Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про те, що є рідною\~дочкою [PERSON] .\~Зазначає про\~те,\~що позивач\~змінила прізвище\~із « [PERSON] »\~на « [PERSON] ». [PERSON] помер\~ [INFO] .\~Після його\~смерті відкрилась\~спадщина на\~спадкове майно. [PERSON] (надалі\~спадкодавцю)\~належала на\~праві приватної\~власності \~частина житлового\~будинку по\~ [ADDRESS] . Власником іншої\~ частини\~будинку є\~ [PERSON] .\~В цій\~частині прописані\~і проживають\~родичі [PERSON] .\~ Спір\~про порядок\~користування між\~сторонами відсутній.\~Земельна ділянка\~біля будинку\~не приватизована.\~ За життя 04 грудня 2009 року спадкодавець на ім`я позивача склав заповіт. Проте, в строк визначений ст.1270 ЦК України, позивач не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Мати Позивача [PERSON] та дружина спадкодавця також не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. (мати позивача мала прізвище [PERSON] , яке змінила на [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] ). Матір позивача [PERSON] померла [INFO] . Зазначає про те, що оскільки, позивач є єдиною дочкою спадкодавця, то [PERSON] відноситься до спадкоємців за законом першої черги. Заяву про відмову від спадщини позивач не подавала. Після смерті [PERSON] спадкова справа взагалі не заводилась. Але надати необхідну довідку позивач не має можливості, оскільки на день смерті не була зареєстрована за місцем проживання спадкодавця. Мати позивача, як і сама позивач не була (прописана) зареєстрована в будинку по [ADDRESS] . Позивач разом з батьками все своє життя проживала за адресою: [ADDRESS] . Проте, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У іншій частині будинку проживають та зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] . Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивач звернулась до нотаріуса. Проте, нотаріус роз`яснила позивачу, що враховуючи, що на день смерті [PERSON] [INFO] [PERSON] була зареєстрована за іншою адресою, відмінною від адреси проживання та реєстрації померлого, це не дає їй можливості скористатись нормою п. 3 ст.1268 ЦК України та для вирішення питання прийняття спадщини рекомендувала звернутися до суду. Мати позивача знала про існування заповіту. Заяву про прийняття спадщини за законом чи заяви на отримання обов`язкової частки не подавала, в той же час, заяву про відмову від спадщини вона теж не подавала. На момент смерті батька - [INFO] , мати - [PERSON] - [INFO] була пенсіонеркою. Їй було 63 роки. [PERSON] є донькою матері позивача від першого шлюбу. Просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , що помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Визнати за\~\~ [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , що належала померлому [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 26.08.2022 по справі відкрито загальне позовне провадження. В підготовче\~судове засідання\~позивач не\~з`явилась,\~до суду\~від представника\~позивача надійшла\~заява,\~згідно якої\~просить розгляд\~справи проводити\~за відсутності\~позивача та\~представника позивача,\~позовні вимоги\~задовольнити та\~повернути позивачу\~50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, оскільки відповідач позов визнав. В підготовче судове засідання відповідач не з`явилась, до суду подала заяву, за змістом якої просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа: [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання, в якому просить розгляд справи проводити у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України). Частина друга\~статті 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2\~ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно\~ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1\~ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] . Родинний зв`язок підтверджуються свідоцтвом про народження, свідоцтвом про одруження відповідно до якого позивач змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] є донькою [PERSON] від першого шлюбу. [PERSON] помер\~ [INFO] .\~Дані обставини\~підтверджуються свідоцтвом\~про смерть. Після смерті\~ [PERSON] відкрилась\~спадщина на\~спадкове майно. [PERSON] належала\~на праві\~приватної власності\~ частина\~житлового будинку\~по [ADDRESS] . Право власності\~виникло на\~підставі Свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~від 13\~грудня 1990\~року,\~згідно якого\~вказану частину\~будинку [PERSON] \~успадкував після\~смерті батька\~ [PERSON] . Ці обставини\~підтверджуються свідоцтвом\~про право\~на спадщину\~за законом. Власником іншої\~ частини\~будинку є\~ [PERSON] на\~підставі Свідоцтва\~про право\~на \~спадщину,\~видане Ірпінською\~нотаріальною конторою\~25.04.2000\~року. В цій частині прописані і проживають родичі [PERSON] 04\~грудня 2009\~року [PERSON] \~на ім`я\~позивача склав\~заповіт,\~який був\~посвідчений приватним\~нотаріусом Ірпінського\~міського нотаріального\~округу Київської\~області Макарчук\~Г.І. Проте, в строк визначений ст.1270 ЦК України, позивач не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Мати Позивача [PERSON] та дружина [PERSON] також не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] померла [INFO] . Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть. Заяву про відмову від спадщини [PERSON] не подавала. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. [PERSON] та [PERSON] не була зареєстровані в будинку по [ADDRESS] . Місце їх реєстрації було за адресою: [ADDRESS] . У іншій частині будинку за адресою: [ADDRESS] проживають та зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] . Дані обставини підтверджуються Актом депутата, довідкою Бучанської міської ради Ворзельського Старостинського округу. Згідно ч.1 ст. 1217. ЦК Украни, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, статтею 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року ( чинної на момент смерті спадкодавця) - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Нотаріус при\~вчинення нотаріальних\~дій та\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~керується нормами\~Цивільного кодекса,\~Закону України\~« Про\~нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012р.( надалі Порядок), При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусу серед інших питань необхідно враховувати наявність заповіту, коло спадкоємців. Згідно п.3.21 Глави 10 Розділ II Порядку, Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п.3.22 Глави 10 Розділ II Порядку У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти встановлення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008, Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.2 ст.1220 ЦК України , часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини . Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідну до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15, статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.» У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19 (провадження - № 61-16069св20). Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3,4\~ст.200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207\~цього\~Кодексу. Відповідно до ч.4\~ст. 206 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПУ України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved