Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

31 липня 2023 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] , за підписом представника [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 18.11.2003 по 07.02.2023 року. В період перебування у шлюбі за спільні сімейні кошти сторін придбана квартира, яка за згодою позивачки в інтересах сім`ї зареєстрована на праві приватної власності із розміром частки 1/1 на [PERSON] . Із врахуванням наведеного та уточнених позовних вимог, просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя квартиру [ADDRESS] , визначити частки рівними та визнати за [PERSON] право власності на частину вищевказаної квартири. Ухвалою Новодністровського міського суду Чернівецької області від 01.08.2023р. відкрито загальне позовне провадження у справі, надано строк учасникам справи для подачі заяв по суті справи, призначено підготовче судове засідання на 22 серпня 2023р. о 11 год. 00 хв. 18 серпня 2023 року [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, у якому просив, зокрема, не стягувати понесені судові витрати з відповідача. 22 серпня 2023 року [PERSON] подав заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника та зазначив, що уточнені вимоги підтримують у повному обсязі, просять залишити судові витрати за позивачкою. Відповідач та його представник в підготовче судове засідання не з`явились, проте адвокат Гінгуляк О.М., який діє в інтересах [PERSON] , подав суду письмову заяву про визнання позову та просив задовольнити позов в повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували у шлюбі з 18.11.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . На підставі рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області №719/3-23 від 07.02.2023 року шлюб між сторонами розірваний. За час спільного проживання у шлюбі сторонами за спільні кошти набуто (придбано) майно, зокрема, квартиру за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 228208888), власником квартири за адресою: [ADDRESS] ., загальною площею - 36,2 кв. м, житлова площа - 18,2 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 388265273106), на праві власності є відповідач [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. (ст. 63 СК України). Положенням ч. 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Правовий аналіз статей 60, 61, 63, 69,70 СК України та статей 368, 372 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що нерухоме майно - квартира за адресою: [ADDRESS] , набуте сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін і можливим є визначення часток. З врахуванням закріплених у статті 3 Цивільного кодексу України засад справедливості, добросовісності та розумності, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною першою ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, [PERSON] підлягає поверненню з державного бюджету 1319,5 грн. (2639/2) судового збору, а інші понесені нею судові витрати, з урахуванням поданою адвокатом Батраковим М.Ю. заявою про уточнення позовних вимог від 18.08.2023 року, слід залишити за нею.

Outcome: approved