Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

18.07.2023 р. представник позивача ТОВ «МСБ Фінанс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №1399-К від 02.02.2018 р. в розмірі 8000,00 грн., а також судових витрат в розмірі 2684,00 грн. В своїй заяві позивач вказує, що 02.02.2018 між ТОВ «МСБ Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №1399-К, відповідно до якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання фінансовий кредит в сумі 2000 грн. зі сплатою 540 відсотків річних на умовах, визначених кредитним договором та Додатком №1 до нього. Відповідно до умов договору, позичальник повертає кредит за наступним графіком: строк погашення - 15.02.2018 р., сума погашення - 2000 грн. Позивач взяті на себе зобов`язання виконав та 02 лютого 2018 року надав відповідачу кредит в розмірі 2000 грн. Оскільки [PERSON] умови кредитного договору в частині погашення кредиту не виконуються, то це призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 20.06.2023 року становить 8000,00 грн., з яких: 2000,00 грн. - загальна сума заборгованості за кредитом, 6000,00 грн. - загальна сума заборгованості за відсотками. Згідно п. 2.4 Кредитного договору-проценти за користування кредитом нараховуються щоденно та обчислюються від суми кредиту, яка фактично знаходилася у користуванні позичальника за кожен календарний день користування кредитом за методом «факт/360» з моменту надання кредиту до повного повернення кредиту, при цьому день надання кредиту враховується, а день повернення кредиту не враховується. Також, позивач вказує, що сума нарахованих процентів за кредитом (в рамках строку кредитування до 15.02.2018) складає 390,00 грн., які відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити до 15.02.2018 р. У зв`язку з викладеним ТОВ «МСБ Фінанс» звернулося до суду з даною позовною заявою та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 19.07.2023 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив слухати справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити та зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заперечень не надав. Частиною 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чинному повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України). Крім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16. Обов`язковою явка відповідача в судове засідання не визнавалась. Крім того, згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини. За ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (надалі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що клопотань від учасників справи матеріали справи не містили, а також з огляду на строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, які не можуть перевищувати 60 днів з дня відкриття провадження по справі, та те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд дослідив докази, які були своєчасно долучені сторонами, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди представника позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. При цьому суд наголошує, що згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ухвали суду про відкриття провадження від 19.07.2023 року, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Від учасників справи не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02.02.2018 р. між ТОВ «МСБ Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №1399-К, відповідно до якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання фінансовий кредит в сумі 2000 грн. зі сплатою 540 відсотків річних на умовах, визначених кредитним договором та Додатком №1 до нього. Згідно умов договору позичальник повертає кредит за наступним графіком: строк погашення -15.02.2018 р., сума погашення - 2000 грн. Позивач зазначає, що взяті на себе зобов`язання виконав та 02 лютого 2018 року надав відповідачу кредит в розмірі 2000 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором від 02.02.2018 року належним чином не виконав. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] станом на 20.06.2023 року становить 8000,00 грн., з яких: 2000,00 грн. - загальна сума заборгованості за кредитом, 6000,00 грн. - загальна сума заборгованості за відсотками. Згідно п. 2.4 Кредитного договору-проценти за користування кредитом нараховуються щоденно та обчислюються від суми кредиту, яка фактично знаходилася у користуванні позичальника за кожен календарний день користування кредитом за методом «факт/360» з моменту надання кредиту до повного повернення кредиту, при цьому день надання кредиту враховується, а день повернення кредиту не враховується. Сума нарахованих процентів за кредитом (в рамках строку кредитування до 15.02.2018 р.) складає 390,00 грн., які відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити до 15.02.2018 р. Відповідно до п. 2.7. Кредитного договору, у випадку прострочення сплати платежів за Графіком розрахунків, проценти за користування кредитом нараховуються до моменту повного повернення Кредиту, при цьому день повернення кредиту не враховується, але у будь-якому випадку не більше календарних з моменту допущення прострочення сплати. За п. 2.8. Кредитного договору, товариство має право зменшувати розмір нарахованих процентів за користування кредитом в односторонньому порядку. Таке право розповсюджується виключно на платежі за користування наданими Товариством коштами за договором фінансового кредиту та не розповсюджується на зменшення суми фактично отриманого Позичальником кредиту. Згідно п. 3.3.7 Кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплачувати за користування кредитом в порядку, визначеному п.п. 2.4.2.5. цього Договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене вище та те, що відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, на даний час заборгованість у розмірі 8000,00 грн. не погашена, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved