Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

У червні 2023 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24.11.2017 року стягнуто з нього на користь відповідачки аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму, починаючи з 25.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Натомість, з моменту ухвалення вказаного рішення змінився його майновий та сімейний стан, зокрема з 09.05.2022 року він був звільнений з роботи з огляду на закриття підприємства, де він працював, через збройну агресію рф проти України, а також 01.06.2023 року між ним та [PERSON] , з якої він до цього проживав спільно однією сім`єю, зареєстровано шлюб, а тому на даний момент на його утриманні перебуває дружина та її малолітня донька від попереднього шлюбу. З урахуванням наведених обставин він немає змоги сплачувати аліменти на утримання їх спільної з відповідачкою доньки у визначеному рішенням суду розмірі, що призвело до виникнення у нього заборгованості та зумовило необхідність звернення до суду з даним позовом. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24.11.2017 року та стягувати з нього на користь відповідачки аліменти на утримання їх спільної доньки в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини; виконавчий лист №725/4178/17 повернути після набрання рішенням законної сили. На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому представник відповідача позов не визнала, вважаючи його необґрунтованим та недоведеним. Просила врахувати, що відповідач звільнився з роботи за власним бажанням, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, у листопаді 2021 року зареєстрував за собою право власності на транспортний засіб, що може свідчити про те, що матеріальне становище позивача не є скрутним та останній має змогу погасити борг з аліментів та сплачувати їх щомісячно у визначеному рішенням суду розмірі, проте не бажає цього робити, не шукає можливості працевлаштуватись. Не вважає підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів, посилається на правові позиції неодноразово викладені Верховним судом у аналогічній категорії справ, зокрема у постановах ВС від 03.06.2020 року по справі №760/9783/18-ц, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20згідно яких ВС сформував судову практику відповідно до якої зміна сімейного стану може бути окремою самостійною підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів чи зміни способу їх стягнення, при цьому батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Наявність у позивача боргу зі сплати аліментів вважає ознакою недобросовісного виконання покладеного на нього обов`язку, а не доказом погіршення матеріального становища. Просила також врахувати стан здоров`я дитини [PERSON] , яка має проблеми з зором та потребує постійного обстеження та лікування. У відповіді на відзив представник позивача зазначала, що на даний час з позивача стягуються аліменти у розмірі, що значно перевищує рекомендований законодавством розмір аліментів на одну дитину, зокрема в сумі 4919 грн. щомісячно, що становить для нього надмірний тягар з огляду на обставини вкладені у тексті позовної заяви. Просила врахувати, що на утриманні позивача перебуває дружина, яка не працює та її малолітня донька, батько якої ухиляється від участі в матеріальному забезпеченні дитини, натомість дитина хворіє та потребує коштів на лікування, а наявний у власності позивача автомобіль 2005 року випуску не свідчить про задовільний матеріальний стан. У запереченні представник відповідача просила врахувати, що відповідач втратив роботу за власним бажанням, хоча усвідомлював наявність у нього обов`язків щодо утримання своєї доньки, а забезпечення ним нової родини не має відбуватись за рахунок погіршення становища дитини від попереднього шлюбу. В судове засідання сторони не з`явились, в їх інтересах діяли представники, які надали суду пояснення аналогічні змісту поданих ними заяв по суті, представник позивача позов підтримала, а представник відповідача просила відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.1.2017 року судом було видано виконавчий лист №275/4178/17 відповідно до якого стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від його щомісячного доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а/с 3). Вказаний виконавчий документ був пред`явлений стягувачем до примусового виконання та згідно розрахунку заборгованості Другого ВДВС у м.Чернівці від 02.06.2023 року №35660/63 за позивачем рахується заборгованість зі сплати аліменти згідно зазначеного виконавчого листа за період з травня 2022 року та станом на 01.06.2023 в сумі 22328,26 грн. (а/с 8). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Наведене узгоджується із правовими позиціями неодноразово викладеними Верховним судом у аналогічній категорії справ (зокрема постанови ВС від 03.06.2020 року по справі №760/9783/18-ц, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Із системного аналізу наведених правових норм слідує, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, суд має з`ясувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи впливає ця зміна на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Так, в обґрунтування своїх вимог про зменшення розмірі аліментів з 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно на 1/4 частину позивач посилався на втрату роботи, укладення шлюбу з [PERSON] , яка не працює, а тому потребує матеріальної допомоги, а також утримання доньки дружини від попереднього шлюбу - [PERSON] , яка також потребує коштів на лікування та біологічний батько якої має значний борг зі сплати аліментів, не виконуючи свої обов`язки по утриманню доньки. На підтвердження вказаних обставин копію позивач долучив до матеріалів справи копію трудової книжки відповідно до якої він звільнений 09.05.2022 року з роботи за згодою сторін, копію свідоцтва про шлюб від 01.06.2023 року, копію свідоцтва про народження [PERSON] , акт ЖБК №15 від 07.06.2023 року про те, що позивач проживає спільної із дружиною та її донькою, інформаційну довідку з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно на підтвердження відсутності у власності нерухомого майна, а також відомості з Державного реєстру платників податків про відсутність доходів у його теперішньої дружини з першого кварталу 2020 року по перший квартал 2023 року, виписку з медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] , довідку Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області про наявність заборгованості за сплати аліментів у [PERSON] на утримання дитини [PERSON] . Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів втрати [PERSON] працездатності, або ж наявності у них з позивачем спільної дитини до трьох років, що відповідно до вимог ст. 84 СК України покладає на позивача обов`язок її утримувати, а тому суд приходить до висновку, що дружина позивача є особою працездатного віку, а тому посилання відповідача на те, що остання протягом останніх трьох років не отримувала доходів не може свідчити про погіршення матеріального становища позивача як підстави для зменшення розміру аліментів на утримання дитини - [PERSON] . Відповідно до правового висновку Верховний суд у постановах від 16.09.2020 року справа №565/2071/19, від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц окремо факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та не свідчить про погіршення матеріального стану і не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Так, позивач вказує на те, що взяв на себе обов`язок утримувати доньку дружини від попереднього шлюбу, натомість створення [PERSON] нової сім`ї та взяття ним на себе обов`язку утримувати дитину своєї дружини не є безумовною підставою для зменшення розміру присуджених аліментів, розмір яких відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач одружився та утримує ще одну дитину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямоване на належне забезпечення дитини [PERSON] та суперечитиме її інтересам. Отже, судом встановлено, що зміна сімейного стану позивача не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання його доньки від попереднього шлюбу. Оцінюючи посилання позивача на зміну його матеріального становища з огляду на звільнення 09.05.2022 року з роботи, суд враховує, що вказана обставина не доводить неможливість сплати ним аліментів у розмірі, встановленому рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24.11.2017 року розмірі, зважаючи на те, що він не обмежений у працездатності, є особою працездатного віку та за наслідками справи не встановлено неможливості останнього за станом здоров`я чи з інших підстав працювати. Довідка Чернівецького обласного центру зайнятості від 11.07.2023 року свідчить про те, що у [PERSON] відсутній статус безробітного (перебував на обліку лише з 14.08.2014 року по 28.01.2015 року) та доказів відмови позивачеві у працевлаштуванні матеріали справи не містять. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - одруження з жінкою, яка має дитину від першого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed