Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до Смілянської державної нотаріальної контори про визнання постанови державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори Зайцевої О.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №615/02-31 від 16 серпня 2022 року незаконною та її скасування. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким належну йому квартиру [ADDRESS] заповів [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] звернулася до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Також із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за законом звернулися [PERSON] дружина [PERSON] та [PERSON] мати [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 серпня 2022 року державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори Зайцевою О.А. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом\~ на квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає вказану постанову безпідставною та необґрунтованою, відтак просить скасувати її. Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 березня 2023 року до участі в справі в якості третіх осіб залучено [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року закрито підготовче судове засідання по справі. В судовому засіданні 03 серпня 2023 року позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. В подальшому позивач та її представник надали суду заяву в якій розгляд справи просили продовжити без їх участі, на задоволенні позову наполягали з урахуванням позиції викладеної в судовому засіданні 03 серпня 2023 року. Представник відповідач в судове засідання не з`явився. Завідувач Смілянської державної нотаріальної контори надала суду заяву в якій розгляд справи просила без участі нотаріуса, згідно чинного законодавства. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій розгляд справи просила проводити без її участі, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 15 січня 2004 року, [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.02.2004 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . З оглянутої судом копії спадкової справи №511/2020 після смерті [INFO] [PERSON] встановлено, що [INFO] в м. Москва РФ помер [PERSON] , що вбачається\~ з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Відповідно до ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець\~ за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до заповіту посвідченого Пешехоновою А.В. приватним нотаріусом Смілянського міського округу 13 грудня 2005 року, [PERSON] все своє майно заповів\~ [PERSON] 18 вересня 2020 року [PERSON] звернулася до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] [INFO] [PERSON] звернулася до Смілянської державної нотаріальної контори\~ із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 07 березня 1987 року зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Як вбачається з довідки серії МСЕ 011 №706236 від 26 березня 2003 року [PERSON] встановлена І група інвалідності безтерміново. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 липня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на частку квартири та виключення частки квартири із складу спадкового майна\~ задоволено. Визнано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Виключено 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., зі складу спадкового майна [PERSON] , який помер [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., як обов`язкову частку майна, яка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , як чоловіку та дружині. 26 вересня 2020 року до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася його мати - [PERSON] . Як вбачається з паспорта серії [NUMBER] виданого 02 лютого 1999 року, [PERSON] народилася [INFO] в м. Сміла Черкаської області. Таким чином, треті особи по справі [PERSON] , [INFO] , яка є матір`ю [PERSON] та [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] та особою з інвалідністю мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] на підставі ч.1 ст.1241 ЦК України. Враховуючи викладене розмір їх обов`язкових часток дорівнює половині частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом (ч. 1 статті 1241 ЦК України). Тобто, у праві на квартиру, [PERSON] та [PERSON] успадковують по 1/4 частці, як обов`язкові. Право на обов`язкову частку у спадщині це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Позбавлення особи права на обов`язкову частку у спадщині судом Цивільним кодексом України не передбачено, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України. Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року в цивільній справі № 483/597/16-ц. Нотаріальні дії повинні вчинятись відповідно до встановлених для нотаріуса або посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, компетенцією і порядком їх вчинення. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно ст.5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний, зокрема: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення; виконувати інші обов`язки, передбачені законом. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, визначено, що право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Згідно з п.4.12 цього ж Порядку, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п. 4.14, 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ст. 46 Закону України «Про нотаріат» неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників. Внесення до Єдиного реєстру боржників державного або комунального підприємства не є підставою для відмови у посвідченні договору купівлі-продажу, укладеного у процесі приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства; в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Отже, статтею 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, також забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій. Аналіз наведених норм закону свідчить, що нотаріус зобов`язаний мотивувати свої дії, направлені на відмову у вчиненні нотаріальної дії. При цьому, нотаріусу заборонено лише безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.03.2021 у справі №473/1878/19. Відповідно до Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України. Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Право на обов`язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов`язкової частки. Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині. При визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обов`язкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. До складу спадкового майна входить і право на вклад у банку (фінансовій установі) незалежно від того, зроблено розпорядження у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі). 16 серпня 2022 [PERSON] звернулася до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на всю квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Постановою нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори від 16 серпня 2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності\~ за заповітом на все майно [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] у зв`язку з тим, що із заявами про прийняття спадщини\~ після смерті [PERSON] звернулися мати [PERSON] та дружина [PERSON] , яка є інвалідом І групи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, виконуючи свої професійні обов`язки, передбачені ст. 5 Закону України «Про нотаріат», на підставі поданої 16 серпня 2022 року заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованої під № 511/2020 від 16 серпня 2022 року після смерті [PERSON] , державним нотаріусом Зайцевою О.А. правомірно було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно померлого у зв`язку із зверненням до нотаріуса спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Відтак, суд приходить до висновку, що державний нотаріус діяла відповідно до вищезазначених правових норм, відмова у вчиненні вказаної нотаріальної дії є обґрунтованою, правомірною, відповідає наведеним вимогам законодавства, винесена у відповідності до вимог законодавчих актів, в межах наданих нотаріусу повноважень, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вимогам ст.10,60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, позивач не надав доказів на обґрунтування своїх позовних вимог та яким чином державний нотаріус порушує її права, відтак позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed