Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

Заявник [PERSON] , в доводах поданої ним заяви зазначає, що йому належить Свідоцтво № [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок від 11 травня 1995 року в якому його по батькові записано із помилкою, а саме « [PERSON] ». Помилка в написанні по батькові виникла через те, що при отримані ним паспорта громадянина України його по батькові було перекладено на українську мову і записано « [PERSON] », отже замість « [PERSON] » було помилково вказано « [PERSON] ». Для подальшого розпорядження своїм житловим будинком йому необхідно встановити, що Свідоцтво № [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок від 11 травня 1995 року дійсно належить йому, адже його по батькові в ньому і в паспорті різниться. У його свідоцтві про народження серії [NUMBER] виданому 05 січня 1961 р. його по батькові записано « [PERSON] ». У свідоцтві про одруження серії [NUMBER] виданому 12 березня 1967 року його по батькові записано « [PERSON] ». Враховуючи наведене заявник просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що Свідоцтво № [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок від 11 травня 1995 року, видане на підставі рішення виконкомів Немирівської районної Ради народних депутатів № 138 від 17 квітня 1986 р. та Великобушинської сільської ради народних депутатів на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] . В судове засідання заявник [PERSON] , не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на вимогах заяви наполягає у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Немирівської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справ без його участі. Проти задоволення заяви не заперечує. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання у зв`язку з неявкою сторін не здійснювалося. Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.\~293\~Цивільного процесуального\~кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно п.6 ч.1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 2ст.315\~ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , народився [INFO] в с. В. Бушинка, Немирівського району Вінницької області. Згідно рішення Виконавчого комітету Великобушинської сільської Ради народних депутатів за № 631 від 11 травня 1995 року, [PERSON] надано свідоцтво про право власності на жилий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Заявник зазначив, що встановлення факту належності саме йому свідоцтва про право власності на жилий будинок необхідно для реєстрації його права власності на такий в державному реєстрі речових прав. Частиною 1\~статті 293 ЦПК України\~передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Так, у відповідності з п. 6 ч. 1\~ст.315 Цивільного процесуального кодексу України\~суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Крім того, згідно п. 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду вказаної заяви є встановлення факту належності документу. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявником доведено, що свідоцтво № [NUMBER] про право власності видане 11 травня 1995 року на жилий будинок, який розташований в [ADDRESS] - належить заявнику [PERSON] . Встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявника, який через вказану технічну помилку в зазначенні його прізвища в свідоцтві про право власності на житловий будинок, не може в повному обсязі реалізувати свої права. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява [PERSON] , підлягає задоволенню в розумінні встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Outcome: approved