Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з зазначеною позовною заявою та просила суд стягнути з відповідачів солідарно на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» заборгованість за спожитий природний газ за період з 01 вересня 2019 року по 01 травня 2022 року в розмірі 5 084,14 грн, та за період з 01 вересня 2019 року по 01 лютого 2022 року інфляційні витрати в розмірі 1 007,72 грн, 3% річних в розмірі 398,22 грн та судові витрати по справі з кожного по 1240,50 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також до Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року, TOB «Дніпропетровськгаз збут» надає фізичній особі-споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за його місцем проживання. Відповідно до договору про постачання природного газу побутовим споживачем постачальник (заявник) зобов`язується постачати природний газ споживачеві (боржнику), в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Відповідачі за період з 01 травня 2018 року по 01 травня 2022 року споживали природний газ за адресою [ADDRESS] , користуючись субсідіарною виплатою щодо компенсації вартості спожитих комунальних послуг. У період з 01 травня 2018 року по 01 травня 2022 року відповідачам поставлено природного газу на загальну суму 17 762,00 грн, однак платежі здійснені з лютого 2019 року по квітень 2022 року в сумі 9 398,00 грн. Окрім цього, станом на 01 травня 2018 року існувала передплата в розмірі 4 061,35 грн, що зменшує фінансові зобов`язання відповідачів. На даний час фактично залишається неоплаченим природний газ, що був поставлений відповідачам у період з 01 вересня 2019 року по 01 травня 2022 року, в результаті чого залишається несплаченою заборгованість у розмірі 5 084,14 грн. Через прострочення відповідачами виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано індекс інфляції у розмірі 1 007,72 грн та 3% річних у розмірі 398,22 грн, які представник позивача просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 34). Представником відповідача [PERSON] , адвокатом Луценко С.А. подано 31 березня 2023 року відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю заборгованості, застосувати строк позовної давності, стягнути з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на користь [PERSON] судові витрати, понесені на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 3 690,00 грн. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідачу не відомо про таке підприємство як ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», з яким вона договорів не укладала, а факту її приєднання до типового договору постачання природного газу з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» позивачем не доведено. Позивачем не обґрунтовано вимога сплатити за 167,421 м? природного газу, які відповідач не витратила, оскільки інформація з особового рахунку не містить показники приладу обліку, а за аналізом сум, вказаних у графах «нараховано» та «сплачено» з урахуванням переплати заборгованість відсутня. Звернувшись до суду з даним позовом 04 січня 2023 року, позивач пропустив строк позовної давності, який представник відповідача просив застосувати (а.с. 51-61). Представником позивача [PERSON] подано 29 травня 2023 року додаткові пояснення, в яких вона зазначає, що фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання), відповідно до п. 4 розділу 3 Правил постачання природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року, є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ. У разі незгод споживача приєднатися до умов договору розподілу природного газу споживач має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт, що зазначено у абз. 4 п. 5 гл. 3 розділу 6 Кодексу ГРМ. Щодо відсутності показників приладу обліку, представник позивача зазначає, що постачальник природного газу не здійснює комерційний облік газу у споживачів, а користується об`ємами розподіленого та повідомленого оператором ГРМ, тому надати інформацію щодо показань лічильника не є можливим. Здійснивши оплату за спожитий природний газ з січня по червень 2020 року, в лютому, березні, квітні, червні, вересні, жовтні, грудні 2021 року, в лютому та квітні 2022 року, на загальну суму 9 398,00 грн, відповідачами перервано перебіг строку позовної давності. Окрім того, позивач 23 квітня 2021 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON] заборгованості. Виданий 17 травня 2021 року судовий наказ був скасований ухвалою від 18 червня 2021 року, а тому для застосування строку позовної давності у даній справі підстави відсутні (а.с. 66-77). Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. У судове засідання сторони та їх представники не прибули, про розгляд справи повідомлялися належним чином, заяв про відкладення судового розгляду не надали. За даних обставин, про час та місце розгляду справи сторони, відповідно ч. 7 ст. 128 ЦПК України, вважаються повідомленими належними чином. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши докази, надані сторонами, в їх сукупності та оцінивши їх достатність належність та допустимість, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також до Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року, TOB «Дніпропетровськгаз збут» надає фізичнім особам-споживачам житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за їх місцем проживання. Відповідно до договору про постачання природного газу побутовим споживачам постачальник (заявник) зобов`язується постачати природний газ споживачеві (боржнику), в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. 27 листопада 2015 року набрали чинності Правила постачання природного газу, затверджені Постановою НКРЕКП № 2496, які регулюють відносини між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи. Відповідно до п. 2 розділу 3 Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору (а.с. 17). Згідно п. 4 розділу 3 Правил постачання природного газу, для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта. За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднання та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог Правил. Судом встановлено, та відповідачами не оспорюється, що [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 01.08.1995 і на момент ухвалення рішення, що також слідує з повідомлень Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, а відтак в розумінні ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачами послуг, що надаються ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» за даною адресою (а.с. 11, 25, 26). За вказаною адресою відповідачам відкрито особовий рахунок [NUMBER] . Як вбачається, з розрахунку суми заборгованості, за адресою [ADDRESS] , ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в період з 01 травня 2018 року по 01 травня 2022 року поставлено природного газу на загальну суму 17 762,00 грн (а.с. 12). Станом на 01 травня 2018 року у відповідачів існувала переплата у розмірі 4 061,35 грн. Також, відповідачами проводилася оплата за спожитий природний газ у лютому, червні, вересні, жовтні, грудні 2019 року, січні, лютому, квітні, травні, червні 2020 року, лютому, березні, квітні, червні, вересні, жовтні, грудні 2021 року, лютому та квітні 2022 року на загальну суму 9 398,00 грн. Крім того, відповідачі користувалися субсідіарними виплатами щодо компенсації вартості спожитих комунальних послуг, що відображено у наданому позивачем детальному розрахунку заборгованості. Однак, у повному обсязі відповідачі оплату за спожитий природний газ не здійснювали, в результаті чого за період з 01 вересня 2019 року по 01 травня 2022 року у них виник борг у розмірі 5 084,14 грн, яка до теперішнього часу не погашена. Згідно ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 ст. 627 ЦК України закріплює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості з індексом інфляції та 3% річних, заборгованість за спожитий природний газ, допущена відповідачами склала 5 084,14 грн та на день звернення до суду відповідачами не погашена, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» інфляційних втрат та трьох відсотків річних (а.с.13). Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу суд встановив, що сума заборгованості за спожитий природний газ за період з 01 вересня 2019 року по 01 травня 2022 року розрахована вірно та складає 5 084,14 грн, що підтверджується доказами у матеріалах справи (а.с.12). При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується, а відтак розмір інфляційних втрат за період з 01 вересня 2019 року по 01 лютого 2022 року у розмірі 1 007,72 грн та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 398,22 грн, вважає вірним (а.с.13). Доводи представника відповідача про необізнаність відповідача про існування підприємства відповідача та неповноту розрахунку з особового рахунку, судом до уваги не береться, оскільки матеріалами справи доведено наявність договірних відносин на підставі договору приєднання щодо споживання природного газу між ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та відповідачами. Доказів щодо звернення відповідачів в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку надання їм житлово-комунальних послуг ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», сповіщення щодо припинення споживання ними природного газу, суду не надано. Щодо застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу. Зокрема, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач (ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У відзиві на позовну заяву представник відповідача заявив вимогу про застосування до вимог позивача строку позовної давності. Суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності з огляду на наступне. ТОВ «Дніпропетровсьгаз збут» звернувся 04.01.2023 до суду із вказаною позовною заявою про стягнення заборгованості, яка виникла в період з 01.09.2019 по 01.05.2022. В той же час, як вбачається із розширеного розрахунку заборгованості відповідачами вчинялися дії з погашення заборгованості, останній платіж внесений в квітні 2022 року, а отже відповідачі вчинили дії, які свідчать про визнання ними заборгованості перед позивачем. Внесення платежу в рахунок надання послуг, які постачалися позивачем у квітня 2022 року перервало строк позовної давності та перебіг 3-річного строку позовної давності почався заново і станом на день звернення до суду з цим позовом не скінчився. Тобто позивач в межах строку позовної давності звернувся до суду. Враховуючи викладене вище, відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 2 481,00 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.10, 32). З огляду на задоволення позовних вимог, підстави для стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 690,00 грн відсутні.

Outcome: approved