Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

13.02.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Конотопської міської ради в особі служби у справах дітей Конотопської міської ради про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 20.10.2008 року, виданим виконкомом Підлипненської сільської ради м. Конотоп Сумської області. 01.06.2018 року рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області у справі № 577/2012/18 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, малолітнього сина залишено проживати з відповідачем. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу син фактично проживав із ним та був зареєстрований за його місцем проживання. 28.02.2020 року відповідач зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] від 28.02.2020 року виданим Конотопським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). З лютого 2020 року відповідач та її чоловік почали влаштовувати своє особисте життя. [INFO] у відповідача народилася донька - [PERSON] . Після народження у відповідача доньки, остання більшу увагу стали приділяти їй. Сину в новій сім`ї стало некомфортно, з вітчимом періодично виникають непорозуміння. Позивач зазначає, що за час проживання сина із ним він ходив до школи, відвідував гуртки, мав багато друзів. Він займався його вихованням. На даний час син хоче проживати із ним, однак з відповідачем згоди щодо місця проживання дитини не дійшли. Позивач вказує, що володіє квартирою, яка складається з двох кімнат. Квартира оснащена меблями та побутовою технікою, має автономне опалення. В квартирі чисто, затишно, просторо. Для розвитку, навчання, проживання дитини умови добрі. Для дитини відведено окрему кімнату де належним чином облаштовані місця для відпочинку, навчання та проведення дозвілля, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 18.07.2022 року, виданим службою у справах дітей Конотопської міської ради. На підставі вище наведеного, позивач просив суд визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] разом із ним. 10.04.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено відкрити провадження за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі та витребувати від Виконавчого комітету Конотопської міської ради в особі служби у справах дітей Конотопської міської ради висновок щодо доцільності визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . 19.05.2023 року начальник служби міської ради у справах дітей Алла Дем`яненко через канцелярію суду зареєструвала лист в якому зазначила, що відповідно до ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Спір вирішується органом опіки та піклування або судом, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (яка не досягла 14 років). З огляду на зазначене, оскільки хлопцю вже виповнилось 14 років, і він сам має визначитись щодо того, з ким з батьків проживати, служба у справах дітей вважає, що прийняття рішення суду та комісією з питань захисту прав дитини з цього питання буде порушенням його прав. 05.06.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено закрити підготовче провадження у справі. Справу призначити до розгляду по суті. 05.06.2023 року позивач через канцелярію суду зареєстрував заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд здійснювати розгляд справи у його відсутності. 05.06.2023 року відповідач через канцелярію суду зареєструвала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутності. 21.06.2023 року начальник служби у справах дітей Конотопської міської ради Сумської області Алла Дем`яненко через канцелярію суду зареєструвала клопотання, в якому просила суд розгляд справи проводити без участі третьої особи. 14.08.2023 року сторони та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомленні належним чином. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Дослідивши письмові докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст. ст. 76-80 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 20.10.2008 року, виданим виконкомом Підлипненської сільської ради м. Конотоп Сумської області. 01.06.2018 року рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області у справі № 577/2012/18 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, малолітнього сина залишено проживати з відповідачем. Сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання спільного сина. 19.05.2023 року начальник служби міської ради у справах дітей Алла Дем`яненко через канцелярію суду зареєструвала лист в якому зазначила, що відповідно до ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Спір вирішується органом опіки та піклування або судом, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (яка не досягла 14 років). З огляду на зазначене, оскільки хлопцю вже виповнилось 14 років, і він сам має визначитись щодо того, з ким з батьків проживати, служба у справах дітей вважає, що прийняття рішення суду та комісією з питань захисту прав дитини з цього питання буде порушенням його прав. Таким чином, станом на дату розгляду справи у Києво-Святошинському районному судді Київської області спільній дитині сторін [PERSON] вже виповнилось 14 років, тому з урахуванням положень частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, хлопець вправі сам визначити своє місце проживання. Оскільки залучення дитини до судового процесу було б зайвим стресом для дитини та [PERSON] вже в силу свого віку може самостійно обрати місце свого проживання з батьком чи з матір`ю. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Інші доводи сторін, які наведені у позові, відзиві на позов (визнання позову) не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed