що позбавлення батьківських прав є єдиним способом забезпечити добробут та безпеку дитини. Вважає, що батько дитини не здатний забезпечити увагу та догляд дитини, присутність батька негативно впливає на психологічний стан дитини, а психологічна травма може впливати на подальше життя дитини, він не здатний матеріально забезпечити дитину, не зацікавлений у її розвитку, не цікавиться успішністю дитини, не брав участі у підготовці сина до школи. Дитина сприймає батьком чоловіка позивачки. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Пояснив, що після народження сина дружина не працювала, однак дитина не потребувала їжі, одягу. Кошти витрачались на побут. За дитячий садок сплачувала позивачка, він надавав кошти. Вони багато говорили з дитиною, задавали питання. Відповідач стверджує, що приходив в садок, школу. Щодо травм, отриманих дитиною під час прогулянок із ним, відповідач зазначив, що вони з дитиною разом стрибали на батутах, а у конфлікті з іншою дитиною він запропонував сину самому розібратися із ним. Його метод виховання дитини - дати їй свободу, однак підстраховувати. Відповідач стверджує, що він постійно передавав колишній дружині кошти на утримання сина, а після того як він у 2020 році поїхав в Ірпінь , то не мав такої можливості. На час розгляду справи відповідач заборгованості за аліментами не має. Протягом двох років він дитину не бачив. Він приходив до сина у листопаді 2021 у день народження, але двері йому не відкрили. Через місяць він прийшов до сина на дитячий майданчик, однак дружина прийшла та забрала дитину. Відповідач не міг зателефонувати позивачці, оскільки остання його заблокувала, додому до неї він не ходив. У січні 2022 року [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування для встановлення порядку побачень із сином, однак заява була залишена без розгляду у зв`язку із розглядом судом справи про позбавлення батьківських прав. Вважає, що дитину налаштували проти нього. Також пояснив, що на час розгляду справи він має дохід достатній для того, щоб утримувати себе, сплачувати аліменти та на додаткові витрати на дитину, не судимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Вважає, що вони втрьох (він, колишня дружина та її чоловік) можуть дати більше дитині, а він за допомогою психолога та органу опіки та піклування зможе налагодити контакт із сином. Представник відповідача адвокат Худоба Г.М. у судовому засіданні пояснила, що Сімейний кодекс України містить вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав та вважає, що таких в даному випадку не встановлено. Дитина живе в родині, хоче мати прізвище « [PERSON] », але він деякий час не бачив батька. Звернула увагу також, що на період 2020-2023 р.р. припала пандемія ковіду, війна, а [PERSON] як батько відповідально ставиться до здоров`я та безпеки дитини. Представник третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації ЛМР пояснила, що на засіданні органу опіки та піклування були присутні батько, мати та дитина. Із дитиною вдалося поспілкуватися. Також при постановленні висновку працівники органу опіки взяли до уваги характеристику зі школи, довідку з поліклініки. З дитиною працювала психолог. Коли мова ішла про батька, дитина уникала запитань, не хотіла відповідати. Представник третьої особи підтримала висновок органу опіки та піклування. Також представник органу опіки та піклування пояснила, що [PERSON] 07.02.2022 року звернувся до Залізничної районної адміністрації із заявою про надання висновку про встановлення днів та годин зустрічей із сином, однак заява була залишена без розгляду у зв`язку із розглядом судом справи про позбавлення заявника батьківських прав. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, представника третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 04.12.2014 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 27.07.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22.03.2014 року, розірвано. 29.05.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (а.с.14-16). Згідно довідок про реєстрацію місця особи №37345 від 19.07.2018 року та №84006 від 09.02.2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] , у квартирі, яка, виходячи із копії витягу з Державного реєстру речових прав від 03.03.2018 року, належить на праві власності [PERSON] (а.с.8,10,13). Сторони ці обставини не заперечують. Згідно довідки від 28.12.2021 року, характеристики, [PERSON] працює в ТзОВ «ЦВГ Україна», займає посаду монтер кабельного виробництва, та отримала дохід за грудень 2020-листопад 2021 року у розмірі 163 808,86 грн. За період роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони. За характером врівноважена, конфліктів не створює або їх уникає шляхом мирного вирішення (а.с.25,62). Залізничним районним відділом ДМС України у Львівській області 10.11.2016 року громадянину Республіки Узбекистан [PERSON] було видано дозвіл на іміграцію в Україну (а.с.11,12). Відповідно до копії відповіді КНП «5-а міська клінічна поліклініка м.Львова», зі слів сімейного лікаря, неповнолітній [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку у сімейного лікаря КНП «5МКП м.Львова». Упродовж останнього року до сімейного лікаря неповнолітнього [PERSON] супроводжує його мати [PERSON] або його вітчим [PERSON] . Упродовж останнього року, батько дитини [PERSON] не цікавився у сімейного лікаря станом здоров`я свого сина [PERSON] (а.с.26). Виходячи із характеристики учня 1-А класу СЗШ №40 м.Львова [PERSON] мати приділяє багато уваги навчанню та вихованню сина, бере активну участь у громадському житті класу (а.с.28). На підтвердження своїх доводів позивачка подала також копії учнівського зошита [PERSON] , фотокопії обличчя дитини, фотокопії стану житлового приміщення, копію психологічної характеристики клієнта [PERSON] , копії письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , копію листа, копію заяв [PERSON] , характеристику [PERSON] , витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», відповідно до якого громадянин України [PERSON] на території України станом на 22.09.2022 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, копію постанови про закриття кримінального провадження, характеристику ОСББ «Зелений Дуб» на [PERSON] (а.с.93-97, 142-146,157, 159-161). Відповідно до психологічної характеристики дитини, складеної 17.12.2021 року психологом [PERSON] на [PERSON] , до дитячого психолога звернулася мати [PERSON] із запитом продіагностувати психічний стан дитини після розлучення з біологічним батьком [PERSON] . Під час діагностики хлопчик показав себе комунікативним, інтелектуально розвинутим, пізнавальна сфера дитини відповідала нормам розвитку. Розмови про рідного батька були для нього неприємними. При пригадуванні батька хлопчик помітно змінював поведінку, ставав більш закритим, тривожним, починав суєтитись, відволікатися, уникати контакту. На прохання розповісти, яким він пам`ятає тата, хлопчик пригадував про те, як тато завжди сварився з мамою, сварив його, клав в куток за те, що не хотів їсти. В результаті діагностичного тестування було виявлено, що в дитини підвищений рівень тривожності, дещо невротичні стани, які є результатом психологічної травматизації в ранньому дитинстві. Дитина недовірливо відноситься до світку, не має базового відчуття довіри і безпеки, яке формується у віці від 0 до 2х років (а.с.28,29). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини були присутні матір -гр. [PERSON] та батько - [PERSON] , представник батька [PERSON] . [PERSON] пояснила те, що батько як за період спільного проживання однією сім`єю так і після розлучення не займався вихованням сина, не піклувався про стан його здоров`я, матеріально не забезпечує. [PERSON] часто поводить себе агресивно, вживає ненормативну лексику в присутності дитини та влаштовує сварки. Зі слів, [PERSON] дитина боїться батька через отриману психологічну травму. Окрім того, син неодноразово озвучував про небажання спілкуватися з батьком та проводити з ним час. Гр. [PERSON] заперечив зазначені [PERSON] обставини та повідомив, що вони з сином постійно проводили час, грали в різні ігри, він піклувався про нього в період хвороби. З приводу того, що його не було тривалий час в житті дитини повідомив, що в цей час працював. Окрім того, зазначив, що спілкувався з сином по телефону, а потім телефон постійно був вимкнутим. Також повідомив, що приносив подарунки на день народження, [PERSON] , однак двері до квартири, де мешкає син йому не відчинили. На комісії був присутній малолітній [PERSON] , який повідомив, що не хоче спілкуватися з дядьком (так хлопчик назвав свого біологічного батька), бо він його ображав, не хотів з ним гратися і постійно сидів в телефоні. Дитина не озвучила жодних приємних спогадів про батька та не бажала про нього говорити. На запитання членів комісії як звати твого батька, відповів [PERSON] . Також хлопчик повідомив, що тато андрій (вітчим) допомагає йому з уроками, відводить на секцію з боксу, грає з ним в різні ігри, піклується про нього, коли він хворіє. Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 14.07.2022 року (протокол №8) орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с.112). При вирішенні цього спору суд виходить з інтересів неповнолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно змісту яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків. Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини ( 995_021 ) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції ( 995_004 ) Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім за інтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно з Рекомендацією Rec(2006)19 "Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками", прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (ст.164 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає з матір`ю та її чоловіком, а відповідач проживає окремо. Позивачка стверджує, що відповідач, як за період спільного проживання однією сім`єю, так і після розлучення, не займався вихованням сина, відповідач заперечує такі її доводи. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона близько 15 років є подругою позивачки [PERSON] та проживає недалеко від останньої. Вважає, що вибір позивачкою [PERSON] як чоловіка був несвідомий, оскільки він принижував її, сестер. Із дитиною він поводив себе добре, тоді коли [PERSON] поводив себе добре. На її думку, покарання які застосовував [PERSON] до дитини, а саме заборона плакати, залишення в дитячій кімнаті без світла, є жорстоким поводженням з дитиною. Свідок зазначила, що [PERSON] ухилявся від виховання дитини, не забирав його із дитячого садка. Дитина не хоче спілкуватися із відповідачем, вважає батьком чоловіка позивачки. [PERSON] займався підготовкою Арсена до школи, навчив його читати, писати, рахувати. В матеріалах справи наявна довідка закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №51 від 15.09.2022 року, яку подав відповідач [PERSON] , згідно якої, зі слів вихователів, батько брав участь у вихованні сина, забирав із садка з серпня 2017 року по січень 2020 року. В цей період [PERSON] допоміг у проведені ремонту спального приміщення групи «Пізнайко», яку відвідував [PERSON] . А з січня 2020 року по серпень 2020 року батько приходив у садок до сина 2 рази. А також наявна копія довідки закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №51 від 26.09.2022 року, яку подала позивачка [PERSON] , та згідно якої у період з грудня 2020 року по серпень 2021 року, батько дитини [PERSON] контакту із ЗДО №51, який відвідував його син, не підтримував, із вихователями не спілкувався. Дитину до закладу дошкільної освіти приводила і забирала мама (а.с.179а,158). Зміст цих довідок суперечить один одному, а відтак суд не бере такі до уваги. При оцінці обставин, які досліджуються судом, суд враховує оглянуті у судовому засіданні відеозаписи, на яких зафіксовано проведення спільного часу батька і сина (а.с.180). Сторони не заперечують, що після їх розлучення у 2020 році [PERSON] приходив до сина, вони проводили час разом та позивачка не заперечувала проти цього. З листопада 2020 року відповідач до дитини не приходив. Відповідач пояснив це тим, що у зв`язку із роботою поїхав в Ірпінь . Водночас, відповідач зазначив, що позивачка заблокувала його номер телефону та він не міг додзвонитися ні їй, ні спілкуватися по телефону із сином. На підтвердження доводів своєї позовної заяви позивачка подала суду копії відповідей ГУ НП у Львівській області від 10.12.2021 року та 02.02.2022 року з додатками, відповідно до яких 23.11.2021 року заявниця [PERSON] повідомила, що «її колишній чоловік вривався до хати, зараз його немає, пішов», 26.01.2016 року заявниця [PERSON] повідомила про те, що прийшов її чоловік буянить, чути плач дитини». Виходячи із копії заяви від 27.01.2022 року, [PERSON] зверталася до начальника [PERSON] у м.Львові з приводу події 26.01.2022 року та просила прийняти міри щодо [PERSON] для того, щоб убезпечити її та її малолітнього сина від можливих нападок її колишнього чоловіка (а.с.37). Враховуючи пояснення сторін з цих питань, судом встановлено, що у ці дні 23.11.2021 року та 26.01.2022 року [PERSON] намагався побачитися із сином, а 07.02.2022 року він звернувся до Залізничної районної адміністрації із заявою про надання висновку про встановлення днів та годин зустрічей із дитиною [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що колишня дружина не дозволяє бачити дитину (а.с.249а). Ця заява, з пояснень представника органу опіки та піклування, була залишена без розгляду у зв`язку із розглядом судом справи про позбавлення батьківських прав. Щодо утримання батьком дитини, суд зазначає наступне. У судових засіданнях позивачка стверджувала, що відповідач не надавав коштів на утримання дитини, а відповідач заперечував це та зазначав, що давав гроші позивачці наручно. Виходячи із копій витягів із карткових рахунків, поданих [PERSON] , 11.08.2020 року карту було поповнено готівкою на 2 092,46 грн. із коментарем «аліменти на дитину [PERSON] за серпень 2020 [PERSON] », 07.09.2020 - карту було поповнено готівкою на 402,01 грн. із коментарем «аліменти за 09.2020 за [PERSON] », 01.10.2020 - карту було поповнено готівкою на 1 608,04 грн. із коментарем «аліменти від [PERSON] на [PERSON] », 15.09.2020 - карту було поповнено готівкою на 272 грн. із коментарем «оплата зв дит.сад.для дитини [PERSON] », 27.10.2020 - карту було поповнено готівкою на 2 361,81 грн. із коментарем «аліменти за жовтень [PERSON] » (а.с.38-41). Відповідно до копій фіскальних чеків, поданих відповідачем [PERSON] , 15.09.2022 року він сплатив 3 015,08 грн., 03.08.2022 року - 2 010,05 грн., 06.07.2022 року - 2 010,05 грн., 22.06.2022 року - 200 грн., 22.06.2022 року - 10 025, 06 грн. в рахунок аліментів на [PERSON] , 03.08.2022 року - 30 450 грн. - аліменти за період листопад 2020-січень 2022 включно на [PERSON] (а.с.173,174, 179). Постановою Львівського апеляційного суду від 18.08.2022 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітнього сина [PERSON] щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на час розгляду справи судом, у відповідача відсутня заборгованість за аліментами, доказів на підтвердження іншого сторонами не надано. Щодо доводів [PERSON] про вчинення домашнього насильства щодо неї чи дитини, то такі не підтверджені належними доказами. Так, позивачка у судовому засіданні пояснила, що не зверталася з приводу таких фактів до правоохоронних органів, а психологічна характеристика дитини не може бути єдиним належним доказом на підтвердження цих обставин. З аналогічних підстав, суд відхиляє доводи позивачки про наявність у відповідача психічної хвороби, оскільки копія картки швидкої медичної допомоги, згідно якої 02.01.2020 року здійснено виклик за адресою [ADDRESS] , привід до виклику - психічні розлади/аномальна поведінка, не реагує випив 10 таблеток сонміл, не є належним доказом для підтвердження таких обставин (а.с.23,24). Відповідно до копій довідок №577 від 07.06.2022 року та №852 від 07.06.2022 року, [PERSON] за медичною допомогою до лікаря психіатра не звертався, на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с.177). Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», громадянин країни [PERSON] на території України станом на 12.07.2022 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.175). Таким чином, матеріали справи не містять доказів винної поведінки відповідача [PERSON] та свідомого умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] . Суд встановив, що відповідач від виконання батьківських обов`язків не відмовлявся та робив спроби поспілкуватись з сином, які виявились безрезультатними з огляду на відносини, які склались між сторонами, сплачував кошти на утримання дитини, та станом на час розгляду справи не має заборгованості за аліментами, бажає спілкуватися із сином, для чого звертався до органу опіки та піклування для встановлення йому часу зустрічей із дитиною. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, згідно ст.166 СК України та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine, заява № 39948/06) зроблено висновки про виключність такого заходу, як позбавлення батьківських прав, оскільки право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположну складову сімейного життя. Заходи національних органів, спрямовані на те, щоб перешкодити реалізації вказаного права, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання може здійснюватися «згідно із законом», відповідати законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції, і має бути «необхідним у демократичному суспільстві». Національні органи повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися досить переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Крім того, суд зауважив, що держава несе позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо. Враховуючи вищенаведене, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування та вважає такий необгрунтованим. Щодо пояснень дитини [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, то суд в цьому питанні враховує висновки Верховного Суду в постанові від 29.07.2021 року, згідно яких думка дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини, так як діти є вразливими до маніпуляцій зі сторони дорослих. Ураховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у їх сукупності. Таким чином, позивачка належним чином не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а відтак у позовних вимогах слід відмовити за необґрунтованістю. Усі інші доводи позивачки та її представника не спростовують висновків суду. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed