Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

покликаючись на успадкування 14 липня 2021 року 1/2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення громадянином іноземної держави, прокурор Максим Горковенко у поданій до суду 27 лютого 2023 року позовній заяві просить припинити право відповідача на 1/2 земельної ділянки шляхом їх конфіскації на користь держави та продажу на земельних торгах, стягнути судові витрати в розмірі 2 684 грн. 00 коп. У поданій до суду заяві прокурор Любов Ковальчук та представник позивача Євгеній Накопалов позов підтримують. Відповідач відзиву на позов не подав. Третя особа: Великоомелянська сільська рада в особі сільського голови Алли Карпюк позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволит. Третя особа: [PERSON] свою позицію щодо спору не висловив. Учасників справи відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. Прокурор, представник позивача, Великоомелянська сільська рада не заперечують проти розгляду справи без їх участі, не заперечують проти винесення заочного рішення. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку учасників, дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку заочного розгляду у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлені такі обставини. [PERSON] , який є громадянином російської федерації, успадкував земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, а саме: 1) площею 0,4145 га, кадастровий номер 5624682000:01:011:0080, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.07.2021 за № 463 (реєстраційний номер: 2408334756246); 2) площею 0,0538 га, кадастровий номер 5624682000:01:011:0079, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.07.2021 за № 464 (реєстраційний номер: 2408349056246); 3) площею 2,454 га, кадастровий номер 5624682001:02:019:0025, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.07.2021 № 465 (реєстраційний номер: 2408362456246); 4) площею 2,4647 га, кадастровий номер 5624682001:02:019:0024, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.07.2021 № 466 (реєстраційний номер: 2408372556246). На підставі вказаних свідоцтв за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.07.2021 зареєстроване право власності на вказаних земельних ділянок. Відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби у Рівненській області від 20.12.2022 та від 03.01.2023, [PERSON] , [INFO] , 11.04.2011 документований посвідкою на постійне проживання [NUMBER] та зареєстрований по [ADDRESS] . До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до ст.13 Конституції України земля є об?єктом права власності Українського народу. Статтею 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України). Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.319, 386 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об?єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1, 2 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч.1 ст.39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст.373, 374 ЦК України, ст.80 ЗК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Суб?єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки. За змістом ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Дана норма також кореспондується з ч.1 ст.145 ЗК України, відповідно до якої, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання. Суспільний інтерес, який полягає у поверненні у розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному утриманні відповідачем спірних земельних ділянок. Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, та з урахуванням положень ч.4 ст.145 3К України, вправі звертатися до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки та продажу її на земельних торгах. Враховуючи те, що позивачем заходи щодо усунення факту порушення при передачі земельних ділянок відповідачу не вживалися, у нього відсутні кошти на оплату судового збору, з врахуванням вимог ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності з вказаним позовом до суду звернувся прокурор в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області як уповноваженого органу у даних правовідносинах. В даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно з постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі за №6-92цс13, особу може бути позбавлено і власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення). Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Згідно з практикою ЕСПЛ одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання ій справедливої та обгрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі ст.661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 29.06.2016 у справі № 6-1376ц16. Таким чином, [PERSON] , будучи іноземним громадянином, у липні 2021 року набув ( частка) права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення та упродож року добровільно її не відчужив (кінцевий строк сплив 14.07.2022), у зв?язку з чим, право власності на земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду. Оскільки земельні ділянки із кадастровими номерами 5624682000:01:011:0080, 5624682000:01:011:0079, 5624682001:02:019:0025, 5624682001:02:019:0024, належать до нерухомого майна в силу ч.1 ст.181 ЦК України, знаходяться на території України, то на спірні правовідносини поширюється дія права України. Разом з тим, невиконання іноземними особами та особами без громадянства вказаного обов?язку у відповідності до ч.1 ст.143, ч.2 ст.145 ЗК України є підставою для примусового припинення права власності на земельну ділянку шляхом ії конфіскації за рішенням суду. Вказане порушення вимог земельного законодавства є триваючим з 14.07.2022. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на частку на спадкове майно - земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 14.07.2022 по даний час), добровільно їх не відчужив, є підстави для конфіскації за рішенням суду та продажу на земельних торгах,що сприятиме реалізації зазначених конституційних положень. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв"язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджені понесені судові витрати. Щодо порядку і строку виконання рішення, то сторонам повідомляємо таке. Ч.5 ст.41 Конституції України зазначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.140 ЗК України однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку є конфіскація за рішенням суду. У відповідності до ч.1 ст.143 ЗК Україн, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах (ч.2, 4 ст.145 ЗК України). Окрім того, п.10 ч.1 ст.346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. На підставі наведеного,

Outcome: approved