Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

30 травня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] . За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В. Ухвалою суду від 31 травня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було прийнято до розгляду, відкрити провадження у справі та встановлено порядок спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12 червня 2023 року від представника позивача [PERSON] адвоката Іванової Г.С. через канцелярію суду на дійшла заява на виконання ухвали суду від 31.05.2023 року. У судове засідання, яке відбулося 26 червня 2023 року, ніхто із учасників справи не з`явився; від представника позивача 1 червня 2023 року засобами електронного зв`язку надійшла заява, в якій вона просить суд розглядати справу за відсутності позивача та її представника; від відповідача [PERSON] 26 червня 2023 року засобами електронного зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому він повідомив суд, що не визнає позовні вимоги, просить суд надати йому час на примирення з позивачем та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, ухвалою, занесеною до протоколу вказаного судового засідання, відклав розгляд справи задля надання сторонам часу для примирення. 16 серпня 2023 року засобами електронного зв`язку від представника відповідача [PERSON] адвоката Бондаренко С.І. надійшло клопотання, в якому вона просить суд зупинити розгляд справи про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та надати подружжю строк для примирення шість місяців. 17 серпня 2023 року засобами електронного зв`язку від представника позивача [PERSON] адвоката Іванової Г.С. надійшли письмові пояснення, в яких вона просить суд не надавати сторонам строк для примирення та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання, призначене на 17 серпня 2023 року, ніхто із учасників справи не з`явився. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою усіх учасників справи у судове засідання, його фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 17 серпня 2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Бондаренко С.І. про зупинення розгляду справи. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов до наступних висновків. Так, судом було встановлено, що громадянин України [PERSON] , [INFO] та громадянка України [PERSON] , [INFO] . 9 вересня 2015 року зареєстрували шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис № 2210 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». У шлюбу у подружжя [INFO] народилася донька [PERSON] . Спорів щодо місця проживання дитини у подружжя немає:за взаємною згодою сторін, дитина проживає з матір`ю. 23 травня 2023 року Приморським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини. Майнових спорів щодо поділу майна подружжя між сторонами немає. Положенням статті 1 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) передбачено, що побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За змістом ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка скористалася своїм правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритися. Позивач зазначає, що усіх заходів для збереження шлюбу між ними було вжито раніше, задовго до подання позовної заяви до суду. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Позивач зазначає, що з причин втрати взаєморозуміння між сторонами, їх взаємини як подружжя вичерпали себе в повній мірі і подальше спільне життя з відповідачем у них не складається. Кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення господарства. Сім`я фактично розпалася, разом подружжя не проживає, шлюбні стосунки не підтримують, їх шлюб носить лише формальний характер, у зв`язку із чим виникла необхідність в юридичному оформленні їх розлучення. Більш того, позивач зазначає, що збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх спільної дитини. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому приходить до висновку, що шлюб між сторонами повинен бути припиненим шляхом його розірвання. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved