Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника. [PERSON] в обґрунтування вимог заяви вказує, що 19 грудня 2017 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.12.2017 року, зареєстрованого Березнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 145 від 19.12.2017 року. Протягом останніх декількох років стосунки у подружжі розладились, зникли взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Від зазначеного вище шлюбу маємо трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 17 січня 2018 року, Березнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №21), доньку [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 12.02.2019 року Березнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис 41) та доньку [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 27.08.2020 року Березнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис 385). На даний час , [PERSON] та [PERSON] спільного життя не ведемо, проживаємо окремо, шлюбних стосунків не підтримуємо. Примирення та збереження шлюбу між ними не можливе з підстав викладених вище. Крім того, перебування у шлюбі суперечить її інтересам розвиватись фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Тому вона змушена звернутися до суду з позовною заявою. Відтак, зважаючи на вищевикладені обставини й те, що примирення та збереження шлюбних відносин є неможливим, просить розірвати шлюб, укладений 19 грудня 2017 року між, [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.12.2017 року, зареєстрованого Березнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 145 від 19.12.2017 року. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 29 травня 2023 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів у справі, учасниками справи не заявлялися. У судове засідання позивач не з"явилася - представник позивача- адвокат Малишева А.А, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі позивача, позов підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено, що 19 грудня 2017 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.12.2017 року, зареєстрованого Березнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 145 від 19.12.2017 року. Протягом останніх декількох років стосунки у подружжі розладились, зникли взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Від зазначеного вище шлюбу маємо трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 17 січня 2018 року, Березнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №21), доньку [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 12.02.2019 року Березнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис 41) та доньку [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 27.08.2020 року Березнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис 385). На даний час , [PERSON] та [PERSON] спільного життя не ведемо, проживаємо окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Відповідно до п.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1. ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 п.3 Постанови пленуму ВС України за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 Сімейного кодексу України. При цьому питання розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу відбувається за позовом одного із подружжя відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до п.1. ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Як матір, позивачка належним чином виконую свої обов`язки щодо забезпечення належних умов проживання, виховання, навчання, харчування та задоволення всіх потреб спільних з відповідачем дітей. Багато часу приділяє дітям, забезпечує їм належні умови для фізичного і духовного розвитку та матеріального достатку. Має житло з усім необхідним для нормального проживання та розвитку дітей. Отже, з урахуванням вищевикладеного, з метою захисту інтересів наших дітей та мінімізації стресу для них у зв`язку з вищевказаною ситуацію, за доцільне визначити місце проживання дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з матір`ю, [PERSON] . Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 1, 2 статті 184 Сімейного кодексу України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Так, як заробітки, [PERSON] , є нестабільними та мінливими, вважаю за необхідне просити встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 2 000 (дві) тисячі гривень 00 копійок на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] починаючи з 16.05.2023 року і до повноліття із проведенням щорічної індексації; також 2 000 (дві) тисячі гривень 00 копійок наутримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] починаючи з 16.05.2023 року і до повноліття із проведенням щорічної індексації та 2 000 (дві) тисячі гривень 00 копійок на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] починаючи з 16.05.2023 року і до повноліття із проведенням щорічної індексації.

Outcome: approved