Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що з 03.04.2020 року її прийняли на роботу до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання- Інжиніринг». 24.05.2023 року вона звернулася до керівництва підприємства з заявою про звільнення з 29 травня 2023 року за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. 24.05.2023 року на підприємстві було видано Наказ №1512/ВК, відповідно до якого її машиніста крана (кранівника) п`ятого розряду котельно-зварювального цеху №4, звільнено 29 травня 2023 за власним бажанням ст.38 КЗпП України. Позивач не погоджується з таким формулюванням її звільнення і вважає наказ незаконним виходячи з наступного. Загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати станом на день звільнення склала 13878грн.34коп. Так, станом на березень 2023 року борг підприємства перед позивачем становив 28422,76грн., на квітень 2023 року 26831,45грн. Вона вже зверталася до суду з позовом до АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати станом на грудень 2022 року в розмірі 28587,67грн. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 02.03.2023 року по справі №592/1428/23 стягнуто на її користь заборгованість по заробітній платі. Відповідач відмовляється сплатити позивачу заборгованість, чим грубо порушує вимоги КЗпП України. З такими діями відповідача позивач категорично не погоджується, адже відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак, виплат так і не відбулось. Вказане, на її думку, є підставою для зміни формулювання причин звільнення і внесенням відповідних відомостей у трудову книжку. Вона не просила звільнити її за власним бажанням за частиною першою статті 38 КЗпП України. В заяві про звільнення від 24.05.2023 pоку адресованій директору АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» зазначено факт порушення відповідачем законодавства про працю, а саме: систематичне порушення строків виплати заробітної плати, тому обґрунтовано ставилася вимога про його звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України. Тому, зважаючи на її волевиявлення щодо звільнення за власним бажанням та, враховуючи наявність підстав в роботодавця для її звільнення у відповідності до ч.3 ст.38 КЗпП України, дії відповідача щодо припинення трудового договору з нею згідно ст.38 КЗпП України є необґрунтованими та такими, що вчинені не на підставі та у спосіб, що не передбачений законодавством України. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким змінити формулювання причини звільнення та визнати її, [PERSON] , машиніста крана (кранівника) п`ятого розряду котельно-зварювального цеху №4, звільненою 29 травня 2023 року за власним бажанням відповідно до частини третьої статті 38 КЗП України з причини порушення підприємством законодавства пре працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати, стягнути на її користь з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг», нараховану але не виплачену їй заробітну плату в сумі 13878,34грн., вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 20100грн., з наступним утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Супрун Д.В. не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» в судове засідання не з`явився. До суду наданий відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що Товариство не заперечує щодо стягнення заробітної плати в сумі 13878грн.34коп. На період воєнного стану Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» має пріоритетне право ніж Кодекс законів про працю України. Вихідна допомога - це грошова виплата працівникові, який звільнений з роботи, яку виплачує роботодавець у випадках, передбачених законом або сторонами. Основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи. Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Розмір вихідної допомоги залежить від обставин, за якими припиняється трудовий договір, та розміру середнього заробітку працівника або його конкретний заробіток у двотижневий період перед звільненням. Статтею 44 КЗпП України, перебачено відповідальність роботодавця внаслідок порушення останнім законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, якщо таке порушення допущено з вини роботодавця. Передумовами виникненню заборгованості по заробітній платі було неможливість Товариства в нормальному режимі забезпечувати працею своїх працівників, через що Товариство було вимушено призупинити трудові відносини з усіма своїми працівниками і суттєво скоротити обсяги виробництва. З урахуванням зазначеного зменшення виробничих потужностей Товариства, не могло не позначитись на фінансово-економічному стані. Військова агресія росії проти України безпосередньо та вкрай негативно позначилась на забезпеченні функціонування більшості підприємств, завдавши нищівного удару по логістичних ланцюгах збуту продукції. Виходячи з зазначених норм, які на даний час (в період воєнного стану) регулюють трудові відносини, роботодавець звільняється від відповідальності за несвоєчасну виплату всіх належних грошових сум звільненому працівнику у зв`язку з обставинами непереборної сили, які дійсні на момент такого порушення. В обґрунтування наявності обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які спричинили порушення зобов`язання Товариства по своєчасній виплаті заробітної плати є надзвичайність та невідворотність військової агресії з боку російської федерації. Як вбачається з листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1, палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року. Також, 30.11.2022 року, 24.01.2023 року, 13.02.2023 року Сумською Торгово-промисловою палатою сертифікатами №5900-22-1596, №5900-23-0322, №5900-23-0741 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) AT «CMHBO - Інжиніринг». Просять суд в частині вимог [PERSON] до AT «CMHBO - Інжиніринг» про стягнення заробітної плати, позов задовольнити, в задоволенні інших позовних вимог [PERSON] до AT «CMHBO - Інжиніринг» відмовити, та розгляд справи здійснювати без участі їх представника. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Суд установив, що з 03.04.2020 року [PERSON] була прийнята на роботу до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання- Інжиніринг». 24.05.2023 року позивач звернулася до керівництва Товариства з заявою, у якій просила звільнити її з 29 травня 2023 року за власним бажанням відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. 24 травня 2023 року було видано наказ №1512/ВК відповідно до якого, [PERSON] , машиніста крана (кранівника) п`ятого розряду котельно-зварювального цеху №4, звільнити 29 травня 2023 року за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON] (а.с.8), копією заяви від 24.05.2023 року (а.с.9) та копією наказу №1512/ВК від 24.05.2023 року (а.с.10). Відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Особливістю розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору. Роботодавець може не погоджуватись з тим, що мають місце порушення, які відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України є підставами для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у строки, визначені останнім, що, у свою чергу, свідчить про виникнення трудового спору. Отже, при вирішенні трудового спору щодо припинення трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України визначальним є те, чи мали місце порушення трудового законодавства зі сторони роботодавця стосовно працівника на момент подання таким працівником заяви про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. В заяві про звільнення від 24.05.2023 pоку адресованій Генеральному директору Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» зазначено факт порушення відповідачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, а саме - систематичне порушення строків виплати заробітної плати. Загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати станом на день звільнення становила 13878грн.34коп. З розрахункових листків вбачається, що станом на березень 2023 року борг перед позивачем по заробітній платі становив 28422,76грн., на квітень 2023 року - 26831,45грн (а.с.11). Крім того, позивач вже зверталася до суду і згідно рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 02.03.2023 року по справі №592/1428/23 року стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 28587грн. 69коп. Тобто, на час подання заяви про звільнення з роботи позивач мала заборгованість з виплати заробітної плати. Отже, порушення відповідачем законодавства про оплату праці носять триваючий характер. Відповідач порушив вимоги трудового законодавства і у позивача були підстави для написання заяви про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України. Таким чином, оскільки позивачем було наведено конкретні факти порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, тому були всі підстави для звільнення позивача за частиною 3 статті 38 КЗпП України на підставі поданої ним заяви. Суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», згідно з якою роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Право позивача бути звільненим на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України не є мірою відповідальності роботодавця за порушення строку виплати заробітної плати. Викладені представником відповідача загальновідомі обставини щодо військової агресії російської федерації проти України не є підставами для невиплати заробітної плати позивачу протягом тривалого проміжку часу. У день звільнення працівника за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП необхідно згідно вимог законодавства у цей же день видати наказ на звільнення, видати трудову книжку та провести розрахунок. Позивач в своїй заяві від 24.05.2023 року просила її звільнити саме 29.05.2023 року, тобто позивач скористався правом, яке йому надає саме частина 3 ст.38 КЗпП України. Таким чином, звільняючи [PERSON] саме з 29 травня 2023 року відповідачем не заперечувалось порушення законодавства про працю, в частині своєчасної виплати заробітної плати. Отже, роботодавець фактично визнав та погодився із зазначеною працівником підставою для звільнення, тому саме 29 травня 2023 року роботодавець повинен був звільнити позивача на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, однак відповідачем самостійно було змінено підставу розірвання трудового договору. Адже саме порушення роботодавцем законодавства про працю спонукало позивача розірвати з ним трудовий договір та подати заяву на звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №754/1936/16-ц і від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18, при незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Таким чином, Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» не мало права звільняти [PERSON] , за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, не вирішивши питання щодо можливості її звільнення згідно з поданою нею заявою на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. З викладених підстав, суд вважає необхідним змінити формулювання причини звільнення [PERSON] та вважати [PERSON] , машиніста крана (кранівника) п`ятого розряду котельно-зварювального цеху №4, звільненою 29 травня 2023 року за власним бажанням відповідно до частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України з причини порушення підприємством законодавства пре працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати, з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг». Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач по справі протягом останнього року виплачував заробітну плату нерегулярно, виплати проводились у частковому еквіваленті від зарплати та за попередні місяці, а в деякі періоди заробітна плата взагалі не виплачувалася, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі. Так, з розрахункового корінця за травень 2023 року виданого АТ «СМНВО - Інжиніринг» вбачається, що сума заробітної плати, яка підлягає виплаті (за вирахуванням ПДФО та військового збору) [PERSON] , складає 13878грн.34коп. З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 13878грн.34коп. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав зазначених у ч.3 ст.38 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно ст.27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами передбаченими положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. Відповідач не надав доказів щодо розміру середньої заробітної плати позивача, доказів щодо розміру посадового окладу позивачки. Згідно з розділом ІІІ Порядку якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. При нарахуванні та стягненні вихідної допомоги слід виходити з наступного розрахунку середньоденного заробітку: згідно до розрахункових листів, наданих AT «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» та відповідно до порядку визначеного постановою КМУ №100 заробітна плата позивача за два останні місяці, що передували звільненню становить: за березень 2023 року - 6700,00грн. (мінімальна заробітна плата), за квітень 2023 року - 6700,00грн. (мінімальна заробітна плата), що в сумі складає 13400,00грн. Таким чином, середньомісячна заробітна плата становить 6700,00грн. (13400,00/2). Отже, вихідна допомога, що має бути стягнута на користь [PERSON] відповідно положень ст.44 КЗпП України становить 20100,00грн. (6700,00грн.х3) з наступним утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073грн.60коп. за вимогу немайнового характеру та 1073грн.60коп. за вимогу майнового характеру.

Outcome: approved