Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~у березні 2018 року заступник прокурора Харківської області звернувся до Вовчанського районного суду Харківської області зі вказаним позовом (а.с.1-13 т.1), мотивованим тим, що звернення прокурора в цих спірних правовідносинах спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у власність держави земельної ділянки, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав користувачів. Зазначає, що органом, що реалізує повноваження Держлісагенства України на території Старосалтівської об`єднаної територіальної громади Вовчанського району Харківської області є ДП «Вовчанське лісове господарство» та в ході вивчення правомірності відведення земельних ділянок на території Вовчанського району Харківської області встановлено, що рішенням VI сесії VII скликання Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 09.08.2016 № 318 надано дозвіл [PERSON] на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка. Рішенням ХХVIІ сесії VII скликання Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 28.09.2017 № 1350 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] та передано вказану земельну ділянку у власність [PERSON] . Прокурор уважає, що зазначені рішення Старосалтівської селищної ради є незаконними та підлягають скасуванню з тих підстав, що відповідно до листа Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 29.01.2018 №117 спірна земельна ділянка знаходиться в межах лісового фонду ДП «Вовчанське лісове господарство» (квартал 23,виділ 25) відповідно до планово-картографічних матеріалів базового лісовпорядкування 2010 року, натомість вказане підприємство погодження щодо відведення, вилучення та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки не надавалося. На час прийняття спірних рішень та реєстрація права користування, як і на даний час, вилучення земель лісогосподарського призначення та подальше розпорядження ними є компетенцією Кабінету Мінстрів України, чому повинна передувати згода постійного землекористувача, та не відноситься до компетенції Старосалтівської селищної ради. Крім того, спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Печенізького водосховища, а саме 100 метровій зоні, а тому не може бути надана у приватну власність. У зв`язку з наведеним прокурор просить визнати незаконним та скасувати рішення VI сесії VII скликання Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 09.08.2016 № 318 «Про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»; визнати незаконним та скасувати рішення ХХVIІ сесії VII скликання Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 28.09.2017 № 1350 «Про звернення [PERSON] про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] »; скасувати рішення про державну реєстрацію від 13.10.2017 № 37570664, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 22823984 від 11.10.2017 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6321655803:00:000:0254 за [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6321655803:00:000:0254 шляхом скасування кадастрового номера 6321655803:00:000:0254; зобов`язати [PERSON] повернути на користь Держави в особі Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» земельну ділянку з кадастровим номером 6321655803:00:000:0254; стягнути з відповідачів на користь прокуратури Харківської області судовий збір. Ухвалою від 02.04.2018 року Вовчанський районний суд відкрив провадження за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання (а.с.39,40 т.1). У письмових поясненнях від 17.04.2018 представник ДП «Вовчанське лісове господарство» підтримує позовні вимоги, заявлені прокурором та покликається на те, що спірна земельна ділянка для забудови відноситься до земель лісогосподарського призначення, що перебувають в постійному користуванні лісогосподарського підприємства, що підтверджується матеріалами базового лісовпорядкування 2010 року, яке відповідно до п.5 Перехідних положень Лісового кодексу України є правовстановлюючим документом про землю ДП «Вовчанське лісове господарство» та надані ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» дані про перетин меж спірної земельної ділянки та координат планшету виділу 25 кварталу 23 Старосалтівського лісництва. Перевіркою з виїздом на місце розташування земельної ділянки інформація знайшла своє підтвердження, про що до прокуратури було направлено лист від 27.02.2018 № 10-05/144-18. Зазначає, що розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні державного лісового господарства не відноситься до компетенції сільської ради. У спорах, пов`язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення так і самі акти про право власності чи постійного користування (а.с.44-51 т.1) У відзиві на позов від 24.04.2018 представник Старосалтівської селищної ради просить у задоволенні позову відмовити та посилається на те, що спірна земельна ділянка передана у власність [PERSON] з урахуванням рекомендації постійної депутатської комісії з питань АПР, екології, земельних відносин та використання природних ресурсів, на підставі ст.ст.12,40,116,118,121,184 Земельного кодексу України та ст.ст.26,59 Закону України «Про місцеве самоврядування». Відповідно до ст.28 Закону України «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. В проєкті землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] є погодження сектору містобудування та архітектури Вовчанської РДА Харківської області, та наявність обмежень даної земельної ділянки відсутні (а.с.54-58 т.1). У відповіді на відзив від 15.05.2018 прокурор наполягає на задоволенні позову, покликаючись на те, що відсутність встановлених землевпорядною документацією меж в натурі не змінює правовий режим захисної смуги, тому надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, суперечить нормам ст.ст. 59,83,84 ЗК України, а тому спірні рішення Старосалтівської селищної ради є незаконними (а.с.112-114 т.1). Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Надоля Є.В. 15.08.2018 подав відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що на його запит ДП «Вовчанський лісгосп» повідомило, що винос границь земельної ділянки виділ 25 квартал 23 Старосалтівського лісництва не проводився, в експедиції відсутні координати вказаної земельної ділянки та межові знаки на місцевості не встановлювалися. Також зазначає, що лист ФОП [PERSON] на замовлення слідчого СВ Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області не може бути належним та допустимим доказом, суду не надано проєкт водоохоронної зони, яким би було би встановлено будь-яке порушення з боку Старосалтівської селищної ради. Звертає увагу суду на те, що рішенням №1264 від 13.09.2017 Старосалтівської селищної ради було затверджено матеріали Детального плану території планувальної організації житлової забудови по [ADDRESS] , який також був затверджений засіданням районної архітектурно-містобудівної ради. Згідно вказаного плану спірна земельна ділянка та інші земельні ділянки відносяться до категорії земель житлової забудови для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ділянка знаходиться в межах населеного пункту, а тому відсутні жодні правові підстави у прокурора заявляти про порушення ДП «Вовчанське лісове господарство» (а.с.209-214 т.1). У відповіді на відзив прокурор покликається на те, що документами, що підтверджують право користування спірною земельною ділянкою в ДП «Вовчанське лісове господарство» є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування та вказана земельна ділянка перебуває у державній власності. Також зазначає, що відсутність встановлених землевпорядною документацією меж в натурі не змінює правовий режим захисної смуги, тому надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, суперечить нормам ст.ст.59, 83,84 ЗК України. Зауважує, що правилами земельного законодавства, які наведені в позові, закон забороняє органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади передавати у приватну власність землі лісогосподарського призначення та водного фонду, а тому відповідачка не мала права набути право приватної власності на спірну земельну ділянку, тобто земельна ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить під сумнів добросовісність відповідача під час набуття земельної ділянки у власність. Прокурор наполягає, що доводи позову не суперечать загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у ст.1 Першого протоколу до Конвенції (а.с.244-250 т.1). \~ \~ \~ \~02.05.2018 Вовчанський районний суд забезпечив позов прокурора шляхом заборони [PERSON] відчуження спірної земельної ділянки у будь-який спосіб на користь інших осіб, до вирішення справи по суті; заборонив органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки (а.с.93-97 т.1). Ухвалою від 07.11.2018 Вовчанський районний суд Харківської області закрив підготовче провадження по справі та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 35-36 т. 2). У жовтні 2022 року вказана цивільна справа надійшла з Вовчанського районного суду Харківської області до Машівського районного суду Полтавської області, на виконання ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22, яка автоматизованим розподілом судової справи між суддями визначена для розгляду судді Косик С.М. 20.10.2022 Машівський районний суд прийняв справу до провадження та призначив судове засідання (а.с.1-3 т.3). У судове засідання учасники справи, крім прокурора, не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, у т.ч., відповідачка [PERSON] , за зареєстрованим місцем проживання, але повістки про виклик до суду не отримала у зв`язку з відсутністю адресата (а.с. т.3). Представник відповідачки повідомлений шляхом направлення судової повістки на електронну адресу (а.с.38 т.3). Старосалтівська селищна рада повідомлена шляхом оголошення на офіційному вебсайті суду та на електронну адресу селищної ради (а.с.5, 24, 36, 39,57,77т.3). Третя особа повідомлена шляхом направлення судових повісток на електронну адресу (а.с.40-42, 63-67 т.3). Директор ДП «Вовчанське лісове господарство» в клопотанні від 01.08.2019 просить розглядати справу за відсутністю представника підприємства та позов підтримує в повному обсязі (а.с.116 т.2). Від представника відповідача Старосалтівської селищної ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника селищної ради (а.с. 69,81-83, 188, 211 т. 2). Прокурор в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позові та наполягав на задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши прокурора, з`ясувавши правову позицію відповідачів та третьої особи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Рішенням VI сесії VII скликання Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 09.08.2016 № 318 [PERSON] надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із земель житлової та громадської забудови (вид угідь забудовані землі), розташованої по [ADDRESS] орієнтовною площею 0,2500 га (а.с.19 т.1). Постійна комісія з питань АПР, екології, земельних відносин та використання природних ресурсів 25.09.2017 рекомендувала Старосалтівській селищній раді затвердити проект землеустрою спірної земельної ділянки (а.с.65-68 т.1). 14.09.2017 Сектор містобудування та архітектури райдержадміністрації погодив проект землеустрою спірної земельної ділянки та вказав, що обмеження щодо землекористування ділянки не встановлено (а.с.67-69 т.1). Рішення ХХVIІ сесії VII скликання Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 28.09.2017 № 1350 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] та передано вказану земельну ділянку у власність [PERSON] (а.с.20-24 т.1). Згідно з листом Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 29.01.2018 №117 та доданих схем спірна земельна ділянка частково знаходиться в межах лісового фонду ДП «Вовчанське лісове господарство» (квартал 23,виділ 25) відповідно до планово-картографічних матеріалів базового лісовпорядкування 2010 року (а.с.28-32 т.1). За повідомленням ФОП [PERSON] від 05.02.2018 №2 спірна земельна ділянка знаходиться в стометровій зоні відносно урізу води на відстані 27 м Печенізького водосховища, площа земельної ділянки, що знаходиться в стометровій зоні становить 0,2325 га (а.с.35-37 т.1). Рішенням №1264 від 13.09.2017 Старосалтівської селищної ради було затверджено матеріали Детального плану території планувальної організації житлової забудови по [ADDRESS] , який також був затверджений засіданням районної архітектурно-містобудівної ради, при умові внесення змін що відзначені в протоколі районної архітектурно-містобудівної ради від 18.08.2017. Вказаним рішенням визначено використання містобудівної документації в подальшому коригуванні генерального плану с.Зарічне (а.с.217,218 т.1). Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 20\~ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (статті 21 ЗК України). Згідно зі статтею 55\~ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Відповідно до статей 56, 57\~ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність. За правилами статей 83, 84\~ЗК України до земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватися в приватну власність, віднесено землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Згідно із статтею 3\~ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України. Частиною другою статті 5\~ЛК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинне базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки. Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду. Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63\~ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням. Паралельно із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (частина друга статті 49 ЛК України).Державний лісовий кадастр включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (стаття 51 ЛК України). За статтею 48\~ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проєкт організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів. Згідно із статтями 181 - 184, 202 - 204 ЗК України, положеннями законів України\~«Про Державний\~земельний кадастр» та «;Про\~землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації. Згідно з пунктом 5 розділу VIII\~«Прикінцеві положення»\~ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Положеннями ст.\~52\~Лісового кодексу\~України визначено, що документація державного лісового кадастру ведеться органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, на основі державного земельного кадастру, матеріалів лісовпорядкування, інвентаризації, обстежень та обліку лісів окремо по власниках лісів і постійних лісокористувачах на підставі: 1) матеріалів лісовпорядкування; 2)рішень про передачу у власність, надання в постійне користування земельних лісових ділянок, їх вилучення (викуп), зміну поділу лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; 3) актів огляду місць заготівлі деревини, інших продуктів лісу та використання корисних властивостей лісів; 4) актів технічного приймання лісових культур; 5) актів переведення не вкритих лісовою рослинністю земель у вкриті лісовою рослинністю землі; 6) актів обстеження в разі зміни категорій земель у результаті господарської діяльності, стихійних явищ та інших факторів. Документація державного лісового кадастру може уточнюватися під час проведення чергового лісовпорядкування та державного обліку лісів України. Суд приймає до уваги докази належності спірної земельної ділянки до лісового фонду, зокрема зазначене підтверджується листом Державного підприємтсва «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 29.01.2018 №117 та доданими схемами. Разом з цим, доказів наявності рішень щодо вилучення земель лісогосподарського призначення та зміну їх цільового призначення суду не надано. Згідно зі ст. 57 Лісового кодексу України, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями. Отже, проаналізувавши надані сторонами докази, суд доходить висновку, що спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення передана у власність [PERSON] з порушенням визначеного законом порядку зміни цільового призначення земель та за відсутності відповідного погодження органу виконавчої влади. Згідно зі статтею 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною другою статті 4\~ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність. Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1\~Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III\~ЦПК України (стаття 2 Закону України «Про прокуратуру»; далі - Закон № 1697-VII). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1 Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII). Суд уважає, що у даній справі, «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою повернення спірної земельної ділянки є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - зміни цільового призначення земель лісового фонду та безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок і лісів із державної та комунальної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу,лісів-національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення в державну власність. У постанові Великої Палати ВС від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц зазначено, що позивач заявив вимоги: скасувати рішення сільської ради про виділення земельної ділянки; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку; витребувати земельну ділянку з незаконного володіння відповідача та зобов`язати його повернути земельну ділянку у власність держави. Суди першої та апеляційної інстанцій, з якими погодилася ВП ВС, дійшли висновку, що держава, як власник ділянки, волю на її вибуття з власності не виражала (відчуження відбулося з волі сільської ради, якій земельна ділянка не належала), тому ділянка вибула з державної власності поза волею власника, тому застосовуються статті387,388 ЦК України, й належним способом захисту буде віндикаційний позов (витребування майна від добросовісного набувача). При цьому ВП ВС зробила висновок, що для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Верховний Суд відмовив у задоволенні перших двох позовних вимог, а про останню вказав, що в разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. При цьому рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. Згідно ч. 4ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Зайняття земельної ділянки з порушенням ЗК України треба\~розглядати як\~не пов`язане\~з позбавленням\~володіння порушення\~права власності\~держави чи\~відповідної територіальної\~громади.\~У такому\~разі позовну\~вимогу зобов`язати\~повернути земельну\~ділянку слід\~розглядати як\~негаторний позов,\~який можна\~заявити впродовж\~усього часу\~тривання порушення\~прав законного\~володільця відповідної\~земельної ділянки.\~Власник земельної\~ділянки може\~вимагати усунення\~порушення його\~права власності\~на цю\~ділянку,\~зокрема,\~оспорюючи відповідні\~рішення органів\~державної влади\~чи органів\~місцевого самоврядування,\~договори або\~інші правочини,та\~вимагаючи повернути\~таку ділянку. У постанові ВП ВС від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц вказано, що володіння приватними особами лісовими ділянками цілком можливе, оскільки вони можуть мати такі ділянки на праві власності. У силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок (якщо такі ознаки наявні) особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою. Це може свідчити про недобросовісність такої особи і впливати на вирішення спору, зокрема про витребування лісової земельної ділянки,але не може свідчити про неможливість володіння (законного чи незаконного) приватною особою такою земельною ділянкою. Тому ВП ВС підтвердила свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387\~ЦК України є ефективним способом захисту права власності. Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема, неправомірного) земельною ділянкою. Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи. З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Тобто особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. З огляду на викладене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна. Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні. Відповідно до ст.\~78\~ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно ст.\~79-1\~ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.\~\~У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). В п. а ч.1 ст.\~81\~ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Відповідно до положень статті 152\~ЗК України власник земельної ділянки чи землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а також на відшкодування завданих збитків. Власник відповідно до ст.\~153\~ЗК України не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.\~\~У випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість.\~ Статтею 392\~ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~У відповідності до ч. 3\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. \~ \~ \~ \~У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої\~статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої\~статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього\~Закону. \~ \~ \~ \~Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З огляду на наведені правові позиції, в урахуванням положень ч. 4ст. 263 ЦПК України, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно ч. 1, п.2 ч.2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved