Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем 01 березня 2013 року, зареєстрований Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 53. В обгрунтування позову покликається на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 01 березня 2013 року. У даному шлюбі мають сина: [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось, стосунки між ними поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують ніяких відносин. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю немає. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак 10 серпня 2023 року представник позивача подав до суду заяву в якій просить розглядати справу у їх відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Суд ухвалив справу розглядати без участі відповідача, який будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, до суду не з`явився, проте попередньо подав відзив, в якому зазначив, що бажає зберегти шлюб. 10 квітня 2023 року ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 09 травня 2023 року відповідач подав до суду письмовий відзив, в якому він заперечив проти розірвання шлюбу та зазначив, що шлюб може бути збережений. 10 травня 2023 року ухвалою суду провадження у справі було зупинено на три місяці, надано цей строк сторонам для примирення. 11 серпня 2023 року ухвалою суду відновлено провадження по справі, оскільки строк для примирення закінчився. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що сім`я розпалася повністю, не може бути збережена і позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони уклали шлюб 01 березня 2013 року /а.с.4/, у якому мають сина: [PERSON] , [INFO] /а.с.10/. Сімейне життя з відповідачем не склалось, стосунки між ними поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, на даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть і відновлювати не збираються. Шлюб існує лише формально. Час, наданий судом для примирення, результатів не надав. Спору про поділ майна немає. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з матір`ю. Враховуючи викладене, суд вважає, що сім`я сторін розпалася, примирення неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved