Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» з участю третьої особи приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Дмитра Васильвича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог вказала, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис №52372 від 29.12.2021, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ІНСТАФІНАНС» заборгованість в розмірі 48 356,95 грн. Позивачка вказала, що приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за Кредитним договором № IU0592446 від 29.12.2020 укладеним із ТОВ «ІНСТАФІНАНС». Строк платежу за Кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.04.2021 по 22.11.2021. Сума заборгованості за кредитним договором складає 48 356,95 грн. Позивачка вважає, що виконавчий напис №52372 від 29.12.2021 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича є протиправним, тобто такий, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, оскільки нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України N2 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак, не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріуси продовжують вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені та не забезпечені іпотекою. Отже, починаючи з 22.02.2017 нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин на підставі кредитних договорів, які нотаріально не посвідчені. Позивачка вказала, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 29.12.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові ВС від 15.04.2020 року № 158/2157/17. Позивачка звертає увагу, що не підписувала в будь-який спосіб вищевказаний кредитний договір з ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та констатує той факт, що наданий відповідачем нотаріусу примірник кредитного договору не був посвідчений нотаріально. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна позиція закріплена в постанові Великої палати Верховного Суду від 21.09.2021, № 910/10374/17. Крім цього, позивачка вказала, що наданий нотаріусу примірник Кредитного договору, начебто, укладеного між ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та позивачем містять лише зазначення інформації про Сторони. В той\~же час,\~подані в\~якості доказу\~копія Кредитного\~договору не\~може вважатися належним та\~достовірним доказом,\~оскільки не\~підтверджує факт\~підписання договору\~за допомогою\~одноразового ідентифікатора\~або ж\~за допомогою\~електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам спеціального Закону. Таким чином, інформація про використання позивачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, ґрунтується на припущеннях та не підтверджена об`єктивними доказами. Позивачка вказала, що ніколи, в будь-який спосіб не отримувала одноразовий ідентифікатор, яким начебто, був підписаний Кредитний договір, об`єктивних доказів того, що позивачка отримувала, а тим більш використала одноразовий ідентифікатор для підписання Кредитного договору, відповідачем не надано. При цьому, інших, зокрема письмових або електронних доказів, які б відповідали вимогам процесуального законодавства щодо належності, допустимості або достатності доказів відповідачем не надано. На думку позивача, інформація з сайту ТОВ «ІНСТАФІНАНС» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Вказаний висновок також узгоджується із висновком викладеним у постанові Великої Палат Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі Ns 342/180/17. Таким чином, вказала позивачка, долучені витяги із сайту ТОВ «ІНСТАФІНАНС» щодо використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором є неналежними, не допустимими доказами, а тому суд не може їх брати до уваги. З огляду на викладене, надана відповідачем нотаріусу паперова копія Кредитного договору не відповідає вимогам ст.ст. 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України, щодо достовірності та достатності доказів, та не може бути доказом факту укладення договору. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц). Враховуючи, що відповідачем не доведено факту волевиявлення позивача на укладення Кредитного договору з ТОВ «ІНСТАФІНАНС», а тому слід дійти висновку, що відповідний правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином позивачем не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Враховуючи вищевикладене, позивачка вказала, що спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги - такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім цього, позивачка просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Від представника позивачки адвоката Калініна С.К. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з частини четвертої статті 223, статті 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача у позовній заяві не заперечив проти такого вирішення справи. Третя особа в судове засідання не з`явилась з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис №52372 від 29.12.2021, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ІНСТАФІНАНС» заборгованість в розмірі 48 356,95 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д.В. відкрито виконавче провадження №68622061, що доводиться відповідною постановою приватного виконавця від 11.02.2022. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, залишено без змін, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17. Згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 29 грудня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. У матеріалах справи відсутні докази того факту, що кредитний договір, на підставі якого вчинявся оспорюваний виконавчий напис, був посвідчений нотаріально. Протилежного стороною відповідача не доведено. Таким чином, суд приходить до переконання, що договір кредиту, який був наданий нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, жодних заперечень щодо цього відповідачем суду не надано, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису №52372 від 29.12.2021 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчих написів щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, визнати виконавчий напис №52372 від 29.12.2021 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем згідно якого стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Інстафінанс» заборгованості у розмірі 48356,95 гривень таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи те, що наведених судом обставин достатньо для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а тому інші, наведені позивачем обставини, судом не досліджуються. В підтвердження витрат на оплату професійної правничої допомоги позивачем подано Рекомендовані (мінімальні тарифи) ставки адвокатського гонорару (винагороди), які затверджені рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін і партнери» №3/2018 від 17.07.2018, Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 05.07.2023, згідно якого бюро надало [PERSON] юридичні послуги на загальну суму 5000 грн (а.с. 31), Договір №б/н/22 від 15.02.2022 про надання професійної правничої (правової) допомоги, який укладений між Адвокатським бюро «Калінін і партнери» та [PERSON] (а.с. 39-42), Додаток №1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/22 від 15.02.2022 та згідно п. 2 якого за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п.п. 1.1 Договору Клієнт, тобто [PERSON] сплачує Бюро гонорар (винагороду) в розмірі 5000 грн. (а.с. 43), платіжні інструкції згідно яких [PERSON] оплатила згідно договору №б/н/22 від 15.02.2022 кошти на загальну суму 5000 грн. (а.с.32-36). Отже, з відповідача в користь позивача підлягають до стягнення понесені позивачем судові витрати пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн., які суд вважає обґрунтованими, співмірними із складністю справи та обсягом наданої правничої допомоги. Крім цього, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення в дохід держави 1073,60 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved