Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить змінити спосіб стягнення аліментів, які було визначено рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 січня 2022 року у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2022 року по березень 2023 року у розмірі 18919 грн.. В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 лютого 2016 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою. Судовим наказом Подільського районного суду м. Києва від 12 січня 2022 року стягнуто аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання спільної дитини у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. На даний час встановлений рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для матеріального забезпечення всіх необхідних потреб дитини відповідного віку, а доходу позивача не вистачає. На даний час матеріальний стан позивача змінився, оскільки зросли витрати на утримання дитини у зв`язку зі зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Відповідач проживає окремо, в вихованні дитини участі не приймає, добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Невиконання відповідачем судового наказу стало причиною виникнення заборгованості зі сплати аліментів, яка за період з грудня 2021 року по січень 2023 року складає 17502 грн. 50 коп., у зв`язку з чим, позивачка звернулась до суду із даним позовом та просить стягнути пеню у зв`язку з прострочення сплати відповідачем аліментів та змінити спосіб стягнення аліментів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 березня 2023 року, головуючим суддею у справі визначено Лещенко О.В. 31 березня 2023 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та стягнення пені за прострочення виплати аліментів. Призначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15 червня 2023 року позивачкою подано заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення пені, в якій остання просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2022 року по травень 2023 року включно у розмірі 23168 грн. 50 коп. В обґрунтування заяви посилалась на те, що оскільки станом на дату подання зави, вже після відкриття провадження у справі, відповідачем було сплачено борг зі сплати аліментів в сумі 23647 грн., а тому станом на 01.02.2023 розмір пені складає 23168 грн. 50 коп. Ухвалою суду від 20 червня 2023 року заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду та визначено у подальшому розглядати справу з урахуванням збільшення позовних вимог. Розпорядженням керівника апарату Подільського районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл цивільної прави згідно наказу № 18/02-02 від 01 серпня 2023 року «Про відрахування зі штату Подільського районного суду м. Києва судді Новомиргородського районного суду Кіровоградської області Лещенко О.В.». Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 серпня 2023 року, головуючим суддею у справі визначено Головчака М.М. Ухвалою судді від 03 серпня 2023 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та стягнення пені за прострочення виплати аліментів. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Правом на подачу відзиву, у відповідності до ст. 178 ЦПК України, не скористався. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 174. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , батьками в свідоцтві про народження якого вказано позивачку та відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 грудня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. 17 лютого 2016 року шлюб, укладений між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 лютого 2016 року по справі № 22-ц/796/3210/16. Судовим наказом Подільського районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Так, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Постановою головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження щодо виконання судового наказу № 758/17511/21, виданого Подільським міськрайонним судом міста Києва 12 січня 2022 року, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.12.2021 і до повноліття дитини. З Довідки - розрахунку заборгованості від 14.02.2023 № 68546848/15, наданої державним виконавцем Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) вбачається, що на підставі судового наказу № 758/17511/21 від 15.12.2021 за [PERSON] , станом на 01.02.2023 рахується борг зі сплати аліментів у сумі 17502 грн. 50 коп. При цьому, доказів неможливості сплати аліментів періодично та у розмірі, визначеному судовим наказом, і поважності причин несплати аліментів у повному обсязі, відповідач суду не надав. А тому, на переконання суду, відповідач не був позбавлений можливості належно виконувати обов`язок та сплачувати аліменти, не допускаючи бездіяльності та виникнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 зробила висновок, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Також, ОП ВС у згадуваній постанові звертає увагу на те, що ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитися як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин, з яких утворилася заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватися судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Вказаний висновок підтверджується наступним. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Верховний Суд звертає увагу, що у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі №572/1689/16-ц (провадження №61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд і в постанові від 10.02.2021 у справі №461/7406/18 (провадження №61-2128св20). Враховуючи, що судом встановлено, що відповідач не виконував належним чином свого обов`язку зі сплати аліментів, допускав бездіяльність - несплату щомісячно аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості від 14 лютого 2023 року № 68546848/15, який не скасований, є чинним, враховуючи, що відповідач не надав жодних доказів того, що зазначена заборгованість утворилася не з його вини, суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно стягнення пені за прострочення сплати аліментів, і при розрахунку пені бере до уваги означений розрахунок заборгованості, проведений державним виконавцем. Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про збільшення позовних вимог, в якій позивачка просить стягнути з відповідача пеню до травня 2023 року, включно, оскільки останньою не надано належних та допустимих доказів, у розумінні ст. 77, 78 ЦПК України, виникнення заборгованості зі сплати аліментів саме по травень 2023 року, а надані копії квитанцій про рух грошових коштів по картці від 09.06.2023 та від 13.06.2023 не містять даних про призначення платежів, які надійшли на рахунок позивачки в сумі 22416 грн. 20 коп. та в сумі 1231 грн., відповідно, тобто суду не зрозуміло чи дійсно це сплачені кошти відповідачем в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) зробила правовий висновок про порядок розрахунку пені. ВП ВС зазначає, що з огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. ВП ВС зазначає, що аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Аналогічний правовий висновок щодо розрахунку пені зі заборгованості зі сплати аліментів зроблено Верховним Судом і в постанові від 10.02.2021 року у справі №461/7406/18 (провадження №61-2128св20). Суд звертає увагу на те, що позивачкою проведений розрахунок неустойки (пені) по аліментах з січня 2022 року по лютий 2023 року, включно, згідно якого загальний розмір пені становить 18919 грн. Відповідач заперечень на позов та власного розрахунку пені суду не додав. Верховний Суд України у постанові від 16.12.2020 у справі №182/7347/18 зазначив, що суд, згідно із принципом «jura novit curia» («суд знає закони»), під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та при вирішенні справи застосовує ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, якою нормою матеріального права потрібно керуватися для вирішення спору. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. У даній справі спір між сторонами виник з приводу нарахування пені у зв`язку із виникненням заборгованості за аліментними платежами. У спірних правовідносинах позивач посилається на норму СК України, зокрема, ст. 196 СК України, якою регулюється порядок нарахування пені у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, відтак суд погоджується, що саме вказаною нормою права потрібно керуватися для вирішення спору і у суду відсутні підстави самостійно здійснювати їх правову кваліфікацію та застосовувати інші норми матеріального та процесуального права. Згідно із принципом «jura novit curia» («суд знає закони»), під час розгляду справи суд самостійно перевірив доводи позивачки щодо порядку нарахування нею пені у зв`язку із заборгованістю відповідача за аліментами, за наступною формулою: ?р=(А1 х Q1 х 1 %)+(A2 х Q2 х 1 %)+………(An х Qn х l %), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Розрахунок проведено за період з січня 2022 року по січень 2023 року, включно: - пеня за прострочення сплати аліментів за січень 2022 року - 1309 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х 396 (кількість днів прострочення) х 1% = 5183 грн. 64 коп.; - пеня за прострочення сплати аліментів за лютий 2022 року - 1309 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х 365 (кількість днів прострочення) х 1% = 4777 грн. 85 коп.; - пеня за прострочення сплати аліментів за березень 2022 року - 1309 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х 337 (кількість днів прострочення) х 1% = 4411 грн. 33 коп.; - пеня за прострочення сплати аліментів за квітень 2022 року - 1309 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х 306 (кількість днів прострочення) х 1% = 4005 грн. 54 коп.; - пеня за прострочення сплати аліментів за травень 2022 року - 1309 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х 276 (кількість днів прострочення) х 1% = 3612 грн. 84 коп.; - пеня за прострочення сплати аліментів за червень 2022 року - 1309 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х 245 (кількість днів прострочення) х 1% = 3207 грн. 05 коп.; - пеня за прострочення сплати аліментів за липень 2022 року - 1372 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х 215 (кількість днів прострочення) х 1% = 2949 грн. 80 коп.; - пеня за прострочення сплати аліментів за серпень 2022 року - 1372 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х 184 (кількість днів прострочення) х 1% = 2524 грн. 48 коп.; - пеня за прострочення сплати аліментів за вересень 2022 року - 1372 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х 153 (кількість днів прострочення) х 1% = 2099 грн. 16 коп.; - пеня за прострочення сплати аліментів за жовтень 2022 року - 1372 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х 123 (кількість днів прострочення) х 1% = 1687 грн. 56 коп.; - пеня за прострочення сплати аліментів за листопад 2022 року - 1372 грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х 92 (кількість днів прострочення) х 1% = 1262 грн. 24 коп.; - пеня за прострочення сплати аліментів за грудень 2022 року - 1416 грн. 50 коп. (заборгованість зі сплати аліментів) х 62 (кількість днів прострочення) х 1% = 878 грн. 23 коп.; - пеня за прострочення сплати аліментів за січень 2023 року - 1416 грн. 50 коп. (заборгованість зі сплати аліментів) х 31 (кількість днів прострочення) х 1% = 439 грн. 12 коп.. Загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину за період з січня 2022 року по січень 2023 року, включно, становить 37038 грн. 84 коп. Враховуючи, що сума пені за порушення відповідачем аліментних зобов`язань перевищує 100 % заборгованості згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виконаного державним виконавцем, станом на 01 лютого 2023 року та відповідачем не спростовано наявності вини внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів, то суд дійшов висновку про стягнення пені в межах наявної заборгованості по аліментам, тобто в сумі 17502 грн. 50 коп. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо відповідальності особи, зобов`язаної за рішенням суду сплачувати аліменти, яка настає за прострочення сплати аліментів, тобто стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів або їх несплати. Ці правовідносини регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч. 2 ст. 179 СК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів чи за прострочення сплати аліментів. Згідно із частинами 1, 2 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості… Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Аналіз доказів та законодавства переконує суд, що відповідач не виконував у повному обсязі свого обов`язку зі сплати аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості від 14 лютого 2023 року № 68546848/15. При цьому, суд констатує, що відповідач не надав жодних доказів того, що зазначена заборгованість утворилася не з його вини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. Так, згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відтак, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) при заборгованості зі сплати аліментів у розмірі, який не перевищує 100 % заборгованості зі сплати аліментів, тобто в розмірі 17502 грн. 50 коп. Щодо позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів суд зазначає наступне. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Ураховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Отже, виходячи з вище викладеного, суд вважає, що позов [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей в частині зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на частку заробітку (доходу) платника аліментів підлягає до задоволення, оскільки саме одержувач аліментів наділений правом вибору способу стягнення аліментів. Положеннями ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1,5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Окрім того, при розгляді позовів про зміну розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори»). У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2). і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). Таким чином, суд вважає, що розмір аліментів, що підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини в розмірі частини видів заробітку (доходу) буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд, задовольняючи позов, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2147 грн. 20 коп. (1073 грн. 60 коп. - судовий збір за позовні вимоги про стягнення пені та 1073 грн. 60 коп. - судовий збір за позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів), від сплати якого була звільнена позивач. Враховуючи наведене та

Outcome: partial