Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить суд стягнути з останнього на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 110338,98 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області з відповідача стягнуто на її користь кошти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 17.06.2004 до досягнення дитиною повноліття. Станом на 13.03.2023 у відповідача утворився борг по сплаті аліментів у сумі 110338,98 грн., а тому позивач вважає, що вона має право на стягнення з відповідача пені за період 01.02.2017 по 01.09.2021, з урахуванням положень ч. 1 ст. 196 СК України, у розмірі, що дорівнює сумі заборгованості по сплаті аліментів, тобто 110338,98 грн. Ухвалою від 03.07.2023 відкрито провадження у цій справі та ухвалено її розглядати у порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с. 22). В судове засідання сторони не з`явились, подали до суду заяви, в яких просять суд провести розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач - визнає, тому суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відносини щодо обов`язків батьків з утримання своїх дітей регулюються положеннями СК України. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони являються батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Як вбачається з матеріалів справи 02.03.2023 старшим державним виконавцем Радомишльського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ластовецькою О.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження [NUMBER], з приводу виконання виконавчого листа №2-821, виданого 02.07.2004 Радомишльським районним судом Житомирської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] , виданого старшим державним виконавцем О. Ластовецькою, заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки за період з січня 2017 року по серпень 2021 року становить 110338 грн. 98 коп., що свідчить про те, що відповідач свої зобов`язання по сплаті аліментів виконував неналежним чином (а.с. 13-15). Згідно розрахунку пені за прострочення сплати аліментів з 01.01.2017 по 01.08.2021 проведеного позивачем, який міститься в позовній заяві, загальна сума пені складає 1 504 884,16 грн. Відповідач будь-яких заперечень проти розрахунку розміру заборгованості пені не заявляв. Статтею 196 СК України передбачено, зокрема, відповідальність за прострочення сплати аліментів. У частині 1 зазначеної статті зазначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Тобто, сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. У разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, судам необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням. Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. При цьому частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Суд звертає увагу на те, що платник аліментів повинен довести, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. Водночас, відповідачем не наведено об`єктивних підстав, які б перешкоджали йому своєчасно сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд вбачає наявність підстав для стягнення пені, передбаченої статтею 196 СК України на користь позивача, а саме у розмірі 110338,98 грн., що є не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved