Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Розглядуваним позовом у його останній редакції заявник просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики, оскільки остання не виконує взяті на себе зобов`язання у добровільному порядку. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав й просив їх повністю задовольнити з підстав викладених у позові і з урахуванням наданих на дослідження доказів. Представник відповідача у судовому засіданні вимоги визнав частково. Не оскаржував обсяг отриманих грошових коштів і у зв`язку із цим таку складову боргу, як тіло кредиту. Відсотки й пеню вважав несправедливою. Зокрема зазначив наступне. Підстав для стягнення пені на час воєнного стану не має, оскільки це прямо передбачено законодавством. Відсотки за користування кредитними коштами пораховані не правильно. Власного розрахунку представник відповідачки не надав через не зрозумілість обумовлених умов зобов`язання щодо відсоткової ставки. На запитання головуючого під час дослідження умов договору й наданого позивачем на дослідження розрахунку із зазначенням формули і її складових, представник відповідача нічого пояснити не зміг з приводу незрозумілості проведеного обрахування такої складової боргу. Розгляд справи розпочався у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, однак такий порядок було змінено на спрощене позовне провадження з проведенням судового засідання. Заслухав пояснення учасників розгляду й дослідив надані ними матеріали судом встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. Сторони у справі є громадянами України, мають зареєстровані місця проживання, отримували коди платників податків, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у більшому ніж передбачено розмірі. Між сторонами 27 листопада 2021 року укладено і на час розгляду справи не оскаржувався договір позики. За ним відповідачка отримала від позивача 91 500 гривень у платне строкове користування й не повернула станом на день прийняття даного рішення. Сторонами визнано і не спростовувався факт внесення відповідачкою 9 тисяч гривень на рахунок позивача, що направлені на виконання згадуваного зобов`язання. Такі гроші скеровані позивачем на погашення заборгованості із пені та відсотків. Строк надання позики обумовлено на один рік. Договір містить інші умови зокрема і обсяг відсоткової ставки, підстави й порядок нарахування пені. Позивач звертався із досудовою вимогою до відповідачки. За розрахунком позивача розмір пені за час користування грошовими коштами, за мінусом сплаченої частини, склав 158 938,85 гривень, а обсяг відсотків 54 900 гривень. Тіло кредиту становить 91 500 гривень. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Кредитний договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Проаналізувавши фактичні обставини справи, норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини й усталену судову практику з у даній сфері, суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позову з огляду на наступне. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов договору позики й взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів і видів такого захисту. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим і таким, який підлягає до повного задоволення. Підстав для відмови у задоволенні позову, або часткового задоволення позову судом не встановлено. Представником відповідача не надано доказів, які б спростовували вимоги позивача, або давали підстави для зменшення заявленої заборгованості. Доводи представника відповідача щодо несправедливості вимог щодо пені й відсотків не приймається судом до уваги за відсутності інших і активних дій зі сторони відповідача. Посилання представника відповідача на необхідності застосування до даних правовідносин прикінцевих і перехідних положень ЦК України не дають підстав для відмови у задоволенні позову у частині відсотків й пені, оскільки заборони для прийняття рішення судом щодо таких складових боргу не містять імперативних вимог щодо рішення суду. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору в сумі 2 442,71 гривні (з коефіцієнтом 0,8 оскільки позов подано через електронний суд). Решта переплаченого судового збору може бути повернута платнику за відповідним зверненням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved