Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» звернулось до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] є абонентами ОКП «Донецьктеплокомуненерго» у м. Слов`янськ Донецької області та користуються послугами з опалення, однак не у повному обсязі оплачують їх вартість, в зв`язку з чим станом на 01 січня 2019 року їх заборгованість за надану їм позивачем теплову енергію за період з 01 жовтня 2013 року по 01 січня 2019 року по квартирі [ADDRESS] , де вони проживають, складає 22 756 гривень 31 копіок Позивач зазначає, що між ним та відповідачами на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] встановилися фактичні договірні правовідносини з приводу надання житлово-комунальної послуги, оскільки ВО «Слов`янськтепломережа» надавало послуги з теплопостачання, а відповідачі використовували дані послуги для задоволення власних потреб та не відмовлялися від них. Крім того, багатоквартирний будинок, де мешкають відповідачі, приєднаний до централізованої мережі теплопостачання, та протягом вищезазначеного періоду користування відповідачами теплоенергією скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг з теплопостачання від них не надходило. На підставі викладеного позивач просить суд його позовні вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» заборгованість за спожиті послуги з опалення у розмірі 22 756 гривень 31 коп., втрати від інфляційних процесів у розмірі 7 818 гривень 77 коп., три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості, у розмірі 1 534 гривень 46 коп., а також судовий збір у розмірі 1 921 гривень. 12 березня 2019 року по справі було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості були задоволені, з відповідачів солідарно стягнута на користь товариства заборгованість за спожиті послуги з опалення за період з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2018 року включно, яка станом на 01 січня 2019 року становить 22 756,31 гривень а також судові витрати. Однак, відповідачка [PERSON] із вказаним заочним рішенням суду не погодилась, та подала до суду заяву про перегляд зазначеного заочного рішення суду. Ухвалою суду від 11.01.2022 року заяву [PERSON] було задоволено, заочне рішення суду від 12.03.2019 року скасовано, призначено цивільну справу за позовною заявою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Від відповідачки [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування своїх заперечень в якому остання вказала, що вона з 2013 року не проживає за адресою, яку вказав позивач як місце її проживання, а саме: [ADDRESS] . Зазначила, що має статус внутрішньо переміщеної особи та учасника бойових дій, брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, проходила військову службу у військових частинах розташованих в м. Артемівськ та згодом у Київській області, де і на даний час проживає. Крім того, відповідачка зазначила, що вона не укладала з позивачем договору про надання останнім житлово-комунальних послуг, на який він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а також те, що її батько єдиний власник зазначеної квартири. Крім того вказала на те, що позивачем було пропущено строки позовної давності. У зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з неї заборгованості за спожиті послуги з опалення, відмовити позивачу у стягнення заборгованості за період з 2013 року по 2015 рік у зв`язку із пропущеним строком на звернення до суду, а також відмовити позивачу у стягненні втрат на інфляційні процеси, три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості у період з 2013 року по 2015 рік у зв`язку із пропущеним строком на звернення до суду. Представником позивача до суду було надано відповідь на відзив, відповідно до якого останній просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказав, що чинні норми права передбачають, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідач [PERSON] зазначає, що власником квартири [ADDRESS] є її батько [PERSON] також належними доказами підтверджено, що в цій квартирі зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] та остання як член сім`ї власника, за даними Підприємства значиться як споживач послуг з опалення. З огляду на зміст приведених норм права, зобов`язання щодо своєчасного внесення плати за послуги з опалення покладається на власника також на осіб які віднесені законодавством до споживачів таких послуг, а саме власника квартири [PERSON] та споживача відповідно до факту реєстрації місця проживання [PERSON] . Вказав, що з особового рахунку № [NUMBER] , заборгованість виникла у період з жовтня 2013 року по січень 2019 року. У зазначений період, згідно обігової відомості за особовим рахунком, відкритим за адресою [ADDRESS] виплата за послуги з централізованого опалення здійснювалась частково, що свідчить про добровільність сплати відповідачами заборгованості та відповідно визнання ними боргу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та спосіб слухання справи. На адресу суду позивачем надіслано лист з проханням розглядати справу без участі їх представника, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, шляхом публікації оголошень про виклик до суду на офіційному веб-сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, в судовому засіданні участі не приймав, про причини неявки суду не повідомив, відзиву стосовно заявлених позовних вимог на адресу суду від відповідача не надходило. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та спосіб розгляду справи, шляхом відправлення їй повідомлення на електронну пошту вказану останньою у відзиві на позовну заяву, в судовому засіданні участі не приймала, про причини неявки суду не повідомила. Зазначена справа перебуває в провадженні суду з лютого 2022 року та на теперішній час рішення в цій справі не прийнято, з огляду на те, що неоднаразово відкладалося. Згідно із ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи, зокрема, за першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. При цьому учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункт 3 частини першої статті 43 ЦПК України). На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. На даний час у суду відсутні причини, які обумовлюють неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно довідки, долученої позивачем до своєї позовної заяви, відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 24 вересня 1996 року по час судового розгляду даної справи проживають у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до відповіді на запит суду від 14.06.2023 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Натомість з оборотних відомостей за період часу з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2018 року включно за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] , вбачається, що протягом періоду часу з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2018 року включно відповідачі частково сплачували отримані ними послуги з опалення у зв`язку з чим станом на 01 січня 2019 року їх заборгованість перед позивачем з оплати цих послуг склала 22 756 грн. 31 коп. Разом з тим, в своєму відзиві на позовну заяву відповідачка [PERSON] вказує, що вона з 2013 року не проживає за адресою, яку вказав позивач, як місце її проживання, а саме: [ADDRESS] . Зазначила, що має статус внутрішньо переміщеної особи та учасника бойових дій, брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, проходила військову службу у військових частинах розташованих в м. Артемівськ та згодом у Київській області, де і на даний час проживає. Крім того, відповідачка зазначила, що вона не укладала з позивачем договору про надання останнім житлово-комунальних послуг, на який він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог. Вказані доводи відповідачки [PERSON] підтверджуються наступними доказами долученими останньою до відзиву на позовну заяву. [PERSON] , [INFO] з 24 березня 2018 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 3215-1638889-2018 від 19.05.2018 слідує, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно Витягу з послужного списку підписаного начальником відділення кадрів військової частини [NUMBER] слідує, що [PERSON] дійсно проходить військову службу у Збройних Силах України. На військову службу призвана 17.08.2015 [INFO]. Згідно довідки Північного Київського територіального управління Національної гвардії України від 22.04.2016 № 5/994 слідує, що [PERSON] , в період з 08.09.2015 по 08.02.2016 безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції м. Слов`янськ Донецької області. Згідно довідки від 28.03.2018 № 3251008543 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи слідує, що [PERSON] , [INFO] була взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання/перебування зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи вказаній спір суд виходить з наступного. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 7, п.п. 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Пунктами першим та шостим частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року визначено, що виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості. В той же час, з наданих суду доказів вбачається, що відповідачі ані зі скаргами, ані з претензіями до позивача з приводу наданих їм послуг з опалення не зверталися. З частини першої та третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року слідує, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу Української РСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. У відповідності до ст. 160 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно з вимогами статей 525-527, 610 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на зміст приведених норм права, зобов`язання щодо своєчасного внесення плати за послуги з опалення покладається на власника також на осіб які віднесені законодавством до споживачів таких послуг, а саме власника квартири [PERSON] та споживача відповідно до факту реєстрації місця проживання [PERSON] . Як зазначає позивач, з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2018 року включно відповідачі частково сплачували отримані ними послуги з опалення у зв`язку з чим станом на 01 січня 2019 року їх заборгованість перед позивачем з оплати цих послуг склала 22 756 грн. 31 коп Разом з тим, суд зазначає, що як було встановлено з досліджених в судовому засіданні доказів наданих як позивачем, так і відповідачкою [PERSON] , що відповідач [PERSON] з 24.09.1996 і по теперішній час зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] , також зареєстрована за вказаною вище адресою та відповідно довідки від 28.03.2018 № 3251008543 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з 28.03.2018 має статус внутрішньо переміщеної особи та фактичне місце проживання/перебування останньої зареєстроване за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (реєстрація місця проживання внутрішньо переміщеної особи) слідує, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. Посилання відповідачки [PERSON] стосовно того, що вона з 2013 року не проживає за адресою, яку вказав позивач, як місце її проживання, а саме: [ADDRESS] , суд не приймає до уваги, оскільки доказів на підтвердження вказаного останньою суду не представлено. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» в частині стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги з опалення у сумі 22 756 гривень 31 копійок підлягають задоволенню. Відповідачка [PERSON] просить відмовити позивачу у стягненні заборгованості за спожиті послуги з опалення за період з 2013 року по 2015 рік у зв`язку із пропущеним строком на звернення до суду, а також відмовити позивачу у стягненні втрат на інфляційні процеси, три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості у період з 2013 року по 2015 рік у зв`язку із пропущеним строком на звернення до суду. Так, як вбачається з розрахунку заборгованості за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] відповідачі частково сплачували послуги з опалення у період з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2018 року: а саме у травні 2013 року платіж було внесено на 200 грн., у липні 2013 року - 1000 грн., жовтні 2013 року - 500 грн., листопаді - 500 грн., у березні 2014 року - 450 грн., у грудні 2015 року - 200 грн., у грудні 2017 року - 5000 грн. Останній платіж було внесено в квітні 2018 року - 2500 грн. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А стаття 257 ЦК України зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц). Як вбачається з матеріалів справи, оплата відповідачами послуг з опалення у період з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2018 року періодично сплачувалася, у квітні 2018 року було здійснено останній платіж на суму 2500 грн., що свідчить про визнання ними свого боргу, що вказує про переривання перебігу позовної давності з квітня 2018 року. До суду позивач звернувся 31 січня 2019 року. Тобто, з квітня 2018 року не минуло три роки, а тому суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, не пропустив позовну давність. Таким чином, судом не може бути застосовано позовну давність до вимог про стягнення основного боргу за період з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2018 року, а також за період який вказує відповідачка, а саме з 2013 року по 2015 рік. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 22 756 грн. 31 коп. підлягають задоволенню на користь позивача. Статтею 625 ЦК України передбачена цивільна-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення. Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц. Рахунок розміру інфляційний нарахувань здійснюється наступним чином: (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць) х індекс інфляції / 100 - (інфляційні нарахування за попередній місяць + сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць). Якщо індекс інфляції за місяць менше 100%, показник інфляційних витрат за даний місяць не нараховується. 3 % річних нараховуються наступним чином: (сальдо на початок місяця - заборгованість за попередній місяць) х 3 х (кількість прострочених днів) 365 днів / 100. Так, суд погоджується з розрахунками сум трьох відсотків річних та інфляційних втрат, зробленими позивачем та долученими до позовної заяви, з яких вбачається, що станом на 01 січня 2019 року загальна сума трьох відсотків річних від суми простроченої відповідачами заборгованості за весь період становить 1 534 грн. 46 коп., а загальна сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за весь період становить 7 818 грн. 77 коп. Отже і в цій частині позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» також підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку з чим з відповідачів на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 921 грн.

Outcome: approved