Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] у віці 93 років померла мати [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до посвідченого 11.10.2011 заповіту за реєстровим № 1632 спадкоємцем майна померлої є її донька [PERSON] . Позивач із заявою про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк до нотаріуса не звернулася, причини пропуску строку вважає поважними. У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. Належним чином повідомлені позивач та представник відповідача у підготовче засідання не з`явилися, надали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, де позивач позов підтримує, представник відповідача позов визнає. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] в в с. В.Писарівка Охтирського району Сумської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18 березня 2022. (а.с.9 ). Відповідно до заповіту від 11 жовтня 2011 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно на користь [PERSON] ; заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 616588 (а.с.10,28 ). Позивач [PERSON] є рідною донькою спадкодавця [PERSON] , їх родинні стосунки підтверджуються відповідними матеріалами справи свідоцтвом про народження позивачки (а.с. 12 ). Місцем відкриття спадщини відповідно до ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1); якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч. 2). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що після смерті [PERSON] , що померла [INFO] , спадкова справа не заведена, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 26 ). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, відповідно до ст.ст. 1269,1270 ЦК України, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців, починаючи з часу відкриття спадщини. Протягом встановленого законом шестимісячного строку позивач із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернулася у зв`язку з відсутністю у неї відомостей щодо складеного на її користь заповіту. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06.02.2013 у справі № 6-167цс12. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Підпунктом 3.2. пункту 3 глави 10 Наказу Міністерства України від 22.02.2012 № 296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" чітко зазначено, що для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус повинен роз`яснити спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. При цьому, відповідно до Постанови Верховного Суду від 26.07.2021 у справі N 405/7058/19 необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Суд враховує, що позивач є спадкоємцем за заповітом, який бажає прийняти спадщину, причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, тому суд доходить висновку про задоволення позову, визначивши позивачеві додатковий строк для прийняття спадщини строком три місяці.

Outcome: partial