Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він більше 20 років пропрацював на підприємствах вугільної промисловості ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», завжди дотримувався техніки безпеки, сумлінно відносився до своєї роботи, але 22 листопада 2013 року отримав травму голови під час виконання підземних робіт, про що свідчить акт форми Н-1 від 26 листопада 2013 року. Він проходив лікування в місцевих лікарнях за місцем проживання, потім на стаціонарі у м. Дніпро, і згодом, після проходження огляду на МСЕК йому було встановлено другу групу інвалідності з 11 квітня 2014 року через трудове каліцтво та втрату 80% професійної працездатності. Йому рекомендовано постійне медикаментозне лікування, стаціонарне лікування в ДКПЛ не менше чотирьох разів на рік по 2-4 тижня. Скільки буде тривати лікування, невідомо, воно триває майже десятий рік поспіль, чверть року він щороку знаходиться на стаціонарному лікуванні у зв`язку з трудовим каліцтвом. Крім того, після отримання травми, його працездатність частково втрачена та може бути підвищена втрата працездатності, тобто він вже ніколи не одужає. Хвороба постійно прогресує, він є інвалідом, та живе зі страхом очікування гіршого стану. Душевні страждання, які він відчуває у зв`язку із усвідомленням того факту, що вже ніколи не буде здоровою людиною, що хвороба прогресує і його очікує інвалідність у подальшому. Після отриманої травми, у нього постійно болить та паморочиться голова, трапляються приступи з утратою свідомості, частина з яких протікає з судорогами, він став дратівливим, у нього безсоння, а якщо і засипає, то з важкістю із-за тривоги, переживає через усілякі дрібниці, знизилась пам`ять. Як йому пояснили у психіатричній лікарні, це все через отриману травму. На підтримуюче лікування витрачає всі страхові виплати, яких недостатньо. Це приводить до додаткових моральних страждань. Крім того, у нього сім`я, про яку він повинен піклуватись, а цього він зробити не може. Душевні страждання, важкий життєвий стан безперервно пригнічують його, біль у душі - невимовний. Він змушений звертатись за допомогою до лікарні, медичних приладів та особливих ліків. Із-за хвороби він був змушений змінити свій звичайний уклад життя. Внаслідок отриманої травми на виробництві, йому були заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як право на охорону здоров`я та на безпечну працю. Все це, призвело до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя, що належним чином має бути компенсовано. Також зазначає, що із-за зменшення обсягу трудової діяльності, він був звільнений з займаної посади за станом здоров`я. Завдану йому моральну шкоду, з врахуванням засад розумності, виваженості і справедливості та вік і період моральних страждань (на протязі 10 років), він оцінює в сумі 200 000 грн.(двісті тисяч гривень) На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000,00 гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» Трифонова Д.І. позовні вимоги не визнала та надала відзив на позовну заяву, згідно якого позивач [PERSON] був обізнаний з правилами особистої безпеки та інструкцією з охорони праці, однак порушив їх, що призвело до травми, таким чином відсутня вина відповідача в отриманні позивачем тілесних ушкоджень; роботодавцем не були порушені права позивача, сама по собі робота у шкідливих та небезпечних умовах не порушує прав працівника, актом розслідування не було встановлено будь-якої вини роботодавця у нещасному випадку, що трапився з позивачем; [PERSON] був забезпечений необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом, відповідачем були створені безпечні і нешкідливі умови праці, наскільки це є обґрунтовано практично можливим; актом про розслідування нещасного випадку за формою Н-1 встановлено, що [PERSON] допустив порушення вимог законодавства з охорони праці; позовна заява не містить розрахунку розміру моральної шкоди у співвідношенні з ціною позову; відсутність факту наявності моральної шкоди, так як визначення потерпілому втрати професійної працездатності висновком МСЕК ще не свідчить про спричинення йому моральної шкоди. Представником позивача [PERSON] адвокатом Хорошиловим І.С. було надано відповідь на відзив представника відповідача, в якому останній не погоджується із доводами, викладеними у відзиві на позов, та зазначає, що факт заподіяння позивачу [PERSON] моральної шкоди відповідачем підтверджується належними та достатніми доказами, а тому прохав суд задовольнити позов. У судовому засіданні 28 серпня 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Хорошилов Іван Сергійович позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав суд їх задовольнити. У судовому засіданні 28 серпня 2023 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» Трифонова Д.І. позовні вимоги не визнала та прохала суд відмовити у їх задоволенні у зв`язку з їх безпідставністю. Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та обставини. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач [PERSON] з 27 червня 2006 року по 08 травня 2014 року знаходився у трудових відносинах з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 08 травня 2014 року [PERSON] було звільнено відповідачем, у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи (п.2 ст.40 КЗпП України). Під час виконання позивачем трудових обов`язків 22 листопада 2013 року о 08 год. 00 хв. з ним стався нещасний випадок, у зв`язку з чим, відповідачем було проведено розслідування нещасного випадку та 26 листопада 2013 року складено Акт №32 за формою Н-1. Пунктом №3 Акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії), що стався (сталося) 22 листопада 2013 року о 08 год. 00 хв., який затверджений 26 листопада 2013 директором ВСП «Шахтоуправління Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Єфремовим О.В., встановлено, що нещасний випадок з [PERSON] стався при наступних обставинах: 22 листопада 2013 року у 4 зміну, в.о. заступника начальника дільниці прохідницьких робіт №3 [PERSON] видав наряд ланці робітників у складі 1-го машиніста гірничих виїмкових машин та 4-х прохідників на проведення 1,6 п.м. виробки, встановлення анкерного кріплення, відкатки гірничої маси лебідкою ЛВ-25 та канатно-надгрунтовою дорогою ДКНУ-1. Керівництво роботами в зміні здійснювалось в.о. гірничого майстра [PERSON] . Робітникам на зміну було видано наступні наряди: прохіднику [PERSON] на керування лебідкою ЛВ-25, прохіднику [PERSON] на керування канатно-надгрунтовою дорогою ДКНУ, прохіднкам [PERSON] , [PERSON] та МГВМ [PERSON] на виконання комплексу робіт з проведення 171 збірного штреку. Крім того, прохіднику [PERSON] було видано наряд на обслуговування нижнього приймального майданчика 171 збірного штреку у процесі проведення робіт з однокінцевої відкатки ЛВ-25. На початку зміни, згідно «Паспорту однокінцевої відкатки ЛВ-25 при проведенні 171 збірного штреку горизонту 300 метрів» прохідник [PERSON] по шляху слідування в забій 171 збірного штреку перевірив стан рейкового шляху, сигналізації, кінцевих вимикачів, запобіжних бар`єрів, не виявивши будь яких порушень, про що по телефону проінформував прохідника [PERSON] та дав йому дозвіл на проведення робіт з однокінцевої відкатки ЛВ-25. Вище стрічкового перевантажувача комбайна EBZ-160, у виробці становлено переносні запобіжні бар`єри №№2,3. Рухома частина бар`єра виконана зі спецпрофілю СВП-27 і закріплена до балки, встановленої по центру виробки на верхняках арочного кріплення та закріпленої спеціальними скобами. з`єднання рухомої частини з балкою виконано шляхом встановлення металевого пальця в отвори на рухомій частині бар`єра та балці, з встановленням шплінта з металевого проводу, який фіксує палець та виключає його вихід з робочої зони. У процесі виконання робіт з однокінцевої відкатки ЛВ-25, прохідник [PERSON] неодноразово відкривав та закривав бар`єри №№2,3 не звертаючи уваги при цьому на стан кріплення рухомої частини запобіжного бар`єру №3. Гірничий майстер [PERSON] на протязі зміни також провів обслідування 171 збірного штреку не виявивши при цьому порушень вимог «Паспорту однокінцевої відкатки ЛВ-25 при проведення 171 збірного штреку горизонту 300 метрів». 22 листопада 2013 року о 08 год. 00 хв. по закінченні зміни, робітники пересувалися по 171 збірному штреку на горизонт 300 метрів. Першим йшов прохідник [PERSON] , за ним МГВМ [PERSON] , далі прохіник [PERSON] . При цьому, при наявності необхідних зазорів по ходовій стороні виробки, МГВМ [PERSON] йшов по міжпуттю рейкового шляху. Проходячи поруч з переносним запобіжним бар`єром №3, прохідник [PERSON] вирішив змістити рухому частину бар`єра №3 ближче до центру виробки на 15-20 см. При цьому рухома частина бар`єра, по причині неякісного встановлення шплінта на з`єднувальному пальці вийшла з зачеплення з пальцем та впала на [PERSON] , який йшов позаду [PERSON] . При цьому [PERSON] отримав травму лівої частини грудей та голови. У момент травмування гірничий майстер [PERSON] знаходився на верхньому приймальному майданчику 171 збірного штреку. Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №944417 від 11 квітня 2014 року, виданої Міжрайонною психіатричною МСЕК №2, [PERSON] , з 11 квітня 2014 року первинно встановлена друга група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва, строком до 01 травня 2015 року. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ №0006607 від 11 квітня 2014 року, яка видана Міжрайонною психіатричною МСЕК №2, [PERSON] було первинно встановлено з 11 квітня 2014 року ступінь втрати професійної працездатності - 80%. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №149566 від 25 березня 2022 року, виданої Міжрайонною психіатричною МСЕК №2, [PERSON] , з 01 травня 2022 року повторно встановлена друга група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва, строком до 01 травня 2024 року. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №065436 від 25 березня 2022 року виданої Міжрайонною психіатричною МСЕК №2, [PERSON] повторно встановлено другу групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 80%, з 01 травня 2022 до 01 травня 2024 року. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку трудове каліцтво пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що після роботи у структурних підрозділах відповідача в умовах шкідливих факторів, та звільнення за станом здоров`я до встановлення позивачу другої групи інвалідності за трудовим каліцтвом 01 квітня 2014 року, позивач на інших підприємствах не працював. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що трудове каліцтво відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок трудового каліцтва на виробництві, останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного способу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства та працівника в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного трудового каліцтва, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 80% втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 160 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом (26000 грн станом на 01.01.2022 року). Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню з відрахуванням податку та обов`язкових платежів. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial