Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

В квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» в особі Миколаївського регіонального відділення про визнання зобов`язання виконаним. Свої вимоги мотивував тим, що 30.05.2008 між ним та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено Кредитно-заставний договір № NKSDAA000097571, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 18 678,29 дол. США на придбання автомобіля. В якості забезпечення виконання ним зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] було передано АТ КБ «ПриватБанк» в заставу автомобіль Opel Vivaro, 2005 р.в. В зв`язку із фінансовою кризою та погіршенням матеріального стану, позивач не мав можливості оплачувати кредит, в результаті чого утворилась заборгованість. Банком було запропоновано [PERSON] повністю виконати свої зобов`язання за кредитним договором шляхом продажу предмета застави. При цьому його було запевнено, що отримані від продажу автомобіля кошти повність покриють заборгованість за кредитом. В зв`язку з викладеним, [PERSON] уповноважив представників банку продати автомобіль від його імені. В подальшому позивач дізнався, що банк без його згоди продав автомобіль за заниженою ціною, після чого звернувся до суду з позовом про стягнення з нього кредитної заборгованості. Вважає такі дії банку протиправними та зазначає про те, застава забезпечувала вимоги кредитора в повному обсязі, а тому після відчуження предмету застави (вищевказаного автомобіля) його зобов`язання перед банком за кредитно-заставним договором № NKSDAA000097571 від 30.05.2008 виконані в повному обсязі. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2023 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.03.2023, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні. 15.06.2023 від представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить в задоволенні позову відмовити. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними та позивач пропустив строк для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.06.2023 в задоволенні клопотання [PERSON] про призначення судової товарознавчої експертизи відмовлено. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.07.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його вимоги задовольнити. Пояснив, що працівниками банку його було запевнено, що отримані від продажу автомобіля кошти повність покриють заборгованість за кредитом. Саме посилаючись на викладене він уповноважив представників банку продати автомобіль від його імені. Вважає, що після відчуження предмету застави (вищевказаного автомобіля) його зобов`язання перед банком за кредитно-заставним договором виконані в повному обсязі. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в особі Миколаївського регіонального відділення в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього 18.07.2023 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільних справ № № 489/4051/16-ц, провадження № 2/489/185/17, № 2-п-124/2011, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 30.05.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № NKSDAA000097571, згідно якого позичальнику [PERSON] було надано кредит в розмірі 18 678.29 доларів США на придбання автомобіля OPEL Vivaro, 2005 р.в., державний номер [NUMBER] , а також на оплату перших страхових платежів, оплату коштів за реєстрацію автомобіля та оплату винагороди за надання фінансового інструмента (а.с. 9-18). Згідно п. 2.2 кредитно-заставного договору для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник надає банку в заставу предмет застави - автомобіль OPEL Vivaro, 2005 р.н., державний номер [NUMBER] . Позичальник [PERSON] зобов`язаний використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом, погасити кредит в порядку і строки, що передбачені договором. Відповідно до п. 7.1 кредитно-заставного договору № NKSDAA000097571 від 30.05.2008 застава забезпечує всі вимоги банку щодо виконання позичальником всіх його грошових зобов`язань у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і у такому порядку, як встановлено у цьому договорі. Згідно п. 7.2 кредитно-заставного договору № NKSDAA000097571 від 30.05.2008 застава забезпечує забезпечені вимоги в розмірі їх повної вартості, незалежно від того, якою така вартість може бути в будь-який час протягом строку дії договору. Положеннями п. 17.10 кредитно-заставного договору № NKSDAA000097571 від 30.05.2008 сторони погоджують, що на дату підписання договору вартість предмета застави становить 113 975,00 грн. Позивач [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював платежі за кредитно-заставним договором № NKSDAA000097571 від 30.05.2008, внаслідок чого виникла заборгованість та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом про стягнення боргу. Згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2009 по справі № 2-2705/2009 позовні вимоги ЗАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитом в розмірі 18 023,62 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 703,37 дол. США, заборгованість по комісії в розмірі 115,71 дол. США, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 239,76 дол. США, а всього - 19 082,46 дол. США, що еквівалентно 146 934,94 грн. В подальшому 24.09.2009 за заявою [PERSON] згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі № 2-2705/2009 вказане заочне рішення було скасовано. Після скасування заочного рішення суду ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнило позовні вимоги з врахуванням реалізації предмета застави та просило суд стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитно-заставним договором № NKSDAA000097571 від 30.05.2008 в розмірі 21 868,52 дол. США, що еквівалентно 174 191,51 грн. (справа № 2-П-124/2011, а.с. 81-82). 05.10.2009 [PERSON] було видано довіреність на ім`я [PERSON] та [PERSON] на представництво його інтересів в органах ДАІ, нотаріальних конторах, установах та організаціях, незалежно від їх форм власності, підпорядкування та галузевої належності, пов`язані з експлуатацією та продажем (орендою, позичкою) належного йому на праві власності автомобіля марки OPEL, модель Vivaro 1.9, 2005 р.в., державний номер [NUMBER] . Для цього позивач надав їм право представляти інтереси, пов`язані з експлуатацією, управлінням та технічним обслуговуванням вищевказаного автотранспортного засобу, переобладнувати його, ремонтувати, проходити технічний огляд; знімати транспортний засіб з обліку в органах ДАІ; одержувати транзитні номери; … одержувати дублікат реєстраційного документа в разі його втрати; підписувати договори цивільно-правового характеру щодо продажу та користування транспортного засобу, визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови, одержати належні за результатами згаданих угод грошові суми… (а.с. 27). Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А. Згідно звіту про експерту оцінку транспортного засобу від 24.06.2009 ринкова вартість автобуса OPEL Vivaro, 2005 р.в., державний номер [NUMBER] , на дату оцінки становить 92 000,00 грн. (а.с. 20-26). Відповідно до акту прийому автомобіля від позичальника [PERSON] від 11.06.2009 автомобіль OPEL Vivaro, 2005 р.в., державний номер [NUMBER] , технічно справний (а.с. 19). 09.06.2011 Ленінським районним судом м. Миколаєва по справі № 2-п-124/11 позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] задоволено, стягнуто заборгованість за кредитно-заставним договором № NKSDAA000097571 від 30.05.2008 в розмірі 12 643,65 дол. США - заборгованість за тілом кредиту, 2 501,22 дол. США - заборгованість за відсотками, 554,44 дол. США - заборгованість з комісії, 6 169,21 дол. США - заборгованість з пені, а всього - 21 868,52 дол. США, що еквівалентно 174 191,51 грн. Згідно рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 21.12.2011 по справі № 2-п-124/2011 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.06.2011 змінено, а саме стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитно-заставним договором № NKSDAA000097571 від 30.05.2008 в розмірі 12 643,65 дол. США - заборгованість за тілом кредиту, 2 501,22 дол. США - заборгованість за простроченими процентами, 3 000,00 дол. США - пені, а всього 18 144,87 дол. США, що еквівалентно 115 124,83 грн. (справа № 2-п-124/2011, а.с. 121-122). При цьому в тексті рішення Апеляційний суд Миколаївської області посилався на те, що кошти, отримані від продажу транспортного засобу, що був предметом застави, 12 листопада 2009 року були зараховані позивачем на погашення заборгованості за кредитом відповідно до передбаченої п. 13.7 договору черговості. Рішення Апеляційний суд Миколаївської області по справі № 2-п-124/2011 набрало законної сили. 16.08.2016 [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом (який було уточнено), згідно якого просив суд зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахувати суму заборгованості за кредитно-заставним договором № NKSDAA000097571 з урахуванням суми від реалізації заставного майна - автомобіля OPEL Vivaro, державний номер [NUMBER] (справа № 489/4051/16-ц, провадження № 2/489/185/17). Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва по вказаній справі у задоволенні позову [PERSON] відмовлено (справа № 489/4051/16-ц, а.с. 50). В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що внаслідок продажу заставленого майна (автомобіля OPEL Vivaro, державний номер [NUMBER] ), його зобов`язання за кредитно-заставним договором № NKSDAA000097571 від 30.05.2008 є виконаними в повному обсязі. Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового врегулювання. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу І книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609ЦК України). Відповідно до статей 1, 3 ЗУ «По заставу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти дію зобов`язань, які забезпечують основне зобов`язання, яке залишилось невиконаним. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на п. 13.3.1 кредитно-заставного договору № NKSDAA000097571. Відповідно до положень п. 13.3.1 кредитно-заставного договору № NKSDAA000097571 якщо банк обрав такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як його продаж третій особі, то позичальник зобов`язаний в 30-денний строк з моменту отримання позичальником повідомлення про дефолт (або з момент реєстрації в державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, якщо дата такої реєстрації буде пізнішою) знайти покупця на предмет застави та, у випадку згоди банку, сприяти в укладенні договору купівлі-продажу за вартістю, не нижчою усієї суми грошових зобов`язань позичальника за договором (в т.ч. за наданим кредитом, процентами, неустойкою та іншими платежами) позичальник надає банку письмове повідомлення з вказівкою усіх необхідних реквізитів покупця. У разі неможливості продажу предмета застави за такою вартістю позичальник повинен негайно надати інше ліквідне майно, яке не обтяжене правами третіх осіб, за згодою банку в заставу/заклад до повного виконання зобов`язань за договором. Зобов`язання позичальника за даною статтею 13.3.1 вважається виконаним в момент підписання з покупцем договору купівлі-продажу предмета застави та (у разі необхідності) оформлення додаткової застави/закладу на користь банку. Разом з тим, вищевказаний автомобіль вибув з власності позивача [PERSON] (був реалізований) за інших обставин, ніж зазначено в п. 13.3.1 кредитно - заставного договору. Так, не мало місця повідомлення позичальника від банка про дефолт, реєстрації в державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, письмового повідомлення від позичальника з вказівкою усіх необхідних реквізитів покупця, укладення договору купівлі-продажу за вартістю, не нижчою усієї суми грошових зобов`язань позичальника за договором, та ін. Також вказаний автомобіль було відчужено поза межами процедури, встановленої для реалізації предмета застави у відповідності до положень ЗУ «Про заставу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Натомість позивач добровільно надав довіреність третім особам на продаж автомобіля визначеним ними на власний розсуд покупцям з правом самостійно встановлювати ціну продажу. Відповідно до положень частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 21.12.2011 по справі № 2-п-124/11 при визначенні розміру заборгованості [PERSON] за кредитно-заставним договором № NKSDAA000097571 встановлено, що кошти, отримані від продажу транспортного засобу, що був предметом застави, 12 листопада 2009 року були зараховані позивачем на погашення заборгованості за кредитом відповідно до передбаченої п. 13.7 договору черговості. Враховуючи вищевикладене, посилання [PERSON] на те, що його зобов`язання за вказаним договором є виконаними не відповідають дійсності. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі. Згідно положень ст. 141 ЦПК України та ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач звільненій від сплати судового збору, та оскільки в задоволенні позову необхідно відмовити, судові витрати компенсуються з рахунок держави.

Outcome: dismissed