Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору № б/н від 31.01.2012 року укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та\~\~ [PERSON] , останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ "ПриватБанк" на АТ КБ "ПриватБанк". При укладенні договору, сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, [PERSON] не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов"язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. У зв`язку\~із \~порушеннями зобов`язань\~за кредитним\~договором №б/н від\~31.01.2012\~р.\~ відповідачстаном на 20.03.2023 року має заборгованість у розмірі 36 677,87 грн., яка складається з: 30 003,41 грн. - заборгованість за кредитом; 6 674,46 грн. - заборгованість за відсоткам за користування кредитом. Виходячи з наведеного, АТ КБ «Приватбанк» просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 31.01.2012р. у розмірі 36 677,87 грн., а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. 06 липня 2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та вказав, що кредитний договір з АТ КБ «Приватбанк» не укладав та не підписував, а уклав договір приєднання, підписавши анкету -заяву, отримавши при цьому займ, а не кредит. Оскільки договір приєнання не є кредитним договором, тому нарахування відсотків та пені не зобов`язаний сплачувати. [PERSON] визнав займ і виплату тіла кредиту за вирахуванням з нього сплачених коштів. Крім того зазначив, що розрахунок заборгованості наданий АТ КБ «Приватбанк» не є первинним бухгалтерським документом. Також з ним не було узгоджено умови користування запозиченням по процентній ставці, пені та штрафними санкціями. 08 серпня 2023 року від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає, що зміст кредитного договору між Банком та [PERSON] зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, отже між Банком та позичальником укладено договір у письмовій формі, який не суперечить чинному законодавству України. Також, до матеріалів позовної заяви долучено "Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3% (27,6% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, тощо. Сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимим доказами по справі. Умови про порядок внесення змін до Тарифів та Умов та Правил надання банківських послуг були закладені з самого початку, тобто Позичальник перед підписанням договору мав можливість ознайомитись з його умовами і в разі незгоди із запропонованими умовами відмовитися від укладання такої угоди, під час підписання договору, Позичальника влаштовували умови вищевказаного договору, про що свідчить його підпис. Клієнт не звертався до Банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більше того активно користувався картою, що говорить про прийняття Клієнтом діючих умов банківського обслуговування, а тому заперечення відповідача являються необгрунтованими. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання в якому просив розглядати справу за відсутності представника банку, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнав, підтримав надані ним пояснення у відзиві. Просив у позові відмовити, так як він борг погасив повністю. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити . За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що відповідачем було підписано 31.01.2012р. анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У заяві вказано, що [PERSON] погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», жодний з яких [PERSON] не підписаний. Відповідно до ч.4ст.263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) викладена правова позиція, яка зводиться до такого висновку. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обізнаність останнього з цими умовами. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. В цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першоїстатті 636 ЦК України,за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до судуз позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, надані Банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у цьому випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наявність неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним, - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не підписані відповідачем і їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - тіла кредиту. З прийняттям вказаної постанови внесена визначеність при застосуванні положеньзакону у випадку встановлення обставин щодо стягнення заборгованості за позовом АТ КБ «Приватбанк». З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 31.01.2012р. укладеного між ПриватБанком та [PERSON] , слідує, що відповідачем погашено заборгованості за тілом кредита в сумі 41 476,78 грн., тому необхідно зарахувати сплачену відповідачем суму в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту за вказаним кредитним договором, що, на думку суду, буде повністю відповідати передбаченим ч.2ст.2 ЦПК України завданням справедливого розгляду справи та основним засадам судочинства. Таким чином, враховуючи вищенаведене, за результатами повного та всебічно дослідження обставин справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що відповідачем сплачена заборгованість за тілом кредиту, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав відсутності у [PERSON] заборгованості за договором б/н від 31.01.2012р., оскільки відсутні докази наявності заборгованості за тілом кредиту. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed