Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, що становить 107\~900 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.02.2023 року [PERSON] дав у борг [PERSON] кошти в сумі 107 900 (сто сім тисяч дев`ятсот) гривень, про що свідчить письмова розписка відповідача від 20.02.2023 року. Згідно з цією розпискою відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти позивачу до 01.03.2023 року. Станом на день звернення до суду відповідач своє зобов`язання перед позивачем не виконав, чим порушив умови виконання зобов`язання. На неодноразові звернення з проханням повернути гроші відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від виконання зобов`язання. У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також уникнення мирного вирішення спору, позивач змушений звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення боргу. Ухвалою суду від 17.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 11.04.2023 року від відповідача до суду поступив відзив на позовну заяву (а.с.29 -31), в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, визнати недійсним правочин, пов`язаний із складанням ним боргової розписки 20.02.2023 року на суму 107\~900 гривень. Заперечуючи позовні вимоги [PERSON] відповідач посилається на те, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки у 2022 році він, тобто відповідач [PERSON] , з позивачем [PERSON] уклав договір оренди його автомобіля марки Volkswagen Jetta, peєстраційний № [NUMBER] . За оренду автомобіля він, тобто відповідач, кожного тижня сплачував [PERSON] гроші в сумі 4550 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят гривень). 19.02.2023 року близько 21 години він, керуючи автомобілем марки Volkswagen Jetta рестраційний № [NUMBER] , втратив керованість, виїхав за межі дороги і наїхав на перешкоду, свідком чого був [PERSON] . Про вказану подію одразу по телефону повідомив власника [PERSON] , а після цього викликав поліцейських. Після оформлення поліцейськими ДТП викликав евакуатор, яким 20.02.2023 пошкоджений автомобіль марки Volkswagen Jetta, реєстрацiйний № [NUMBER] було доставлено у м. Львів за місцем здійснення [PERSON] підприємницької діяльності (адреса йому невідома). Там [PERSON] до когось телефонував з приводу очікуваних витрат на ремонт автомобіля, після чого примусив його написати розписку про те, що нібито він, тобто відповідач, винен йому гроші в сумі 107900 гривень, хоча насправді цих грошей не позичав. При складанні цієї розписки були присутні ще друзі [PERSON] , які дійснювали на нього психологічний тиск шляхом залякування та погроз. При цьому йому заявляли, що шляхом написання розписки власник гарантує собі те, що відповідач відшкодує позивачу завдані внаслідок пошкодження автомобіля збитки. Поліцейські за фактом вчинення ним 19.02.2023 року ДТП склали протокол серії ААД № 351452 від 19.02.2023 за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, який розглядається Яремчанським міським судом Івано-Франківської області. Складаючи боргову розписку позивачу [PERSON] , відповідач вважав, що діє згідно із вимогами закону, хоча насправді ця розписка підмінила собою його обов`язок відшкодувати завдану в ДТП шкоду. Він готовий відшкодувати цю шкоду, але вважає, що вона є значно нижчою, ніж 107900 гривень. Розмір завданої шкоди внаслідок його винних дій, пов`язаних із ДТП 19.02.2023 року складає близько 40000 (сорок тисяч) гривень. Тому правочин, пов`язаний із складанням боргової розписки 20.02.2023 на суму 107900 гривень, є недійсним, оскільки вчинений ним внаслідок помилки через введення його в оману позивачем щодо обставин, які мають істотне значення. Ухвалою суду від 15.05.2023 року визнано обов`язковою явку позивача [PERSON] , жителя [ADDRESS] для надання пояснень по справі та за клопотанням відповідача викликано у судове засідання свідка [PERSON] . 31.05.2023 року від позивача [PERSON] через його адвоката Поліковського Г.М. до суду поступили пояснення у справі (а.с. 63 ), в яких він вказав про те, що відповідач отримав кошти для власних потреб згідно з розпискою та зобов`язався повернути їх до 01.03.2023 року. Однак позика не повернута та відповідач відмовляється виконати взяте на себе зобов`язання щодо повернення позики, а намагається уникнути відповідальності, посилаючись у відзиві на оренду автомобіля марки Volkswagen Jetta реєстраційний № [NUMBER] та факт вчинення дорожньо транспортної пригоди під час його керування вказаним автомобілем. Позивач просив завершувати розгляд даної справи у його відсутності, врахувавши надані ним вищевказані письмові пояснення. Представник позивача адвокат Поліковський Г.М. заявив клопотання про виклик у судове засідання свідка [PERSON] , у присутності якого складено розписку 20.02.2023 року [PERSON] на суму 107 900 гривень. У судовому засіданні 27.07.2023 року свідок [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , місце реєстрації [ADDRESS] , суду пояснив, що він працював по вул. Персенківка м. Львова з початку лютого до 29 червня 2023 року. [PERSON] у лютому 2023 року запросив його бути свідком того, що позичає кошти [PERSON] , який власноручно писав розписку в його присутності про отримання грошових коштів від [PERSON] в борг у сумі більше 100 тисяч гривень, точну суму не пам`ятає. [PERSON] і [PERSON] розмовляли у спокійному тоні. Ростислав говорив про отримання коштів для власних потреб. Він, тобто свідок, [PERSON] раніше не бачив. Під час передавання грошей на написання розписки вони були втрьох. [PERSON] передавав [PERSON] грошові кошти номіналом 1000, 500, 200 гривень, Ростислав їх перерахував. Він, тобто свідок [PERSON] , підписав розписку, написану власноручно [PERSON] . Позивач та його представник у судове засідання 15.08.2023 року не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зокрема судову повістку на 06.04.2023 року отримав 24.03.2023 року (а.с. 24), судову повістку на 02.05.2023 року отримав особисто 20.04.2023 року (а.с. 28, 47), судову повістку на 15.05.2023 року отримав 05.05.2023 року член сімї для передання (а.с. 50, 54), судову повістку на 07.06.2023 року отримав 25.05.2023 року (а.с. 61), судову повістку на 28.06.2023 року отримав 15.06.2023 року член сімї (а.с. 82), судова повістка на 27.07.2023 року повернулася до суду з відміткою «адресат на даний час відсутній» (а.с. 89 92), судова повістка на 15.08.2023 року повернулася до суду 11.08.2023 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.101-105). Суд звертає увагу, що відповідач, у порушення вимог ч.1 ст.131 ЦПК України, не повідомив суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження в справі, в зв`язку з чим його повідомлено про дату, час та місце розгляду справи 15.08.2023 року шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.107). У ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України\~закріплено,\~що \~у разі\~неявки в\~судове засідання\~всіх учасників\~справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснюється. Також судом вживалися заходи щодо виклику в судове засідання за клопотанням відповідача свідка [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , який до суду не зявився. Зокрема, судом направлено йому судові повістки на 15.05.2023 року, 07.06.2023 року, 28.06.2023 року, 27.07.2023 року, 15.08.20923 року, які ним отримано відповідно 11.05.2023 року (а.с. 50,106 зворот), 24.05.2023 року (а.с. 62), 13.06.2023 року (а.с. 78,106), 25.07.2023 року (а.с. 87, 106), 02.08.2023 року (а.с.108). Однак, вказаний свідок до суду жодного разу не з`явився. Від відповідача не поступало до суду клопотання про примусовий привід свідка [PERSON] , а враховуючи положення ст.12 та ст.13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та право суду збирати докази, що стосуються предмета доказування, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи обмежено дієздатними, то суд не вбачає підстав для застосування щодо вищевказаного свідка заходів процесуального примусу, передбачених ст.144 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до такого висновку. Відповідно до ст.ст.11,14 ЦК України,\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У ст. 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник надає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речі. Виходячи з положень ч. 2ст. 1047 ЦК України,\~допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палатив цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Ст. 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики підтверджуючи як факт укладення договору та, зокрема, зміст умов договору, так і посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 року у справі №369/3340/16-ц. Як вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також давати оцінку всім наявним доказам і залежно від встановлених результатів - робити відповідні правові висновки. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15, від 18.01.2017 року у справі №6-2789цс16 та постанові від 08.11.2020 року у справі № 61-6634св20. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. \~ \~ \~ \~Як встановлено та вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує боргове зобов`язання, а саме [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 107\~900 гривень, які зобов`язався віддати в строк до 01.03.2023 року. Наведене підтверджується розпискою написаною ним власноручно 20.02.2023 року (а.с.4), а також показаннями свідка [PERSON] (а.с.94-97). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Крім того, в ст.\~81\~ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Таким чином, саме на відповідача покладено обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Однак, відповідач, хоча і зазначає в своєму відзиві, що його боргове зобов`язання перед позивачем виникло не внаслідок боргового зобов`язання, а в результаті дорожньо транспортної пригоди та пошкодження автомобіля Volkswagen Jetta реєстраційний № [NUMBER] , який він орендував у позивача, але з цього приводу не надає до суду будь яких доказів, наприклад, що вказаний автомобіль належить позивачу, договір позики про оренду ним цього транспортного засобу, квитанції про сплату ним коштів за оренду автомобіля. Крім того, суд також звертає увагу, що відповідач у відзиві (а.с.30) вказує, що свідок [PERSON] , якого суд неодноразово викликав для дачі показань, може підтвердити обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 19.02.2023 року близько 21.00 години, а не приналежність позивачу автомобіля Volkswagen Jetta реєстраційний № [NUMBER] . З приводу прохання відповідача, зазначеного в його відзиві, про визнання недійсним правочину, пов`язаного зі складанням ним боргової розписки 20.02.2023 року на суму 107900 гривень, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.193 ЦПК України, відповідач мав право в строк для подання відзиву пред`явити зустрічний позов із вищевказаною позовною вимогою з дотриманням форми та змісту, передбаченими ст. ст.175,177, 194 ЦПК України. Таким правом відповідач не скористався, в зв`язку з чим суд не може вийти за межі предмету розгляду даної справи. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про задоволення позову. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, Так, згідно з ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат,\~пов`язаних із розглядом справи. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, понесені позивачем судові витрати, а саме щодо сплати судового збору необхідно стягнути з відповідача. Від сторони позивача не поступали клопотання про стягнення з відповідача витрат,\~пов`язаних із розглядом справи. На підставі ст.ст.\~11,\~14,\~15, 509 ,\~526,\~598,\~599, 1046, 1047, 1049 ЦК України,\~

Outcome: approved