Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

В травні 2023 року заступник керівника Уманської окружної прокуратури Черкаської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом її конфіскації. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що [PERSON] є громадянином російської федерації. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1283 від 26.07.2021, відповідач набув право власності на земельну ділянку площею 2,2242 га. із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 7123483500:02:001:0244, яка знаходиться на території Коритнянської сільської ради Монастирищенського району. Крім того на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1284 від 26.07.2021, відповідач набув право власності на земельну ділянку площею 2,3424 га. із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 7123483500:02:001:0245, яка знаходиться на території Коритнянської сільської ради Монастирищенського району. Відповідач [PERSON] 26.07.2021 зареєстрував право власності на зазначені земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та передав їх в оренду ФГ «Ядвіга». Таким чином, громадянин російської федерації [PERSON] , набувши право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані на території Коритнянської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області протягом року не виконав покладений на нього ч.4 ст. 81 ЗК України та ст. 145 ЗК України обов`язок - відчужити земельну ділянку сільськогосподарського призначення, протягом року, після прийняття у спадщину. Позивач зазначив, що у зв`язку з цим, вищезазначені земельні ділянки сільськогосподарського призначення підлягають конфіскації у громадянина російської федерації [PERSON] на користь держави України. Одночасно з позовною заявою керівник Уманської окружної прокуратури Черкаської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області подав до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою судді від 18.05.2023 заяву про забезпечення позову було задоволено, накладено арешт на земельні ділянки: площею 2,2242 га. із кадастровим номером 7123483500:02:001:0244 та земельну ділянку площею 2,3424 га.із кадастровим номером 7123483500:02:001:0245, які розташовані на території Коритнянської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області. Ухвалою судді від 22.05.2023 року, відкрито спрощене позовне провадження у справі, з викликом сторін та залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Фермерське господарство «Ядвига». В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`вився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті "Судова влада" сторінка Монастирищенського районного суду, розділ - оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме. Представник третьої особи - Фермерське господарство «Ядвига», просила вирішити спір на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами у визначених законом випадках. Представництво прокурором інтересів держави в суді відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Обґрунтування, наведені прокурором в позові щодо представництва в суд,і суд вважає достатніми для його звернення у суд, оскільки порушуються питання захисту інтересів держави, і інші державні органи не здійснили ефективний захист інтересів держави щодо захисту її майнових прав. Судом встановлено, що [PERSON] , після прийняття у спадщину, 26.07.2021 набув право власності на земельну ділянку площею 2,2242 га. із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 7123483500:02:001:0244, яка знаходиться на території Коритнянської сільської ради Монастирищенського району. Крім того відповідач, після прийняття спадщини, 26.07.2021 набув право власності на земельну ділянку площею 2,3424 га. із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 7123483500:02:001:0245. Вказані обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів. Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм ст. 19 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Частиною ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Вимогами даної статті визначено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки вищевказаних категорій з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до частини 4 статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Право власності на спірні земельні ділянки відповідач набув з 26.07.2021 року після державної реєстрації речового права на нерухоме майно, однак, у подальшому земельні ділянки ним не відчужено, чим безпідставно порушено річний строк, установлений ч. 4 статті 81 Земельного кодексу України. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно пункту "е" ч. 1 ст. 140 Земельного кодексу України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, відповідно до п. "в" ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Оскільки відповідач протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку її не відчужив, то право власності на зазначену земельну ділянку слід примусово припинити, шляхом конфіскації. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ст. 348 ЦК України якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Статтею 153 Земельного кодексу України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 26.07.2021 по час розгляду справи) не відчужив їх, тому наявні підстави для їх конфіскації у власність держави. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved