Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся адвокат Лавренчук Андрій Сергійович, діючи в інтересах [PERSON] , із заявою про видачу обмежувального припису. Заява мотивована тим, що заявниця є тещею [PERSON] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . 25.06.2023 [PERSON] була вимушена здійснити виклик працівників поліції у зв?язку із протиправними діями відносно неї її зятем - [PERSON] , а саме: зять кричав, виражався нецензурними словами, ображав, погрожував, штовхав та смикав її за руки, чим вчинив відносно неї насильство психологічного та фізичного характеру. 25.06.2023 інспектором сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] строком на п`ять діб, яким йому було заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) заявниці та в будь-який спосіб контактування із нею, а також проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість вчинення протиправних дій. Як стверджує заявниця, протиправні дії [PERSON] носять тривалий та неодноразовий характер, проте, оскільки він є її зятем, заявниця утримувалась раніше від звернень до правоохоронних органів та вважала, що стосунки налагодяться, а [PERSON] припинить вчиняти психологічний тиск відносно неї. Однак, [PERSON] почав вчиняти вже й фізичне насильство відносно заявниці: штовхав, смикав за руки, замахувався. Тому заявниця відчуває себе незахищеною, відчуває постійний страх за своє життя, оскільки вважає, що зять може в подальшому наносити їй серйозні тілесні ушкодження. Вищевикладене й стало підставою для звернення заявниці до суду з вимогою видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків: заборонити [PERSON] перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися менш, ніж 300 м до місця проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] , а також роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, йому невідомому; заборонити [PERSON] переслідувати та у будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] , у тому числі: вести листування (поштове, телефонне, через соціальні мережі та месенджери), телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб - строком на шість місяців. 10.08.2023 судом постановлено ухвалу про прийняття вищевказаної заяви до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку окремого провадження. Також даною ухвалою було залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи [PERSON] та витребувано докази по справі, а саме відеозаписи з нагрудних камер поліцейських та з відеореєстратора службового автомобіля поліції із Сектору протидії домашньому насиллю відділу превенції Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області. 14.08.2023 на адресу суду надійшли витребувані ухвалою суду від 10.08.2023 докази. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Водночас, від адвоката Лещенко С.В. на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з її перебуванням у відпустці. Досліджуючи клопотання адвоката заінтересованої особи, судом встановлено, що воно не скріплене електронним підписом адвоката. Так, чинне процесуальне законодавство не забороняє учаснику справи звернутися з процесуальними документами до суду шляхом направлення їх на офіційну електронну адресу суду. Однак, з обов`язковим скріпленням їх власним електронним цифровим підписом учасника справи. На що також неодноразово звертав увагу Верховний Суд, зокрема, в постанові від 03.05.2022 по справі № 205/5252/19, в постанові від 30.03.2021 по справі № 530/544/16. За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Із клопотання вбачається відсутність скріплення адвокатом Лещенко С.В. власним електронним цифровим підписом такого клопотання, що в свою чергу, унеможливлює встановлення чи є дане клопотання волевиявленням саме цієї особи, не дозволяє однозначно ідентифікувати особу, яка склала такий документ, та не може свідчити про відповідальність такої особи за його зміст. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Однак, копія ордеру, надана адвокатом Лещенко С.В. на підтвердження її повноважень, не засвідчена у встановленому законом порядку. Зі змісту положень ч. 7 - ч. 8 ст. 62 ЦПК України у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання, зокрема в електронній формі, підписаний електронним підписом відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Зважаючи на те, що в засідання адвокат заінтересованої особи не з`явилась, посвідчення відповідності копії ордера оригіналу суддею в порядку ч. 5 ст. 62 ЦПК України, унеможливлено. Таким чином, суд прийшов до висновку, що клопотання адвоката Лещенко С.В. не відповідає вимогам ч. 2 ст. 183 ЦПК України. Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог ч. 1 або ч. 2 ст. 183 ЦПК України, повертає її заявнику без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 3505 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Водночас, п. 1 ч. 1 ст. 3505 ЦПК України, передбачено, що неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Враховуючи вищевикладене, думку заявниці та її адвоката та положення ч. 1 і ч. 2 ст. 3505 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність заінтересованої особи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). У судовому засіданні заявниця та її адвокат заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в заяві. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є тещею [PERSON] ; проживає у будинку [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , разом із донькою - [PERSON] , зятем - [PERSON] та двома неповнолітніми онуками - дітьми [PERSON] і [PERSON] . Також судом встановлено, що 25.06.2023 [PERSON] було викликано працівників поліції з метою прийняття заходів відносного [PERSON] , яким, на її думку, відносно неї було вчинено домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. Того ж дня, 25.06.2023, відносно [PERSON] працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 1732 КупАП, який направлено на розгляд до суду. Станом на 14.08.2023 рішення у дані справі судом не прийнято. Крім того, у зв`язку з вищевказаними обставинами відносно [PERSON] було видано терміновий заборонний припис серії АА № 098172, а саме: заборонено [PERSON] виходити та перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи [PERSON] та заборонено в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] строком на 5 діб. З відтворених і досліджених в ході розгляду відеозаписів, одержаних судом на виконання ухвали суду від 10.08.2023, вбачається, що між подружжям [PERSON] і [PERSON] виник конфлікт, учасником якого стала й [PERSON] . Подружжя висловлює незадоволення поведінкою один одного, спільними докорами й претензіями один до одного. Суд звертає увагу на те, що сам лише факт наявності конфліктної ситуації між її учасниками не може свідчити про вчинення психологічного та/або фізичного насильства в розумінні вимог ст. 1732 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство». Конфлікт - це особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місцяпроживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, передбачені ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Як вбачається із заяви [PERSON] та пояснень, наданих в судовому засіданні, заявниця стверджує про вчинення відносно неї фізичного та психологічного насильства з боку [PERSON] . Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що: -психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; -фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Посилалася заявниці на те, що не всі випадки вчинення відносно неї заінтересованою особою систематичного домашнього насильства були зафіксовані у встановленому чинним законодавством порядку, суд оцінює критично. Водночас, суд враховує, що в будь-якому випадку сам факт звернення до органів поліції не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заслухавши пояснення заявниці та її адвоката, суд прийшов до висновку про наявність між заявницею та її зятем конфліктів на побутовому ґрунті, однак це не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), 26 вересня 2019 року в справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року в справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року в справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року в справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 752/10604/19 (провадження № 61-3604св21), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21 (провадження № 61-7884св21). Звернувшись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Такі обставини не були й встановлені судом в ході розгляду справи. Також судом наразі не встановлено вірогідність настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Суд, заслухавши пояснення заявниці та її адвоката, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищезазначене, прийшов до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису. Факти щодо вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства відносно [PERSON] , викладені в заяві, не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. У відповідності до ч. 3 ст. 3505 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed