Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЗЕМ ШИППІНГ», та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-10178. Відповідно до п. 1.1. Договору, Сторона - 1 і Сторона - 2 зобов`язуються укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) на належний Стороні - 1 транспортний засіб Марка: Ford, модель: Fusions, рік випуску: 2015, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Пунктом 1.2. Договору передбачено, що за цим договором сторони зобов`язуються до 31 березня 2022 р. укласти Основний договір. Відповідно до п. 2.1 договору, продаж транспортного засобу вчиняється між Сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 221 811, 06 грн., у тому числі ПДВ - 36 968,60 грн., та сплачується Стороною - 2 в безготівковій формі на поточний рахунок Сторони - 1 в національній валюті України - гривні. Згідно із п. 2.3 Договору. Сторона - 2 сплачує в день підписання цього договору Стороні - 1 в якості завдатку першу частину суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок Сторони - 1 в розмірі 221 811,06 грн., у тому числі ПДВ 36 968,60 грн. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] було повністю сплачено для ТОВ «Везем Шиппінг» вартість автомобіля в розмірі 221 811, 06 грн., що підтверджується квитанцією № 230Т0043YA від 17.11.2021 р. Однак, Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу до 31 березня 2022 укладений не був. Станом на даний момент, договір не укладений. ТОВ «Везем Шиппінг» не повідомило Сторону - 2 про причини неукладання Основного договору в строк, зазначений в Попередньому договорі та не повідомляє про дату укладання Основного Договору. Враховуючи вищенаведене, 31.05.2022 року [PERSON] звернулася з письмовим листом до ТОВ «Веюм Шиппінг», який направила як на юридичну адресу відповідача так і на його електронну адресу, в якому просила повідомити про дату, час та місце укладання основного договору купівлі-продажу транспортного засобу та у випадку не укладення основного договору до 30.06.2022 року просила повернути сплачений нею завдаток в розмірі 221 811. 06 грн., зазначивши банківські реквізити на які перерахувати завдаток. Однак, ТОВ «Везем Шиппінг» відповіді на вказаний лист не надало. В подальшому, [PERSON] намагалася за допомогою месенджера Viber зв`язатися з представниками ТОВ «Везем Шиппінг» шляхом переписки та дзвінків з метою вияснити питання або укладення договору купівлі-продажу та передачі їй транспортного засобу або повернення сплачених нею коштів. Таким чином, даний момент, договір укладений не був, про причини його не укладання ніхто не повідомляв, грошові кошти повернуті також не були. На зв`язок представники ТОВ «Везем Шиппінг» перестали виходити. Враховуючи грубе порушення умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу та ухиляння відповідача від укладення основного договору купівлі- продажу та зважаючи, що на момент подання даного позову відповідач прострочив більш як на 11 місяців укладання основного договору, у зв`язку з недобросовісною поведінкою відповідача, [PERSON] вважає за необхідне повернути сплачені нею грошові кошти у розмірі 221 811, 06 грн. Окрім цього, в зв`язку з недобросовісними діями зі сторони відповідача, ухиленням від укладення основного договору купівлі продажу-транспортного засобу в строк передбачений попереднім договором купівлі-продажу, позивач зазнала моральних страждань, які полягають в постійних душевних хвилюваннях відносно того чи отримає вона фактично придбаний нею автомобіль для потреб сім`ї, оскільки позивач є матір`ю трьох дітей і та розраховувала на придане авто з метою відвезення дітей до школи, на гуртки тощо. Відтак, останній завдано моральної шкоди діями відповідача, а тому остання просить суд: стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн. 07.03.2023 ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні. В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Разом з цим, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримала, щодо заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, до суду від відповідача не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у позовній заяві. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 ст. 570 ЦК України, встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З матеріалів справи слідує, що, у встановлений у попередньому договорі строк, сторони основний договір так і не уклали, жодних повідомлень від відповідача про придбання чи непридбання транспортного засобу для його наступної передачі позивачу на адресу позивача не надходило, пропозиції про укладення основного договору сторонами не направлялись, завдаток внесений на підставі договору від 16.11.2021 позивачу не повертався. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вищевказані обставини у своїй сукупності свідчать про ухилення відповідача від виконання умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 16.11.2021 року та відсутність у нього дійсного наміру на укладення основного договору. Таким чином, суд вважає, передана позивачем відповідачу грошова сума, яка є задатком, підлягає поверненню позивачу, а іншого стороною відповідача не було спростовано. Окрім цього, суд вважає, позивач довела обставини, які свідчать про завдання останній моральної шкоди, а тому зі сторони відповідача, підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 2 318 грн. 11 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved