Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, які стягуються на [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 930 грн. до 3500 грн. на місяць, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину. Позов обґрунтовується тим, що сторони з 20 лютого 2007 року по 13 березня 2017 року перебували у шлюбі, в якому народились сини [PERSON] та [PERSON] . За рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 19 листопада 2019 року збільшено розмір аліментів та стягнуто із відповідача в користь позивача аліменти на [PERSON] , [PERSON] в розмірі по 930 грн. щомісячно на кожну дитину. В теперішній час [PERSON] з синами виїхала за кордон. Діти підросли, потребують матеріального утримання в більшому розмірі, яке позивач з власних доходів від тимчасових заробітків не може забезпечити. Відповідач [PERSON] кошти на утримання дітей надає виключно у визначеному рішенням суду розмірі по 930 грн. на кожну дитину, хоча може сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки інших утриманців немає. У відзиві на позовну заяву сторона відповідача, посилаючись на норми ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України (далі - СК), ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), вважає позов необґрунтованим. Зазначають, що на даний час [PERSON] проживає у м. Рожищі зі своєю дружиною [PERSON] і двома її неповнолітніми дітьми від першого шлюбу, які фактично перебувають на його утриманні. Крім того, [PERSON] зобов`язаний надавати матеріальне утримання й матері дружини, яка є пенсіонером та якій встановлена ІІІ група інвалідності. Також в теперішній час погіршився стан здоров`я відповідача, оскільки він переніс операцію та проходить реабілітацію. У відповіді на відзив сторона позивача вказує, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України [PERSON] вимушена була виїхати разом з дітьми за кордон. Такі обставини призвели до погіршення її матеріального стану. Крім цього, з дати постановлення попереднього судового рішення про збільшення розміру аліментів змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. У судовому засіданні представник позивача Наумчук І.П. підтримав позов, давав пояснення близькі за змістом до обґрунтувань позову та відповіді на відзив. Крім того, зазначив, що [PERSON] з дітьми на початку весни 2022 року виїхала в Польщу, де й проживає по теперішній час. Позивач самостійно виховує дітей, її дохід від тимчасових підробітків складає приблизно до 4000 грн. на місяць. Цих коштів та аліментів, які стягуються за рішенням суду, недостатньо для повноцінного розвитку синів. [PERSON] неодноразово зверталась до [PERSON] із проханнями надавати утримання дітям у більшому розмірі, однак відповідач відмовився, і у зв`язку з цим вона вимушена була періодично брати позики. Представник відповідача [PERSON] заперечила проти позову, давала пояснення близькі за змістом до обгрунтувань відзиву. Крім того вказувала, що стороною позивача не доведено наявність підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки не надано будь-яких доказів на підтвердження збільшення витрат на утримання дітей. Звертала увагу, що у відповідача погіршився стан здоров`я, він ніде не працює і його нова сім`я живе виключно з доходів дружини. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Нормою ст. 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог статей 150, 180 СК батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Нормою ч. 3 ст. 181 СК передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Копіями свідоцтв про народження серій [NUMBER] , [NUMBER] підтверджено, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , записані сторони. З копії рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 13 березня 2017 року (справа № 167/163/17) вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно з копією рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 19 листопада 2019 року (справа № 167/1156/19) збільшено розмір аліментів та стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 930 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до копії витягу від 12 липня 2023 року № 00040485727 14 листопада 2019 року позивач уклала шлюб із [PERSON] і її прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] слідує, що 19 січня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу прізвище дружини - « [PERSON] ». Під час розгляду справи з пояснень представників сторін встановлено, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем [PERSON] у Республіці Польща. Такі обставини сторонами не оспорюються. Копією відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків від 10 серпня 2023 року № 0313-23-01041 підтверджено, що за період з 1 кварталу 2022 року по 1 квартал 2023 року в [PERSON] відсутні доходи. З копії довідки від 31 липня 2023 року № 23818122.17.25, копії розрахунку заборгованості з сплати аліментів у виконавчому провадженні під № 60932734 вбачається, що у [PERSON] станом на 31 липня 2023 року відсутня заборгованість по сплаті аліментів на синів [PERSON] та [PERSON] . Отже, з огляду на переїзд [PERSON] з дітьми за кордон, відсутність в неї постійних доходів, суд констатує, що стороною позивача доведено, що з моменту прийняття судом рішення, згідно із яким було вирішено питання про стягнення із відповідача на синів [PERSON] та [PERSON] аліментів в розмірі по 930 грн., відбулися зміни в майновому стані позивача. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК)). Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] інших утриманців не має, є працездатною особою і зобов`язаний відшуковувати можливості для надання утримання дітям. Обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків. Стан здоров`я дітей не має таких особливостей, що істотним чином впливали б на розмір аліментів. Також суд приймає до уваги нормативно встановлену величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. При цьому, суд відхиляє посилання представника відповідача щодо перебування на утриманні [PERSON] дітей його теперішньої дружини і матері дружини, оскільки в силу закону він не зобов`язаний надавати утримання таким особами. Більше того, ці доводи суд вважає голослівними, оскільки, як вказує представник відповідача, сім`я відповідача живе за рахунок доходів дружини відповідача. Водночас під час розгляду справи позивачем не доведено доказами її витрати на утримання кожної дитини в розмірі по 7000 грн. на місяць, як і не доведено доказами можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 3500 грн. на місяць на кожну дитину. Суд не приймає й посилання сторони позивача на збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку як на підставу для збільшення розміру аліментів з огляду на роз`яснення, які надані в абзаці 4 п. 17 постанови Пленуму Верхового Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» про те, що «зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення». Не є такими, що впливають на вирішення цього спору й доводи сторони відповідача про суттєве погіршення стану здоров`я [PERSON] , оскільки із поданих до суду доказів не прослідковується наявність у відповідача тяжкої тривалої хвороби. За таких обставин, на думку суду, достатнім є стягнення із [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 1800 грн. на кожну дитину. На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача до Державного бюджету підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073, 60 грн. Щодо заявлених позивачем до стягнення із відповідача судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмір 4000 грн. суд зазначає таке. Так, згідно з частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як слідує із копії договору про надання правової допомоги від 9 червня 2023 року, ордеру серії АС № 1063340 про надання правничої (правової) допомоги від 19 червня 2023 року судом встановлено, що адвокатом Наумчуком І.П. надавалася правнича допомога [PERSON] у справі про збільшення розміру аліментів. Відповідно до копії додаткової угоди до вказаного договору від 9 червня 2023 року [PERSON] та адвокат Наумчук І.П. домовились, що клієнтом за надання правової допомоги сплачується гонорар адвокату в розмірі 1000 грн. за кожну годину такої роботи. Згідно з копією детального опису виконаних робіт (наданих послуг) від 19 червня 2023 року така допомога полягала у: ознайомленні з документами та їх правовому аналізі (витрачений час 1 год.), консультації щодо спору, узгодження правової позиції (витрачений час 1 год.), підготовка та подання до суду позовної заяви (витрачений час 2 год.) Загальна сума оплати послуг професійної правничої допомоги складає 4000 грн. Копією акту здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 9 червня 2023 року підтверджено сплату [PERSON] адвокату Наумчуку І.П. коштів в розмірі 4000 грн. за договором про надання правової допомоги від 12 липня 2023 року За змістом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення справи для сторони, враховуючи те, що позивачу правова допомога надавалась і рішення суду частково ухвалено на її користь, на думку суду розмір витрат на професійну правничу допомогу саме в розмірі 2000 грн. є співмірним по відношенню до обставин, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК.

Outcome: partial