Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду, в обґрунтування позову посилаючись на те, що 24.04.2012 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] укладено договір № б/н шляхом підписання відповідачкою заяви №б/н від 24.04.2012 р., у відповідності до умов якого остання отримала кредит у сумі 50 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок клієнта. Для користування кредитними коштами відповідачці була видана кредитна картка. Відповідач не виконала умови договору щодо повернення кредитних коштів, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2022 р. по справі №199/10468/21 стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за договором б/н банківського обслуговування від 24 квітня 2012 року станом на 07 грудня 2021 року у вигляді заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23296,76 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог \~відмовлено. Позивач вказував, що відповідач користувалася кредитними коштами та повертала їх несвоєчасно, тому має сплатити банку проценти за користування кредитом в розмірі облікової ставки НБУ в розмірі 5740,33 грн. за період з 31.01.2020 по 30.11.2021 рр., а також сплатити витрати від інфляції за весь час прострочення в розмірі 9893,66 грн., які складаються з 8734,97 грн. - нарахування інфл. витрат +1158,69 грн. нарахування 3% річних за період з 31.12.2021 р. по 30.09.2021 р. (дослівно за текстом позовної заяви). Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь банку грошові кошти в розмірі 15633,99 грн., а також стягнути з відповідача на користь банку судовий збір у сумі 2686,00 грн. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.03.2023 р. відкрито провадження, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у заяві від 21.06.2023 р. просив суд розглянути справу у відсутності представника позивача, зазначав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Для суду наявні підстави для розгляду справи в порядку заочного розгляду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2022 р. (справа №199/10468/21) частково задоволений позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором: стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н банківського обслуговування від 24 квітня 2012 року станом на 07 грудня 2021 року у вигляді заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23296,76 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 4-6). Зазначеним рішенням встановлено, що 24 квітня 2012 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір б/н банківського обслуговування, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Також під у справі №199/10468/21 судом встановлено, що на виконання укладеного між сторонами договору б/н банківського обслуговування від 24 квітня 2012 року відповідачу були видані позивачем кредитні картки з терміном дії до лютого 2016 року, серпня 2017 року, серпня 2019 року, грудня 2019 року, жовтня 2021 року та січня 2023 року. Розглядаючи вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, судом зазначено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім цього, судом встановлено, що позивачем в суму заборгованості за кредитом фактично включені суми нарахованих процентів. З цих міркувань суд задовольнив позов в частині стягнення тіла кредиту у розрахованому судом розмірі, а саме в сумі 23296,76 гривень (35652,93 гривень нарахована позивачем заборгованість за тілом кредиту 12356,17 гривень погашених за рахунок тіла кредиту процентів за користування ним, неправомірно нарахованих). Отже, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2022 р. по справі №199/10468/21 встановлено, що заборгованість відповідача за договором б/н банківського обслуговування від 24 квітня 2012 року станом на 07 грудня 2021 року у вигляді заборгованості за тілом кредиту становить 23296,76 гривень. Також суд дійшов до висновку, відсутні підстави вважати, що Умови і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку є складовою кредитного договору, укладеного між сторонами. Суд, дослідивши докази в межах заявлених суду позовних вимог, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Водночас за змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (укладання кредитного договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір \~процентів,\~ тип\~ процентної\~ ставки\~(фіксована\~або змінювана)\~ та\~ порядок\~ \~їх \~ сплати\~ \~за \~ кредитним\~ \~договором визначаються\~ в\~ договорі\~залежно від\~кредитного ризику,\~ наданого\~забезпечення,\~ попиту\~і пропозицій,\~ які\~ склалися\~ на\~ кредитному\~ринку,\~ строку\~користування кредитом,\~ розміру\~облікової ставки\~та інших\~факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Крім зазначених норм, які є загальними, спірні правовідносини регулюються спеціальними нормами, які мають пріоритет перед загальними та діяли на момент укладання кредитного договору, а саме Законом України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затв. Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 за N 168 (надалі по тексту Правила №168). Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»,\~п.\~2.1\~Правила №168,\~Банки \~зобов`язані\~ перед\~укладенням кредитного\~договору надати\~ споживачу\~ в\~ письмовій\~ \~формі \~ інформацію\~ \~про \~ умови\~кредитування,\~ \~а \~ також\~ орієнтовну\~ сукупну\~ вартість\~ кредиту,\~зазначивши,\~зокрема,\~таке: тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); орієнтовну сукупну\~вартість кредиту\~з урахуванням,\~зокрема,\~ процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо). За ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.3 Правила №168, у договорі про надання споживчого кредиту, зокрема, зазначаються: детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо); річна відсоткова ставка за кредитом. Отже за положеннями нормативних актів, які діяли на час укладання кредитного договору між сторонами, процентна ставка за кредитом доводиться до відома споживача перед укладанням договору споживчого кредиту та визначається виключно у договорі та має бути врахована при визначенні сукупної вартості кредиту. Частина друга\~статті 1054 ЦК України, передбачає можливість застосовуються положення параграфа 1 («Позика») \~ якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Оскільки із суті договору споживчого кредиту випливає, що процентна ставка визначається виключно у договорі, то положення частини першої\~статті 1048\~ЦК України щодо нарахування процентів на рівні облікової ставки НБУ до спірних правовідносин не застосовується. Крім того, застосування частини першої\~статті 1048\~ЦК України щодо нарахування процентів на рівні облікової ставки НБУ, виключає можливість виконання Банком вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.3 Правил №168, щодо обов`язковості визначення сукупної вартості кредиту, до складу якої також входять проценти за користування кредитом, а відтак застосування ч.1 ст. 1048 ЦК України,\~ суперечить положенням спеціального законодавства, та не може бути застосована до спірних правовідносин. За такими обставинами, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом на підставі ч.1 ст. 1048 ЦК України, на рівні облікової ставки НБУ у сумі 5740,33 грн. задоволенню не підлягають. Суд відхиляє посилання позивача на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. по справі №342/180/17, оскільки у зазначеній справі спір не стосувався стягнення процентів, нарахованих за ч. 1 ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУза споживчим кредитом, а відтак справа № 342/180/17 не є тотожною з цією справою. Також слід зазначити, що при розрахунку процентів за користування кредитом (а.с. 102), позивач не врахував рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2022 р. (справа №199/10468/21) та здійснив нарахування процентів на ту частину заборгованості, в стягненні якої судом відмовлено за необґрунтованістю нарахування. Так, у розрахунку зазначено тіло кредиту станом на 30.11.2021 р. у сумі 35652,93 грн. (яка залишилася незмінною також станом на 31.12.2021 р.). Саме таку суму кредиту просив стягнути позивач у справі №199/10468/21, та судом визнане необґрунтованим включення у заявлену суму кредиту, суми у розмірі 12356,17 грн. (яка відповідає сумі нарахованих відсотків). Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, з огляду на наступне. Як вбачається із змісту позовної заяви (а.с. 2) позивач просить стягнути витрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 9 893,66 грн., які складаються з 8734,97 грн. -нарахування інфл. витрат +1158,69 грн. нарахування 3% річних за період з 31.12.2021 р. по 30.09.2021 р.р. (дослівно за текстом позовної заяви), тобто фактично за жовтень, листопад та грудень 2021 р. Водночас згідно з розрахунком позивача інфляційні витрати та три відсотка річних за цей період складає 820,02 грн. та 267,32 грн. відповідно (зворотній бік а.с. 102). При цьому зазначені суми нараховані на суму заборгованості, яка за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2022 р. по справі №199/10468/21 визнана частково необґрунтованою. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. За ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, відповідальність за ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовується у разі порушення боржником встановлених договором, або законом строків виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивачем не доведено, що наступив строк виконання грошового зобов`язання, зазначеного в розрахунку, та відповідачем построчено його виконання, у зв`язку з чим вимоги позивача в цієї частині задоволенню не підлягають через недоведеність. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом, стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає та залишається за рахунок позивача.

Outcome: dismissed