Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд : - розірвати договір споживчого кредиту № 484147162 від 14.09.2020 укладеного між позивачем та АТ « СЕНС БАНК»; - встановити загальну суму заборгованості позивача перед АТ « СЕНС БАНК» по договору споживчого кредиту № 484147162 від 14.09.2020 року в сумі 1135,15 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що між позивачем та АТ « Альфа - Банк», правонаступником якого є АТ « СЕНС БАНК» 14 вересня 2020 року було укладено договір споживчого кредиту № 484147162, згідно якого позивач отримав кредит у сумі 36720,00 грн строком до 15 жовтня 2022 року, з оплатою згідно графіку платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору. У відповідності до графіку платежів позивач мусив сплачувати на повернення кредитних коштів щомісяця 1518,96 грн. до 15 числа кожного місяця. Позивач здійснював погашення боргу за кредитним договором згідно графіку платежів З 21 лютого 2022 року з боку Російської Федерації розпочата військова агресія про ти України. Указом президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року оголошено загальну мобілізацію та введено воєнний стан на всій території України. З 21 лютого 2022 року по травень 2022 року позивач перебував за межами України. Коли повернувся до України застався без джерела доходів у зв`язку з військовими подіями. Крім того , листом Торгово - промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року з 24 лютого 2022 року військова агресія російської федерації проти України є форс -мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). В зв`язку з викладеним позивач вказує що погашення кредитного зобов`язання здійснював іноді з перериваннями, проте до 15 жовтня 2022 року вніс суму коштів 35590,82 грн, з яких ( як вказує позивач) 34587,04 грн - сума кредиту; 3,78 грн - відсотки; 1000 грн - комісія. Проте відповідач продовжує нараховувати йому комісію за користування кредитними коштами і вимагати сплатити суму заборгованості.. Заборгованість, яку просить погасити відповідач становить 77214,14 грн, з яких: 5590,80 грн - розрахунково - касове обслуговування/комісія; 0,35 грн - відсотки за користування кредитом; 2132,96 грн тіло кредиту. Позивач звертався до відповідача з вимогою 17.04.2023 року про розірвання кредитного договору та встановлення загальної суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 1335,20 грн, яка залишена відповідачем без відповіді, а тому позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки подальше існування кредитного договору ставить позивача у скрутне становище. 14 червня 2023 року представник відповідача подав до суду письмові пояснення, в яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, в зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю, просив розглядати справу за відсутності представника відповідача. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між позивачем та АТ « Альфа - Банк», правонаступником якого є АТ « СЕНС БАНК» 14 вересня 2020 року було укладено договір споживчого кредиту № 484147162, згідно якого позивач отримав кредит у сумі 36720,00 грн строком до 15 жовтня 2022 року, з оплатою згідно графіку платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору. Строк кредитування 25 місяців. Згідно інформації по договору № 484147162 від 14.09.2020 року позивач з 15.10.2022 року не виконує умов кредитного договору, в зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 7724,46 грн. 17 квітня 2023 року позивач звернувся до банку з листом, в якому вказував на те, що подальше виконання кредитного договору не вигідне для нього та просив укласти угоду про розірвання договору та встановити загальну суму заборгованості за кредитом у розмірі 1335,20 грн., оскільки в момент укладення кредитного договору він не міг передбачити військову агресію Росії проти України, яка суттєво вплинула на його фінансовий стан, позивач втратив роботу та не має постійного доходу. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). За приписами статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частинами першою, другою, четвертою статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/17744/21 (провадження № 61-9278св22) зроблено такий висновок: «Статтею 652 ЦК України передбачено, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, однак в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали би договору або уклали його на інших умовах. Тобто розірвання договору через істотну зміну обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли залишення відповідного правочину в силі призведе до завдання шкоди стороні, яка значно перевищує витрати, необхідні для виконання договору на первісних умовах. При цьому можливість розірвання договору пов`язується безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, за істотної зміни обставин». У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 2-5541/12 (провадження № 61-7427св22) зазначено, що погіршення фінансового стану позичальника не є підставою для розірвання кредитного договору. У пункті 39 постанови Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 910/8232/22 викладено такий висновок: «З огляду на викладене, Верховний Суд, враховуючи суть підприємництва та принципи підприємницької діяльності, що будується, зокрема на засадах власного комерційного ризику, вважає, що посилання скаржника на суттєві зміни ведення господарської діяльності, інфляційні процеси та інші наслідки введення на території України воєнного стану не свідчать про одночасну наявність умов, за яких згідно з статтею 652 ЦК України, укладений між сторонами договір може бути змінений за рішенням суду у запропонованій позивачем редакції додаткової угоди». Вказаний висновок є релевантним у справі, що переглядається, адже підстави наведені в статті 652 ЦК України є однаковими як для зміни, так і для розірвання договору. Щодо посилання позивача на обставини непереборної сили, а саме військова агресія російської федерації проти України, то позивач в позовній заяві посилається на лист Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, де вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору. Визначення обставин непереборної сили міститься в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні». Відповідно до положень ч.2 ст.14-1 вказаного вище закону форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Частиною першою цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17, зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75). Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних (пункт 76). Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (пункт 77). Разом з тим, для звільнення себе від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) позивач зобов`язаний був надати сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), (в даному випадку лист Торгово-промислової палати України), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до статті 617 ЦК України обставини непереборної сили, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки наведенні ним обставини та надані суду докази не свідчать про одночасну наявність умов, за яких згідно з статтею 652 ЦК України, укладений між сторонами договір може бути розірваний за рішенням суду.

Outcome: dismissed