Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою за участю заінтересованої особи - Служби у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області, у якій просить встановити факт, що [PERSON] , зареєстрований за адресою : [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , самостійно виховує і утримує неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з [PERSON] , який розірваний Фрунзенським районним судом м. Харкова 29.07.2016, він має неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Донька [PERSON] знаходиться у нього на вихованні та утриманні, проживає разом з ним. Мати не бере участі в утриманні та вихованні дитини, жодного разу не відвідувала школу, не цікавилася її успішністю. На даний час місце її проживання невідоме, за неперевіреними даними з місця її проживання, вона знаходиться в Іспанії як біженка. У зв`язку з цим виникла необхідність у встановленні факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , що має суттєве юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки з одним з батьків, вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом із дитиною, що і стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 24.07.2023 заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи у судовому засіданні. Заявник [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що після розірвання шлюбу дитина [PERSON] проживає разом з ним і перебуває на його утриманні та вихованні. Мати дитини участі у вихованні та утриманні дитини не бере, місце її проживання або перебування невідоме, зв`язку з нею заявник не підтримує. Наразі мати не позбавлена батьківських прав стосовно дитини [PERSON] .. У 2019 році [PERSON] звертався до соціальних служб з питання оформлення допомоги на дитину як батько-одинак, але йому було відмовлено в усному порядку. Враховуючи викладене, підтримав свою заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, просив її задовольнити. Представник заявника адвокат Пономаренко П.О. в судовому засіданні заяву [PERSON] підтримав. Пояснив, що фактичне місцезнаходження матері невідоме, будь-які засоби зв`язку з нею (її адреса, телефон тощо) заявнику невідомі. Представник Служби у справах дітей Богодухівської міської ради в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у поданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності. Зазначив, що працівниками Служби у справах дітей Богодухівської міської ради здійснено виїзд за місцем проживання дитини та складено акт обстеження. На момент складення акту мати дитини [PERSON] була відсутня, з дитиною давно не спілкувалась, участі у вихованні доньки не бере. Неповнолітня [PERSON] проживає разом з батьком та бабусею, в будинку є всі умови для комфортного проживання. У зв`язку з викладеним, Служба у справах дітей не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи Служби у справах дітей Богодухівської міської ради. Вислухавши пояснення заявника, його представника, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. За визначенням ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту : 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За приписами ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.11.2010, виданим Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.07.2016 по справі № 645/2643/16-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.08.2010 Крисинською сільською радою Богодухівського району Харківської області, актовий запис № 05 (а.с.11). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорту серії [NUMBER] , виданого Богодухівським РС ГУДМС України в Харківській області 01.08.2014, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою виконавчого комітету Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 22.05.2018 № 10-17/52, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою : [ADDRESS] з 22.05.2018 (а.с.4). Відповідно до довідки виконавчого комітету Крисинського старостинського округу від 06.04.2023 № 432 [PERSON] проживає разом з [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно з довідкою КЗ «Крисинський ліцей» Богодухівської міської ради від 24.04.2023 № 01-21/61 [PERSON] , 2010 року народження, навчається у 6 класі КЗ «Крисинський ліцей» Богодухівської міської ради (а.с.7). Відповідно до характеристики, виданої директором КЗ «Крисинський ліцей» та класним керівником [PERSON] , остання навчається у КЗ «Крисинський ліцей» з 01 вересня 2018 року, до цього навчалася у КЗ «Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 74» міста Харкова, де проживала з матір`ю [PERSON] . На даний час, з 22.09.2018, проживає з бабусею [PERSON] та батьком [PERSON] .. Мати відмовилась від виховання дитини, оскільки не справляється зі своїми обов`язками, добровільно віддала дитину на виховання батькові та бабусі. За роки навчання дитини у КЗ «Крисинський ліцей» мати жодного разу не була присутня у школі, не цікавилась успіхами дитини. Бабуся і батько піклуються про навчання та здоров`я дитини, співпрацюють з учителями (а.с.8). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 431, виданої Крисинським старостинським округом виконавчого комітету Богодухівської міської ради 06.04.2023, за адресою : [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно з випискою із медичної карту амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] , виданої Крисинською медичною амбулаторією, [PERSON] встановлено діагноз «ВСД, міопія обох очей», дитина зверталася до лікаря разом з батьком 02.04.2018, 07.04.2018, 18.04.2019, 17.02.2020, 11.05.2020, 08.09.2020, 10.03.2021, 11.08.2021, 07.09.2021, 21.02.2023 (а.с.10). Відповідно до акту обстеження умов проживання помешкання заявника фахівцями Служби у справах дітей Богодухівської міської ради, дитина [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою : [ADDRESS] . Дитина з матір`ю давно не спілкувалась, встановлено, що батько самостійно виховує дитину. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Як встановлено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. В силу ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 Сімейного кодексу України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. В силу ч.2 ст.14, ч.2 ст.15 СК України якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун. Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (ч.3 ст. 15 СК України). Пунктом 2 ч. 164 СК України передбачено, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав. Таким чином, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися з настанням певних юридичних фактів. З наведеного вище вбачається, що підставою для встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком є наявність одного або кількох юридичних фактів, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Це стосується випадків, коли мати дитини померла, безвісно відсутня, позбавлена батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин (перебування за кордоном, тривала тяжка хвороба тощо). Разом з тим, заявником та його представником не наведено жодної обставини, яка б перешкоджала матері дитини [PERSON] - [PERSON] виконувати батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини [PERSON] , і що такі обов`язки стосовно дитини виконує виключно батько [PERSON] .. Так, в судовому засіданні було з`ясовано, що мати дитини - [PERSON] - не померла, не була визнана безвісно відсутньою, не була позбавлена батьківських прав стосовно дитини. За твердженням заявника та його представника, за неперевіреними даними матір дитини - [PERSON] перебуває за кордоном. Разом з тим, жодного доказу на підтвердження таких обставин (доказів перетину матір`ю державного кордону, відповідної заяви матері, посвідченої компетентною посадовою особою, показань свідків тощо), заявник або його представник не надали. Надані копії довідок про реєстрацію місця проживання, довідка та характеристика з навчального закладу, акт обстеження помешкання заявника фахівцями Служби у справах дітей Богодухівської міської ради посвідчують факт проживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] у с. Крисине Богодухівського району Харківської області, однак, не підтверджують того, що дитина позбавлена материнського утримання та виховання в силу вищенаведених обставин. Частиною першою та частиною п`ятою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1-3 статті 84 ЦПК України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Стверджуючи про відсутність матері дитини - [PERSON] на території України, та неможливість її у зв`язку з цим здійснювати свої обов`язки щодо дитини, заявник та його представник не надали жодного доказу на підтвердження такої обставини, та не скористались право заявити клопотання про витребування таких доказів судом. Клопотань про виклик свідків, витребування доказів, залучення матері дитини в якості заінтересованої особи по справі - заявником та його представником заявлено не було. В судовому засіданні судом було поставлено питання про необхідність залучення матері дитини [PERSON] до участі у справі як заінтересованої особи, з метою з`ясування обставин можливості або ж об`єктивної неможливості здійснення нею прав та обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Разом з тим, заявник та його представник не вважали це за потрібне, та зазначили, що не можуть надати суду ані адреси, ані телефону, ані інших засобів зв`язку з цією особою. Враховуючи викладене, заявником не доведено обставини перебування матері дитини за кордоном, що є об`єктивною перешкодою для виконання нею своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, або ж інших обставин, які б свідчили про те, що мати обмежена у виконанні батьківських обов`язків, чи фактично припинила їх виконувати (самоусунулась від їх виконання). Сам по собі факт проживання дитини разом з батьком, за відсутності об`єктивних перешкод для виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини матір`ю, не є підставою для встановлення факту одноосібного самостійного утримання дитини батьком, оскільки, як зазначалось вище, в силу ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків відносно дитини. Крім того, суд зауважує, що передумовою для встановлення факту, що має юридичне значення, у т.ч. факту одноосібного самостійного виховання і утримання дитини, є визнання причин, через які заявник просить встановити цей факт. Так, в обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що встановлення даного факту необхідно заявнику для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом із дитиною. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що фактично не отримує жодної допомоги на дитину, за отриманням такої допомоги він звертався до соціальних служб у 2019 році, однак, йому було відмовлено в усному порядку. Разом з тим, доказів звернення до відповідних служб і органів за отриманням матеріальної допомоги (ані у 2019 році, ані в подальшому) [PERSON] та його представником не надано. Найменування допомоги, на яку претендує заявник, та яким нормативним актом вона передбачена, представник заявника у судовому засіданні назвати не зміг. Враховуючи викладене, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується твердження заявника про самостійне виховання та утримання [PERSON] як батьком дитини [PERSON] , а відтак, на підставі наданих доказів суд позбавлений можливості встановити суд позбавлений можливості встановити відповідний юридичний факт у розумінні п. 5 ч. 2 ст. 293, ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Отже, заява [PERSON] задоволенню не підлягає. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: dismissed