Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Рух справи 07.09.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Павленко С.В. (діє на підставі довіреності), в якій позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів: - заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № 18708/2018 від 13.07.2018 у розмірі 356 763,08 грн; - судовий збір у розмірі 5 351, 45 грн; - витрати на правничу допомогу в розмірі 35 676,308 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - відповідачів у справі. Відповіді на такі запити надійшла 16.09.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20.09.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову В позові вказується, що 13.07.2018 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 18708/2018, п. 1.1 якого передбачено, що Банк зобов`язується передати у власність позичальникові грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Зазначається, що відповідно до п. 2.1., 2. Кредитного договору Банк видає Позичальнику Кредит у розмірі 778 604,40 до 12.07.2025 на наступні цілі: - для повної / часткової оплати за договором Купівлі-проваджу транспортного засобу марки NISSAN X-TRAIL, номер кузова [NUMBER] , колір зелений, реєстраційний номер [NUMBER] , укладеного між Позичальником та ТОВ «КИЙ АВТО-ХОЛДИНГ». - для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 22 604,40 грн. Зі слів позивача, 13.07.2018 для забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між Позичальником та Банком був укладений Договір застави, відповідно до п. 1.2. якого предметом застави є рухоме майно - автомобіль: NISSAN X-TRAIL, номер кузова [NUMBER] , колір Білий, реєстраційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна - 1598, рік випуску 2018, Свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , виданого 8041. Також, позивач зауважує, що з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № 18708/2018 від 13.07.2018, між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 18708/2018/2 від 13.07.2018, відповідно до п. 2.6. якого Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. В позові наголошується, що на виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, проте Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Позивач вказує, що 02.10.2020 у зв`язку з невиконанням умов Кредитного договору АТ «Кредобанк» звернулося до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. із заявою про вчинення виконавчого напису на Договорі застави з метою звернути стягнення на Предмет застави. Зазначає, що 29.03.2021 у зв`язку із продажем Предмета застави приватним виконавцем було перераховано кошти отримані від реалізації Предмета застави на рахунок АТ «Кредобанк» у розмірі 431 553,51 грн. Однак, як стверджує позивач, у зв`язку з тим, що загальна сума заборгованості за виконавчим написом становила 783 591, 27 грн., то АТ «Кредобанк» не вдалося у повній мірі задовольнити свої вимоги за Кредитним договором, а тому станом на сьогодні заборгованість за Кредитним договором є непогашеною. В позові звертається увага на те, що 20.07.2021, з метою досудового врегулювання спору, позивачем направлялися вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості, однак відповідачі відмовились від їх отримання. За таких обставин, враховуючи, що заходи досудового врегулювання спору не принесли бажаного результату, позивач просить захистити порушені права та майнові інтереси, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог. Щодо правової позиції відповідачів Відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - відповідачів. З відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА від 16.09.2021 вбачається, що місце проживання відповідачки [PERSON] з 30.04.2002 зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 48). З відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 16.09.2021 вбачається, що місце проживання відповідача [PERSON] з 07.07.2000 зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV громадянин України …> зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до ч. 10 ст. 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. …> За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом. Суд направляв на зареєстровану адресу відповідачів копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідачі кореспонденцію суду не отримали, а листи повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання». Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідачів, суд зробив оголошення для відповідачі про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади, унікальний покажчик ресурсу: https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1461778/. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідачів належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримали відповідачі адресовану їм кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості достеменно встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. До позовної заяви долучено копію кредитного договору № 18708/2018 від 13.07.2018, укладеного між ПАТ «Кредобанк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник), положеннями п.п. 1, 2 якого передбачено, що Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі 778 604,40 на строк до 12.07.2025 на умовах, обумовлених цим кредитним договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ними, комісії та інші платежі, передбачені цим кредитним договором (а.с. 16-18). Вбачається, що 13.07.2018, між ПАТ «Кредобанк» та відповідачкою [PERSON] укладено договір поруки № 18708/2018/2, положеннями п. 1.1 якого передбачено, зокрема, що поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойки) за кредитним договором № 18708/2018 від 13.07.2018, укладеним між Боржником та кредитором. Відповідно до п. 2.6. такого договору Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором (а.с. 22). Крім того, встановлено, що 25.07.2018, між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] , з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 18708/2018 від 13.07.2018 укладено договір застави, предметом якого є транспортний засіб: NISSAN X-TRAIL, № шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] (а.с. 20-21). Меморіальними ордерами №№ 41124113, 41123286 від 26.07.2018, копії яких долучені до позовної заяви, підтверджується видача 756 000,00 грн та 22 604,40 грн відповідно, з призначеннями: надання кредиту ( [PERSON] ), відп. До дог. КНЧ-171024 від 13.07.2018; надання кредитних коштів, із подальшим їх скеруванням на оплату страхових внесків згідно договорів страхування (а.с. 6, 7). Зі змісту постанови від 29.03.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 63647873 вбачається, що така винесена приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва - Русецьким П.С. при примусовому виконанні виконавчого напису № 2740 виданого 02.10.2020 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу - Барбуляк Х.М., яким посвідчено право кредитора звернути стягнення на предмет застави (а.с. 23-24). За змістом вказаної постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 63647873, вбачається, зокрема, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, а саме: NISSAN X-TRAIL, колір: зелений, 2018 року випуску, об`єм двигуна: 1598 № шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , належного [PERSON] , запропоновано задовольнити вимоги АТ «Кредобанк» за період з 22.08.2019 по 22.08.2020 на загальну суму 783 591,27 грн з яких: - 681 328,89 грн - неповернута сума кредиту; - 62 095,56 грн - прострочені відсотки; - 35 779,80 - штраф за невиконання негрошових зобов`язань; - 2 387,02 - заборгованість по пені; - 2 000,00 грн - плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису. При цьому, у вказані постанові приватним виконавцем вказано наступне: -Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 15.03.2021 № 529907 організатором електронних торгів Державним підприємством "СЕТАМ" (01001, м.Київ, вул.Стрілецька, 4-6) 15.03.2021 проведено електронні торги з реалізації майна: транспортний засіб NISSAN X-TRAIL, колір - зелений, 2018 року випуску, № шасі [NUMBER] ,об`єм двигуна 1598, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Торги проведено наофіційному веб-сайті за адресою: https://setam.net.ua (система електронних торгів арештованим майном - СЕТАМ), реєстраційний номер лота 465351 (посилання на лот: https://setam.net.ua/auction/465016). -Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 15.03.2021 № 529907 Державного підприємства "СЕТАМ" торги відбулися, майно реалізовано за ціною 503 219,85 грн. 26.03.2021 р. на рахунок приватного виконавця надійшли грошові кошти за придбане майно на електронних торгах в сумі 478 058,86 грн. 29.03.2021 складено Акт про проведені електронні торги. -В результаті розподілу стягнутих коштів стягувачу перераховано за виконавчим документом кошти в сумі 431 553,51 грн згідно платіжного доручення № 1085 від 29.03.2021 року, кошти в сумі 3 000 грн перераховано стягувачу згідно платіжного доручення № 1083 від 29.03.2021. Основну винагороду приватного виконавця в сумі 43 155,35 грн перераховано згідно платіжного доручення № 1086 від 29.03.2021. Витрати виконавчого провадження в сумі 350 грн перераховано згідно платіжного доручення № 1084 від 29.03.2021. За змістом долученого позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором кредиту № 18708/2018 від 13.07.2018, заборгованість позичальника ( [PERSON] ) за тілом кредиту станом на 13.04.2021 становить 356 763,08 грн. Також, до позовної заяви долучено рух коштів по рахунку відповідача ( [PERSON] ) з 13.07.2018 по 28.04.2021 (а.с. 8-15); графік погашення заборгованості до кредитного договору № 18708/2018 від 13.07.2018 (а.с. 19); копії досудових вимог щодо дострокового стягнення заборгованості, адресовані позивальнику ( [PERSON] ) та поручителю ( [PERSON] ) /а.с. 25, 26/ з описами вкладень, фіскальним чеком про сплату послуг АТ «Укрпошта», реєстром поштових відправлень та інформації з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» (а.с. 27-32); копії паспорту позичальника (а.с. 33) та поручителя (а.с. 35), їх реєстраційні номери облікових карток платників податків (а.с. 34, 35 - зворотній бік); статут АТ «Кредобанк» в редакції, затвердженій рішенням акціонера № 01/2020 від 28.04.2020 (а.с. 36-40); виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо АТ «Кредобанк» (а.с.41). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права За загальним правилом ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Матеріалами справи підтверджено, що 13.07.2018, між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір № 18708/2018, положеннями п. 1 якого передбачено, що банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ними, комісії та інші платежі, передбачені цим кредитним договором. 13.07.2018 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] (Поручитель) укладено договір поруки № 18708/2018/2, положеннями п. 1.1 якого, зокрема, передбачено, що поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойки) за кредитним договором № 18708/2018 від 13.07.2018, укладеним між Боржником та кредитором. 25.07.2018, між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 18708/2018 від 13.07.2018, укладено договір застави, предметом якого є транспортний засіб: NISSAN X-TRAIL, № шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] . При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). При цьому, суд враховує, що як зазначено, зокрема у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 03.10.2018 у справі № 336/4718/15-ц (провадження № 61-15951св18) наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позивач стверджує, що після часткового погашення заборгованості за рахунок заставного майна, заборгованість позичальника ( [PERSON] ) за кредитним договором № 18708/2018 від 13.07.2018 станом на 13.04.2021 становить 356 763,08 грн. Відповідачі доводів позивача про таку заборгованість не спростували, контррозрахунку заборгованості не зробили, доказів сплати заборгованості за кредитним договором на визначену суму не подали. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. З матеріалів справи вбачається, що позивачем доведено обставини, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості і його розміру. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Разом з тим, суд бере до уваги, що ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким установлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Договір поруки має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. З аналізу вимог ч. 1 ст. 554 ЦК України у поєднанні з вимогами, передбаченими ч. 1 ст. 542 та ст. 543 цього Кодексу, слідує, що між боржником та поручителем існує солідарний обов`язок, установлений законом якщо інше не встановлено договором. При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 2.6 договору поруки від 13.07.2018 № 18708/2018/2 Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судового збору Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 5 351,45 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви (а.с. 4). Разом з тим, суд зауважує, що як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 754/16506/17 (провадження № 61-19115св20) солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено. Отже судовий збір підлягає стягненню з відповідачів у рівних частинах: з кожного з відповідачів по 2 675,72 грн. Щодо витрат на правничу допомогу Згідно положень ч. ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині позовної заяві позивачем, зокрема, ставиться питання про солідарне стягнення з відповідачів витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10% від ціни позову, а саме: 35 676,308 грн (а.с. 3, зворотній бік). На підтвердження суми витрат на правничу допомогу та наданих послуг, позивачем до матеріалів справи долучено: -копію з витягу з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, укладеного між АТ «Кредобанк» та адвокатським об`єднанням «Бізнес і право», який відображає розділ «Визначення термінів» та п.п. 14.6-17 такого договору (а.с. 43); -копію ордеру серії КС № 573217 від 16.06.2020 (а.с. 42); -копію свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю (а.с.45); -копію посвідчення адвоката (а.с. 45). Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20 (провадження № 61-18451св20) вказано, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц та від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц. Як зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.08.2023 у справі № 640/14930/20 склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Зі змісту наявного в матеріалах справи витягу з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 неможливо встановити в якій конкретно справі надавалася правова допомога та її зміст, кількість наданих послуг, їх вартість, визначений сторонами порядок розрахунків, визначений сторонами розмір гонорару, тощо. Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження визначеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 відсотків від ціни позову задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: approved