Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до КП "Харківський вагоноремонтний завод", в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 03.03.2023 року, просить стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та 3% річних за період прострочення виконання зобов`язань за договорами на загальну суму 850554,34 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що між ПП "Орієнтир МВ" та КП "Харківський вагоноремонтний завод" 23.12.2011 року укладено договори № 317, № 318, № 319 про закупівлю товарів. Рішенням господарського суду Харківської області від 01.10.2019 року по справі № 922/1839/19 в зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання стягнуто з КП "Харківський вагоноремонтний завод" на користь ПП "Орієнтир МВ" за договором № 317 основний борг, інфляційні витрати, річні та пеню на загальну суму 509935,07грн.; за договором № 318 основний борг, інфляційні витрати, річні та пеню на загальну суму 624111,49грн.; за договором № 319 основний борг, інфляційні витрати, річні та пеню на загальну суму 285435,19грн., а всього 1403648,43грн. Між ПП "Орієнтир МВ" та [PERSON] 20.11.2019 року укладено договір відступлення права вимоги за вказаними договорами. Отже, з 20.11.2019 року позивач став кредитором відповідача згідно умов договорів, що підтверджується ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2019 року по справі № 922/1839/19. Однак, відповідач до теперішнього часу зобов`язання по оплаті заборгованості згідно з рішенням суду не виконав, з огляду на що на підставі ст. 625 ЦК України позивачем в межах цього позову пред`явлено до стягнення з вересня 2019 року по січень 2023 року інфляційні витрати у розмірі 692384,31грн. та за період з 01.06.2019 року по 10.01.2023 року 3% річних у розмірі 158170,03грн. 27.01.2023 року КП "Харківський вагоноремонтний завод" подано відзив на позов, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що КП "Харківський вагоноремонтний завод" перебуває в стані припинення шляхом приєднання до КП "Салтівське трамвайне депо". 23.12.2011 року між КП "Харківський вагоноремонтний завод" та ПП "Орієнтир МВ" було укладено договір № 317, № 318, № 319 про закупівлю товару. Сукупна ціна договорів складає 497465 грн. Згідно умов договорів замовник оплачує постачальнику товар протягом 15 банківських днів з дати поставки товару замовнику, при наявності фінансування. Відповідно до положень додаткових угод до договорів сторони домовились у зв`язку з відсутністю фінансування, продовжити дію договорів до 01.05.2012 року. Також вказує на те, що КП "Харківський вагоноремонтний завод" сплатив на рахунок ПП "Орієнтир МВ" 497465 грн. переказами за перод часу з 21.03.2012 року до 27.04.2012 року. Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договорами виконав в повному обсязі, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій. 06.02.2023 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач додатково зазначив, що відповідач у відзиві фактично просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.10.2019 року по справі № 922/1839/19 та ухвалу суду від 16.12.2019 року у цій же справі. Однак, перегляд рішення і ухвали не віднесено до компетенції загальних судів. Попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК України та ст. 625 ЦК України, які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.12.2022 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 07.03.2023 року за клопотанням відповідача залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, КП "Салтівське трамвайне депо". Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 16.05.2023 року закрите підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про проведення судового розгляду за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Байгер А. І. у судове засідання не з`явилась, подала клопотання про відкладення розгляду справі в зв`язку з перебуванням у відпустці за сімейними обставинами. В зв`язку з ненаданням представником відповідача документів на підтвердження неможливості явки у судове засідання (наказ про відпустку тощо) підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні. Представник третьої особи КП "Салтівське трамвайне депо" в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Рішенням господарського суду Харківської області від 01.10.2019 року по справі № 922/1839/19 стягнуто з Комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" на користь Приватного підприємства "Орієнтир МВ" заборгованість: за договором № 317: основний борг в розмірі 178370,00 грн., три проценти річних в розмірі 38959,99 грн., інфляційні втрати в розмірі 287889,18 грн., пеню в розмірі 4715,90 грн., за договором № 318: основний борг в розмірі 219480,00 грн., три проценти річних в розмірі 43019,15 грн., інфляційні втрати в розмірі 354240,72 грн., пеню в розмірі 7371,62 грн., за договором № 319: основний борг в розмірі 99615,00 грн., три проценти річних в розмірі 21295,78 грн., інфляційні втрати в розмірі 160778,61 грн., пеню в розмірі 3745,80 грн., суму судового збору в розмірі 21292,23 грн. Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2019 року по справі № 922/1839/19 замінено стягувача - Приватне підприємство "Орієнтир МВ" на його правонаступника - Фізичну особу [PERSON] з виконання наказу господарського суду Харківської області від 24.10.2019 по справі № 922/1839/19 про стягнення з Комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" заборгованості: за договором № 317: основний борг в розмірі 178370,00 грн., три проценти річних в розмірі 38959,99 грн., інфляційні втрати в розмірі 287889,18 грн., пеню в розмірі 4715,90 грн., за договором № 318: основний борг в розмірі 219480,00 грн., три проценти річних в розмірі 43019,15 грн., інфляційні втрати в розмірі 354240,72 грн., пеню в розмірі 7371,62 грн., за договором № 319: основний борг в розмірі 99615,00 грн., три проценти річних в розмірі 21295,78 грн., інфляційні втрати в розмірі 160778,61 грн., пеню в розмірі 3745,80 грн., суму судового збору в розмірі 21292,23 грн. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КП "Харківський вагоноремонтний завод" згідно рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації з 29.04.2014 року перебуває у стані припинення. Постановою Верховного Суду від 11.01.2023 року у справі № 922/1839/19 у справі за позовом [PERSON] до КП "Харківський вагоноремонтний завод" про стягнення коштів касаційну скаргу Комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо" задоволено. Ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 у справі №922/1839/19 скасовано, а справу передано на розгляд суду апеляційної інстанції. Постановою державного виконавця Основянсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного МУМЮ від 06.03.2023 року відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Харківської області № 922/1839/19. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 року по справі № 922/1839/19 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо" задоволено. Рішення Господарського суду Харківської області від 01.10.2019 у справі №922/1839/19 скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. З огляду на невиконання КП "Харківський вагоноремонтний завод" грошового зобов`язання, що виникло у нього на підставі рішення суду по справі № 922/1839/19, позивач звернувся до суду з цим позовом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Тобто, рішенням суду визначено грошові зобов`язання, ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню, а кредитор має право на нарахування сум на підставі цієї статті за період невиконання рішення суду. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 284 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд зазначає, що постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 року по справі № 922/1839/19 скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 01.10.2019 у справі № 922/1839/19, невиконання якого було підставою для виникнення у КП "Харківський вагоноремонтний завод" перед [PERSON] грошового зобов`язання та нарахування позивачем інфляційних витрат та річних, пред`явлених до стягнення в межах цієї справи. Крім того, в межах вказаної справи судом апеляційної інстанції в задоволенні позову відмовлено в зв`язку з відсутністю прострочення боржника КП "Харківський вагоноремонтний завод" та, відповідно, відсутністю заборгованості по договорам № 317, 318, 319 і підстав для застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України. В зв`язку з викладеним відсутні підстави для відповідальності КП "Харківський вагоноремонтний завод" за невиконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову [PERSON] до КП "Харківський вагоноремонтний завод" про стягнення грошових коштів має бути відмовлено. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: dismissed