Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

В липні 2023 року Заявник [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа: Білоцерківська міська рада, мотивуючи тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] батька Заявника [PERSON] в графі мати вказана - [PERSON] , а в графі батько вказаний - [PERSON] . У свідоцтві про народження [PERSON] також зазначено місце реєстрації народження с. Сколобов, Володарсько-Волинського району, Житомирської області. Згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] прізвище, ім`я та по батькові бабусі заявника по лінії батька - [PERSON] , [INFO] . Заявнику зі слів бабусі [PERSON] та батька [PERSON] відомо, що бабуся [PERSON] укладала шлюб з [PERSON] і від цього шлюбу у них [INFO] народився батько Заявника - [PERSON] . Однак свідоцтво про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] не збереглося і Заявник не має іншої можливості одержати вказане свідоцтво. [INFO] у віці 95 років померла бабуся Заявника - [PERSON] . [PERSON] на день смерті мала єдиного сина [PERSON] , [INFO] , та єдину внучку [PERSON] , [INFO] . Станом на день смерті [PERSON] була одна зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з 20.10.1982 року та Заявник з 14.10.1987 року були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] підтримувала з сином [PERSON] та внучкою [PERSON] дружні, родинні стосунки. Бабуся Заявника [PERSON] близько 30 років до дня смерті постійно хворіла і мала тяжкі захворювання. У 2001 році [PERSON] була прооперована з приводу раку кишківника. До 01.09.2011 року [PERSON] проживала за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] . За фахом [PERSON] була фельдшером і до пенсії вона працювала у різних медичних закладах, а тому вона сама собі за необхідності надавала професійну медичну допомогу. Батько Заявника [PERSON] постійно опікувався та відвідував свою маму [PERSON] , надавав їй допомогу по господарству, а також за свої кошти купував їй продукти харчування та ліки, допомагав сплачувати комунальні послуги за її квартиру. За необхідності [PERSON] періодично проживав з [PERSON] та опікувався нею. У 2011 році стан здоров`я [PERSON] значно погіршився, вона потребувала постійної сторонньої допомоги, не могла самостійно себе обслуговувати, тому [PERSON] , [PERSON] та Заявник прийняли спільне рішення про переїзд [PERSON] в квартиру співвласниками якої були [PERSON] та [PERSON] і яка знаходилася за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , постійно спільно проживали та вели спільне господарство з 01.09.2011 року по день смерті [PERSON] / [INFO] / за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та заявник були зареєстровані у вищевказаній квартирі, а [PERSON] проживала у зазначеній квартирі без реєстрації. У вищевказаний період батько Заявника [PERSON] та Заявник здійснювали догляд за [PERSON] . Заявник надавала [PERSON] необхідну професійну медичну допомогу. [PERSON] купував [PERSON] необхідні ліки та продукти харчування, оплачував комунальні послуги за квартиру [PERSON] , а також підтримував вказану квартиру у належному стані. [PERSON] не мала інших родичів, крім сина [PERSON] , та внучки [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла за адресою: [ADDRESS] . Після смерті бабусі Заявника - [PERSON] залишилося спадкове майно, яке належало померлій на праві власності, а саме: квартира під [ADDRESS] . Батько Заявника [PERSON] та Заявник понесли витрати на поховання [PERSON] , та на поминальні обіди. [PERSON] здійснював постійний догляд за могилою матері та за її квартирою, він періодично проживав у її квартирі та оплачував комунальні послуги, підтримував квартиру матері у належному стані, проводив там необхідні ремонти. Заявник допомагала матеріально батькові оплачувати комунальні послуги за бабусину квартиру. Після смерті батька Заявник сплачує комунальні послуги за бабусину квартиру під [ADDRESS] та доглядає бабусину могилу. [PERSON] фактично прийняв спадщину після своєї померлої матері [PERSON] , оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини і [PERSON] протягом строку встановленого в статті 1270 ЦК України не заявив про відмову від спадщини. Заявник є єдиним спадкоємцем за законом після смерті померлого батька [PERSON] і Заявник прийняла спадшину після свого померлого батька шляхом подачі в шестимісячний строк з дня смерті батька заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. 21.09.2022 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] , яка є спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , спадщина на яку видане свідоцтво складається з: 1/3 частки квартири під [ADDRESS] . При оформленні спадщини після померлого [PERSON] . Заявник дізналася, що батько не оформив спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка складалася з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 21.09.2022 року Заявник звернулася до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] . 21.09.2022 року приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. винесла постанову №108/02-31 в якій відмовила Заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю факту прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб та неподанням документів, що підтверджують родинні відносини, оскільки не надано свідоцтво про шлюб [PERSON] . Згодом Заявник знайшла оригінал нотаріально посвідченого заповіту своєї бабусі [PERSON] від 07.08.1993 року, згідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, що належну їй квартиру під номером двадцять першим, що знаходиться в [ADDRESS] в будинку під номером другим, вона заповідає [PERSON] . За життя [PERSON] вказаний заповіт не скасовувався, не змінювався і даний заповіт є чинним на момент смерті заповідача. Батько Заявника [PERSON] , є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої матері [PERSON] на квартиру під [ADDRESS] . 23.06.2023 року Заявник, як спадкоємець [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] батька [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка складалася з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини і [PERSON] протягом строку встановленого в статті 1270 ЦК України не заявив про відмову від спадщини. Однак 23.06.2023 року приватний нотаріус Кушнір Н.Б. винесла постанову №100/02-31 в якій відмовила Заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька, [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем за заповітом якої був, [PERSON] у зв`язку з відсутністю факту прийняття спадкоємцем [PERSON] спадщини у встановлений законом спосіб та оскільки надані заявником документи не підтверджують факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. [PERSON] , просила суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та бабусею [PERSON] , [INFO] . Також [PERSON] просила встановити факт постійного проживання [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем за законом після смерті якого є його донька [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2023 року головуючим суддею визначено суддю Кошель Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 14 липня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження. Постановлено призначити справу до розгляду в судове засідання на 21 серпня 2023 року. Одночасно витребувано у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Наталії Борисівни інформаційну довідку із спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти), щодо майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та належним чином завірену копію спадкової справи № 13/2022 з інформаційною довідкою із спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти), щодо майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . ( а. с. 115-116 ). 09.08.2023 року судом отримано від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Наталії Борисівни інформаційну довідку із спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти), щодо майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та належним чином завірену копію спадкової справи № 13/2022 з інформаційною довідкою із спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти), щодо майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] .(а.с 122-177) Заявник в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, подала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, заяву про встановлення фактів, що мають юридичне значення підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заінтересована особа в судове засідання представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, заяви та клопотання до суду не надходили, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України). За ч. 3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За умовами п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявник просила встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та бабусею [PERSON] , [INFO] . Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи № 13/2022 з інформаційною довідкою із спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти), щодо майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] інформаційну довідку із спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти), щодо майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Заявник [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . (а.с.27) 21.01.1995 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] і після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] . (а.с. 28) Батько Заявника - [PERSON] народився [INFO] . У свідоцтві про народження [PERSON] в графі мати вказана - [PERSON] , а в графі батько вказаний - [PERSON] . Також у свідоцтві зазначено місце реєстрації народження с. Сколобов, Володарсько-Волинського району, Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . (а.с. 29) [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 30) Заявник [PERSON] прийняла спадшину після свого померлого батька [PERSON] шляхом подачі в шестимісячний строк з дня смерті батька заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. (а.с. 123-175) Згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.09.2022 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б., та зареєстрованого у реєстрі за № 1699, [PERSON] , [INFO] є спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] . Спадщина на яку видане свідоцтво складається з: 1/3 частки квартири під [ADDRESS] . (а.с.45) Заявник у заяві зазначила, що при оформленні спадщини після померлого [PERSON] вона дізналася, що її батько [PERSON] не оформив спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка складалася з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Заявник 21.09.2022 року звернулася до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] . Приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. було винесено постанову 21.09.2022 року за №108/02-31 в якій [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю факту прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб та неподанням документів, що підтверджують родинні відносини, оскільки не надано свідоцтво про шлюб [PERSON] (а.с. 70) [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області.(а.с.32) Спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилася. (а.с. 177) Згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , місце народження с. Сколобов, Володарсько-Волинського району, Житомирської області. (а.с. 31 ) У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , в графі мати вказана - [PERSON] , а в графі батько вказаний - [PERSON] . Також у свідоцтві про народження зазначено місце реєстрації народження с. Сколобов, Володарсько-Волинського району, Житомирської області. (а.с. 29) Згідно відповіді від 15.07.2022 року №22.17-23 на адвокатський запит від 06.07.2022 року №11 Хорошівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) повідомив про наявність архівного фонду у відділі з 1946 року по теперішній час. (а.с. 54) Державний архів Житомирської області Житомирської обласної військової адміністрації Житомирської обласної державної адміністрації у своїй відповіді від 07.11.2022 року № К-3296/01 на адвокатський запит від 27.10.2022 року №12 повідомив, що у книгах реєстрації актових записів про шлюб по с. Сколобів Володарсько-Волинського району Житомирської області за 1935-1936, 1938-1939, 1944 роки та за 1937 рік, що надійшла на зберігання до Державного архіву Житомирської області частково, запису про реєстрацію шлюбу [PERSON] з [PERSON] не виявлено. Книги реєстрації актових записів про шлюб по с. Сколобів Володарсько-Волинського району Житомирської області за 1940-1943 роки на зберігання до Державного архіву Житомирської області не надходили, тому підтвердити реєстрацію шлюбу [PERSON] з [PERSON] неможливо.(а.с.55) Згідно належним чином завіреної ксерокопії актового запису про народження №87 від 16.10.1944 року [PERSON] , останній народився [INFO] , місце реєстрації народження с. Сколобов, Володарського-Волинського району, Житомирської області. Вказана ксерокопія актового запису направлена Державним архівом Житомирської області Житомирської обласної військової адміністрації Житомирської обласної державної адміністрації 07.11.2022 року на адвокатський запит від 27.10.2022 року №12. У вказаному актовому записі зазначені відомості про батьків [PERSON] : батько - [PERSON] , українець, минуло 24 роки, телефоніст; мати - [PERSON] , українка, минуло 24 роки, медфельшер. Місце постійного життя батьків: с. Сколобов Володарсько-Волинського району Житомирської області. (а.с. 56-58) Заявник також вказує на те, що оскільки свідоцтво про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] не збереглося та відсутній актовий запис про шлюб складений у період з 01.01.1935 року по 03.10.1944 року включно на гр. [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Сколобів, Володарсько-Волинського району, Житомирської області та [PERSON] , який би підтвердив той факт, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю її батька [PERSON] , [INFO] і відповідно її бабусею, а тому, виникла необхідність підтвердити родинні зв`язки. При вирішенні даних вимог суд виходить із наступного. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15 квітня 2020 року справі № 302/991/19, провадження № 61-1128св20. Як встановлено судом, на час розгляду даної цивільної справи, інших спадкоємців, які б звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, спадкова справа не містить. Оскільки виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, заявник вірно звернувся в суд із заявою про встановлення цих фактів, розгляд яких здійснюється за правилами окремого провадження. Заявник до суду надала належні та допустимі письмові докази які підтверджують вищевказаний факт родинних відносин і які суд приймає до уваги. Так, Заявником до суду надано рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради народних депутатів від 12.06.1980 року №316 «Про призначення опіки над неповнолітньою [PERSON] [INFO] » в якому було зазначено, що розглянувши заяву [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] про призначення її опікуном над неповнолітньою онукою [PERSON] [INFO] , батьки якої від`їзджають у відрядження за кордон було вирішено призначити [PERSON] опікуном над неповнолітньою онукою [PERSON] , [INFO] . (а.с. 35) Згідно до обмінного ордеру №202 від 14.09.1982 року [PERSON] проживала в [ADDRESS] та в порядку обміну вселилася в квартиру [ADDRESS] . ( а.с.50 ) З належним чином завіреної заступником завідувача Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори А.Приймак копії заяви [PERSON] до Білоцерківської державної нотаріальної контори від 17.09.2001 року також вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON] , оскільки сама [PERSON] у вказаній заяві вказала, що [PERSON] її син. (а.с. 36) Також у справі містяться фотокартки [PERSON] з сином [PERSON] , внучкою [PERSON] різних періодів. (а.с.66-69) За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеність у справі юридичного факту, а саме, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та бабусею [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявник також просила встановити факт постійного проживання [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем за законом після смерті якого є його донька [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 14.06.2023 року за №15.2-03/11233 [PERSON] , [INFO] , станом на день смерті [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 51) Згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 19.09.2022 року за №15.2-03/13247 [PERSON] , [INFO] , з 20.10.1982 року та [PERSON] , [INFO] , з 14.10.1987 року були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 52) Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке належало померлій на праві власності, а саме: квартира під [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] від 30.04.1993 року і вказана квартира зареєстрована у Міжрайонному бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності за [PERSON] і записана 29.05.1993 року у реєстрову книгу за №100 Р№11134. (а.с. 33) Згідно свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 18.06.2007 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ від 21.07.2007 року [PERSON] та [PERSON] були співвласниками квартири [ADDRESS] . (а.с.33) Згідно акту №96 від 08.06.2023 року виданого КП БМР ЖЕК №1 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно спільно проживали з 01.09.2011 року по день смерті [PERSON] / [INFO] / за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживала у зазначеній квартирі без реєстрації. (а.с. 53) Заявник зазначила, що з 01.09.2011 року по день смерті [PERSON] / [INFO] / [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . У вищевказаний період [PERSON] та [PERSON] здійснювали догляд за [PERSON] [PERSON] опікувався своєю матір`ю [PERSON] , купував їй необхідні ліки та продукти харчування, оплачував комунальні послуги за вищевказану квартиру бабусі, а також підтримував вказану квартиру у належному стані. Заявник за фахом професійна медсестра (а.с. 61-63) і вона надавала постійно необхідну медичну допомогу бабусі за вищевказаною адресою під час їхнього спільного проживання. Інших родичів, крім сина [PERSON] , та внучки [PERSON] [PERSON] не мала. [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в 1-му хірургічному відділенні Білоцерківської міської лікарні №2 з 28.10.2013 року по 01.11.2013 року, що підтверджується епікризом історії хвороби №12528 [PERSON] виданим КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» у якому вказано, що на той час [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 49) Згідно лікарського свідоцтва про смерть №396 від 02.11.2013 року, [PERSON] померла у віці 95 років за адресою: [ADDRESS] . Також у лікарському свідоцтві зазначено, що [PERSON] близько 30 років до дня смерті хворіла і мала такі захворювання: застійна серцева недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця, атеросклеротична хвороба серця. Крім вказаного, [PERSON] хворіла на загальний атеросклероз та рак кишківника. (а.с. 44). Згідно виписки з історії хвороби [PERSON] виданої 03.02.2023 року КНП «Київський обласний онкологічний диспансер» [PERSON] у 2001 році була прооперована з приводу раку кишківника. (а.с.48) [PERSON] та [PERSON] понесли витрати на поховання [PERSON] , що підтверджується: фіскальним чеком від 02.11.2013 року, рахунками-замовленнями №001943 від 02.11.2013 року, №001944 від 03.11.2013 року; квитанцією до прибуткового касового ордера від 02.11.2013 року, накладною. (а.с. 39-43). Як зазначила Заявник в заяві у рахунках-замовленнях та у квитанції до прибуткового касового ордера зазначений замовник - [PERSON] . На прохання батька Заявник зверталася до КП БЦМР «Спецкомбінат з надання ритуальних послуг» і замовляла та оплачувала грошові кошти за ритуальні послуги пов`язані з похованням бабусі, але більшу частину цих коштів складали надані Заявнику батьком його особисті кошти. Також батько Заявника і Заявник понесли витрати на поминальні обіди в день похорону [PERSON] , на 9 днів та на 40 днів. Крім вказаного, [PERSON] здійснював постійний догляд за могилою бабусі та за її квартирою. Після смерті своєї матері він періодично проживав у її квартирі та оплачував комунальні послуги, підтримував вказану квартиру у належному стані, проводив там необхідні ремонти. Після смерті бабусі батько Заявника [PERSON] надавав їй грошові кошти для сплати за комунальні послуги за бабусину квартиру. Заявник допомагала матеріально батькові оплачувати комунальні послуги за бабусину квартиру. Після смерті батька Заявник сплачує комунальні послуги за квартиру під [ADDRESS] та доглядає бабусину могилу. В матеріалах справи знаходяться копії фіскальних чеків, копії квитанцій, копії дублікатів чеків про оплату комунальних послуг [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; копії рахунків для оплати комунальних послуг які надходили на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За період з 2014 року по липень 2023 року (а.с.71-107) 21.09.2022 року Заявник [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] . Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.09.2022 року №108/02-31 приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. відмовила [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю факту прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб та неподанням документів, що підтверджують родинні відносини. (а.с. 70) Заявник зазначила, що згодом вона знайшла оригінал нотаріально посвідченого заповіту [PERSON] від 07.08.1993 року. Згідно заповіту, який нотаріально посвідчений Могилевською Л.Г., в.о., державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори 07.08.1993 року та зареєстрований в реєстрі за № 2-2783, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, що належну їй квартиру під номером двадцять першим, що знаходиться в [ADDRESS] в будинку під номером другим, вона заповідає [PERSON] . (а.с. 34) Заявник зазначає, що її батько [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої матері [PERSON] на квартиру під номером [ADDRESS] . [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , бо він фактично прийняв спадщину після своєї померлої матері [PERSON] , яка складалася з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] і [PERSON] протягом строку встановленого в статті 1270 ЦК України не заявив про відмову від спадщини. 23.06.2023 року [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] батька, [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка складалася з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини і [PERSON] протягом строку встановленого в статті 1270 ЦК України не заявив про відмову від спадщини. Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 23.06.2023 за № 100/02-31, приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька, [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем за заповітом якої був, [PERSON] у зв`язку з відсутністю факту прийняття спадкоємцем [PERSON] спадщини у встановлений законом спосіб. У вищевказаній постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус Кушнір Н.Б. зазначила, що відповідно до Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади №15.2-03/11233, виданого Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради 14.06.2023 року померла [PERSON] була зареєстрована на день смерті за адресою: [ADDRESS] , одна. [PERSON] пропустив встановлений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини та не прийняв фактично спадщину у відповідності до ст. 1268 ЦК України, після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки надані заявником документи не підтверджують факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Крім вищевказаного, у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.06.2023 року №100/02-31 зазначено, що за даними Спадкового реєстру (Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру «спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» №72937490 від 23.06.2023 року) нотаріусом встановлено відсутність заведеної спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] . (а.с. 59-60,176-177) При вирішенні даних вимог суд виходить із наступного. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. В ч. 1 ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Так за змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції положень Закону, що діяли на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією ( 254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції положень Закону, що діяли на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Отже, статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З вищенаведеного вбачається, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. За змістом пунктів 3.21., 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім місцем його проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Дана правова позиція міститься у Постанові ВС від 28.02.2018 року справа №633/344/16-ц. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що батько Заявника [PERSON] , в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину за заповітом після своєї померлої матері [PERSON] , а саме: квартиру [ADDRESS] , оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] протягом строку встановленого в статті 1270 ЦК України не заявив про відмову від спадщини, але за життя [PERSON] спадщину не оформив, бо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються належними та допустимими доказами, які надані суду. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеність у справі юридичного факту, а саме, факту постійного проживання [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем за законом після смерті якого є його донька [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Встановлення факту родинних відносин та факту спільного проживання має для Заявника юридичне значення, оскільки від встановлення вказаних фактів залежить оформлення спадщини, при цьому дана справа не пов`язана з вирішенням спору про право, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Так, батько Заявника [PERSON] , єдиний спадкоємець за заповітом після померлої [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] . Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заявниця також вважається такою, що прийняла спадщину після померлої [PERSON] , оскільки вона постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини і протягом строку встановленого в статті 1270 ЦК України вона не заявила про відмову від спадщини. Однак після смерті [PERSON] згідно до ст. 1223 ЦК України, батько Заявниці [PERSON] єдиний спадкоємець за заповітом після померлої [PERSON] на її вищезазначену квартиру. Інші спадкоємці відсутні. Від встановлення вказаних фактів залежить оформлення Заявником спадкових прав та виникнення спадкових прав померлого [PERSON] та можливість їх подальшої реалізації. Батько Заявника [PERSON] та бабуся Заявника [PERSON] померли, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем за адресою реєстрації спадкоємця, встановлення даного факту необхідно Заявнику для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилась після смерті її бабусі [PERSON] , яку фактично прийняв її батько [PERSON] . При цьому спір про право відсутній. Статтею 129 1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (суд ураховує також роз`яснення Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" - рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання). При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 297 ЦПК України при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження - судові витрати не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved