Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

У червні 2023 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до Акціонерного товариства\~Криворізький залізорудний комбінат (далі АТ Кривбасзалізрудком), в обґрунтування якого вказав, що протягом тривалого часу, а саме з жовтня 1981 року по серпень 2020 року працював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача на різних посадах. 12 січня 2023 року рішенням ЛЕК Державної установи Український науково-дослідний інститут промислової медицини позивачу встановлено професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В, легенева недостатність другого ступеня. За висновком МСЕК позивачу первинно встановлено втрата працездатності у розмірі 30% та ІІІ групу інвалідності безстроково. Внаслідок отриманих професійних захворювань позивача постійно турбує задишка при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, сильний кашель, частіше з виділенням невеликої кількості слизового в?язкого харкотиння, а рідше - сухий приступоподібний кашель, а також біль у грудах на та міжлопатковій ділянці. Крім того, порушено його звичайний спосіб життя, а тривалий процес лікування позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя та приділяти увагу рідним. У зв?язку з хворобою позивач змушений багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності, що спричиняє йому моральні страждання та переживання. Позивач вважає, що професійне захворювання виникло внаслідок порушень норм охорони праці на підприємстві, де він працював. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 201000 грн., яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 04 липня 2023 року судом відкрито провадження у справі та призначене розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник відповідача адвокат Литвиненко С.В. скористалась правом надання відзиву, в якому позовні вимоги не визнала. В обґрунтування вказала, що згідно Акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 13 березня 2023 року, позивач на посаді начальника підземної дільниці виробничого контролю рудопідготовки шахти Козацька (Гвардійська) гірничої інспекції з технічного контролю якості руд АТ Кривбасзалізрудком порушив п.5.13 Посадової інструкції начальника підземної дільниці виробничого контролю рудопідгтовки та ст.14 Закону України Про охорону праці. Також, Акт було підписано з окремою думкою, де зазначено, що відповідач, як роботодавець, не винен у виникненні професійного захворювання [PERSON] , оскільки умови праці, де працював останній є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом, при цьому, законодавчо допускається робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів виробничого середовища за умови застосування засобів індивідуального та колективного захисту і позивач на протязі всього часу роботи своєчасно забезпечувався протипиловими респіраторами типу Лепесток-40, а тому за умови постійного використання засобів захисту - шкідливий вплив пилу з вмістом кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70 % на [PERSON] не відбувався. Під час укладення трудового договору з відповідачем, позивач був повідомлений і ознайомлений під розпис про його права і обов?язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров?я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров?я та його наслідки, жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв?язку небезпекою для здоров?я або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв?язку невиконанням підприємством законодавства про охорону праці від [PERSON] не надходило. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв?язку з настанням професійних захворювань - не вчиняв, в наслідок чого не може нести відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди. [PERSON] свідомо порушував законодавство про охорону праці, що виразилось у недбалому ставленні до свого здоров`я, що спричинило виникнення у нього професійних захворювань. Також, позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт зміни його способу та якості життя після виникнення професійних захворювань, висновків медичних органів, які підтверджують факт перенесення позивачем моральних страждань також не надано, а тому факт спричинення моральної шкоди є недоведеним. Крім того, вказала, що з 23 травня 2020 року моральна шкода в розмірі вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року визначається з урахуванням необхідності утримання податку з доходів фізичних осіб, у зв`язку з чим наполягали на врахуванні судом норм податкового законодавства. Враховуючи викладене, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач працював з 02 жовтня 1981 року по 03 квітня 1982 року - слюсарем черговим та з ремонту устаткування шахти Гвардійська в/о Кривасруда, з 23 липня 1984 року по 29 квітня 1987 року підземним слюсарем черговим та з ремонту устаткування, шахти Гвардійська в/о Кривасруда, з 03 жовтня 1989 року по 01 листопада 1999 року - електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування шахти Гвардійська в/о Кривасруда, з 01 листопада 1999 року по 28 квітня 2001 року гірничим майстером шахти Гвардійська ДП Кривбасзалізрудком, з 28 квітня 2001 року по 03 вересня 2007 року начальником відділу контролю відділу технічного контролю, з 03 вересня 2007 року по 04 серпня 2020 року начальником підземної дільниці виробничого контролю рудопідготовки шахти Гвардійська гірничої інспекції з технічного контролю якості руд. 04 серпня 2020 року звільнений у зв`язку із виходом на пенсію за віком, згідно ст.38 КЗпП, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.7-10). Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Державної установи Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 12 січня 2023 року за № 47, позивачу були встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В, легенева недостатність другого ступеня (а.с.22). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 13 березня 2023 року, проведеного на АТ\~Кривбасзалізрудком, встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача, а саме: працюючи начальником підземної дільниці виробничого контролю рудопідготовки шахти Козацька (шахта Гвардійська) гірничої інспекції з технічного контролю якості руд АТ Кривбасзалізрудком у період з 28.04.2001 року по 04.08.2020 року [PERSON] виконував в підземних умовах комплекс робіт з оперативного управління усіма видами робіт на дільниці у відповідності з затвердженими технічними проектами та планом, забезпечував виконання планових виробничих завдань, організовував та контролював координацію роботи підлеглого персоналу. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі системи вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив аерозолі фібро генної дії, що перевищували нормативні значення. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я Державної установи Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 12 січня 2023 року за № 47, підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: з 01.01.1995 року по 01.11 1999року електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування шахти Гвардійська рудоуправління імені В.І. Леніна об?єднання Кривбасруда виробничого об`єднання Криворізький державний залізорудний комбінат, з 01.01.1999 року по 28.04.2001 року майстер гірничий шахти Гвардійська виробничого об`єднання Криворізький державний залізорудний комбінат (а.с.16-18). Пунктом 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 13 березня 2023 року, встановлено причини виникнення хронічного професійного захворювання, а саме: пил переважно фіброгенної дії: концентрація иилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму 1,05-1,25 рази (2,1-2,5 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3), згідно Наказу МОЗ України віл 14.07.2020 № 1596 Про затвердження гігєнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони. Особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є особисто [PERSON] на посаді начальника підземної дільниці виробничого контролю рудопідготовки шахти Козацька (шахта Гвардійська) гірничої інспекції з технічного контролю якості руд АТ Кривбасзалізрудком порушено пункти 5.13 Посадової інструкції начальника підземної дільниці виробничого контролю рудо підготовки, затвердженої наказом публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат № 2599 віл 03.12.2014 року та стаття 14 Закону України Про охорону праці від 14.10.1992 року № 2694-12. Висновком МСЕК від 08 червня 2023 року позивачу первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності по ХОЗЛ та ІІІ групу інвалідності з 01 травня 2023 року безстроково (а.с.20-21). Позивачу протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу. У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.23-24). Статтею 3\~Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46\~Конституції \~України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 Кодексу законів про працю України\~(далі -\~КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Згідно частин 1, 3 ст.3 Закону України Про охорону праці, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно\~ст.173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч.2\~ст.153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1\~КЗпП України\~передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст.237-1\~КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок роботи у шкідливих умовах, під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України\~Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~ст.237-1\~КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав.\~Моральна шкода\~полягає,\~зокрема у\~фізичному болю\~та стражданнях,\~яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення останньому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, оскільки самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача у зв`язку з його тривалою протягом 34 років роботою на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці, що підтверджується Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 13 березня 2023 року. За таких обставин суд вважає, що АТ\~Кривбасзалізрудком\~повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, що спричинена професійним захворюванням. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивачу первинно встановлена втрата професійної працездатності 30 % та ІІІ група інвалідності безстроково, внаслідок чого у позивача порушено звичний спосіб життя, він потребує медичного лікування. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~№ 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних,душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Cуд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача протягом 34 років, характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, і вважає необхідним, розумним та достатнім визначити розмір компенсації в сумі 110000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 201000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Крім того, відповідно до пп. А п.\~164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України\~(в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Враховуючи викладене, доводи сторони відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди суд відхиляє, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1100 грн., оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від його сплати.

Outcome: partial