Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

25.04.2023 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідачка) про визнання взаємозаборгованості по аліментам погашеною. Так, позивач просить суд: - визнати його заборгованість перед [PERSON] за виконавчим листом № 2-4965/10, виданого 08.02.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області погашеною повністю; - визнати заборгованість [PERSON] перед [PERSON] згідно виконавчого листа № 495/469/20 виданого 09.11.2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області погашеною повністю; за виконавчим листом № 495/5650/21 від 04.03.2022 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області погашеною частково та залишок заборгованості складає 6 350,59 гривень. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2023 року відкрито спрощене позовне провадження по справі № 495/4106/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання взаємозаборгованості по аліментам погашеною. Справу призначено до судового розгляду. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу без його участі. Вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надавала та в судові засідання не з`явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального\~кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний\~розгляд справи\~суд постановляє\~ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України). Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідачка [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, вона жодного разу не з`явилася в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подавала відзив, а позивач [PERSON] , не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.08.2023 року постановлено розгляд справи № 495/4106/23\~за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про визнання\~взаємозаборгованості по\~аліментам погашеноюпровести у заочному порядку. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, що за виконавчим листом № 495/469/20, виданого 09.11.2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , склалася заборгованість за ВП № 63574587 в розмірі 31 697,19 гривень, відповідно до розрахунку заборгованості від 08.07.2021 року. За виконавчим листом № 495/5650/21 від 04.03.2022 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , склалася заборгованість за ВП № 68828411 в розмірі 31 697,19 грн. Загальна заборгованість [PERSON] перед [PERSON] складає 63 394,38. Згідно виконавчого листа № 2-4965/10, виданого 08.02.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] склалася заборгованість в розмірі 57 043,79 грн., відповідно до розрахунку заборгованості від 04.09.2019 року. За твердженням позивача, на даний час його спільне майно з відповідачкою та рахунки перебувають під арештом, у зв`язку з чим у нього виникла необхідність про визнання взаємозаборгованості по аліментам погашеною, щоб мати можливість зняти арешт зі спільного майна. Позивач зазначив, що при визнанні взаємозаборгованості погашеною (63 394,38 57 043,79 = 6 350,59 грн.) залишається борг за сплату по аліментам відповідачки у розмірі 6 350,59 грн. Зазначені вище обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання. У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України. Відповідно до статті 194 Сімейного кодексу України, аліменти можуть\~бути стягнуті\~за виконавчим\~листом за\~минулий час,\~але не\~більш як\~за десять\~років,\~що передували\~пред`явленню\~виконавчого листа\~до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ходу судового розгляду, у відповідачки [PERSON] виникла заборгованість перед позивачем [PERSON] , яка складає 63 394,38 грн.. а у позивача - [PERSON] виникла заборгованість перед відповідачкою [PERSON] у розмірі 57 043,79 грн. Встановлено, що на майно позивача та відповідачки, а також на їх рахунки накладено арешт, який можливо зняти у разі визнання взаємозаборгованості по аліментам погашеною, що відповідає вимогам діючого законодавства та є захистом прав позивача та відповідачки, які не мають можливості розпоряджатися та користуватися належним їм майном. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання взаємозаборгованості по аліментам погашеною, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved