Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.06.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2010 року народження, у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.10.2017 року і до повноліття дитини. Державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання вказаного судового рішення. Але відповідач не сплачує аліменти, у зв`язку з чим виникла заборгованість 382478, 51 грн. Оскільки відповідач аліменти не сплачує, позивачем зроблено розрахунок пені, відповідно до якого розмір пені становить 3477988, 27 грн. Оскільки розмір пені не може перевищувати 100 % боргу, то позивачка вказує про розмір пені 382478, 51 грн. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь пеню за несплату аліментів у розмірі 382478, 51 грн. У судовому засіданні представник позивачки повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що він сплачує аліменти по мірі можливості, розмір заборгованості не відповідає дійсності і підстав для стягнення з нього пені немає. Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюб. У період перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін по справі народилася дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.06.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2010 року народження, у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.10.2017 року і до повноліття дитини. Державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання вказаного судового рішення. Але відповідач в установленому порядку аліменти не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 24.05.2023 року заборгованість по аліментах відповідача перед позивачем становить 382478, 50 грн. за період з жовтня 2017 року по квітень 2023 року включно. Позивачем надано до суду Розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем аліментів, відповідно до якого розмір пені становить 3477988, 27 грн. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 статті 196 Сімейного Кодексу України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно із п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв"язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. На презумпції вини платника аліментів неодноразово наголошується також у судовій практиці. Так, у постанові Верховного Суду від 16.03.2020 року у справі № 316/639/18 вказано, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Обов`язок надавати дитині дорогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Оскільки нормами ст.. 196 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів, позивач просить стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі 382478, 50 грн. З урахуванням встановлених судом обставин, наявних у справі доказів, тих обставин, що відповідач тривалий час не сплачує аліменти, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення пені за несплату аліментів є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved