Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

У липні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Таращанської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначено, що 10 листопада 2001року відділом реєстрації актів громадянського стану Таращанського районного управління юстиції у Київській області,було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №107. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Таращанського районного суду від 27.02.2023 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. У зв`язку із запровадженням на території України військового стану [PERSON] виїхала з малолітнім [PERSON] проживати за межі України, а саме до Республіки Польща, а неповнолітній син [PERSON] залишився проживати з позивачем. Проте у червні 2023 року [PERSON] повернувся в Україну та хоче залишитись проживати з позивачем та неповнолітнім братом [PERSON] . Позивач вказує, що піклується про своїх синів, займається їх навчанням та вихованням, мати [PERSON] , наразі не має наміру повертатися в Україну, просить суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом із ним. Ухвалою суду від 10 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач, у судове засідання не з`явився, відповідно до позовної заяви просив розглядати справу за її відсутності. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про місце, дату, час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Відповідно до наданої заяви просила розглядати справу за її відсутності, позов визнає у повному обсязі. Третя особа Виконавчий комітет Таращанської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування в судове засідання свого представника не направили, надіслали до суду заяву, в якій просили розглядати справу без їхньої участі, позов підтримують. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до рішення Таращанського районного суду від 27.02.2023 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.13). Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку (а.с.14). Малолітня дитина [PERSON] зареєстрована та проживає разом із батьком [PERSON] у житловому будинку за адресою [ADDRESS] що підтверджується витягом №1093 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої начальником відділу реєстрації місця проживання управління ЦНАП виконавчого комітету Таращанської міської ради від 20.06.2023 року (а.с.15). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.06.2023 року встановлено,що житловий будинок складається з трьох кімнат, передпокою, кухні, столової санвузла, веранди. Будинок газифікований, електрифікований підведено водопостачання. Кімнати обладнанні необхідними меблями та побутовою технікою згідно функціонального призначення. Для дітей в будинку є окремо об лаштовані дві кімнати, в яких є письмові столи, комп`ютерні крісла, ліжка для сну та відпочинку, тумби та полички для особистих речей та одягу (а.с.16). Згідно рішення № 301-VIII від 30.06.2023 року Виконавчий комітет Таращанської міської ради вирішив визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, піклується про нього, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування за дитиною та прийняття участі у її вихованні. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Позивач не ставить вимог про відшкодування судових витрат. На підставі ст.ст.19, 141, 142, 160, 161 СК України, суд

Outcome: approved