Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 07.08.2004 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.04.2017. Від даного шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу неповнолітній син залишився проживати з позивачем. Позивач зазначив, що з 2016 року спілкування відповідача з сином повністю припинено. Відповідач не вживає жодних заходів з метою зустрічі з сином, не цікавиться його станом здоров`я, успіхами та навчанням, а також не приймає участі в матеріальному утриманні дитини. Також відповідач не зверталася до компетентних органів чи суду щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. При цьому різке розірвання стосунків та повне припинення спілкування відповідача з дитиною, відсутність підтримки та розуміння з її сторони негативно вплинуло на психосоціальний стан неповнолітньої дитини, яка не згадує про матір самостійно та відмовляється спілкуватись про неї. Наведене, на думку позивача, свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та самоусунення від виконання таких обов`язків. Усі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно без участі чи підтримки відповідача. За таких підстав позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13.03.2023 і до досягнення дитиною повноліття. 15.03.2023 ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливки Л.М. відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 головуючою суддею для розгляду цієї справи визначено суддю Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Марциновську І.В. 07.04.2023 прийнято до свого провадження вказану цивільну справу, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.05.2023, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи та зобов`язано орган опіки і піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. 08.05.2023 підготовче засідання відкладено на 15.06.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. 15.06.2023 підготовче засідання відкладено на 31.07.2023 у зв`язку з неявкою усіх учасників справи. 31.07.2023 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 04.09.2023. У судовому засіданні 04.09.2023 позивач [PERSON] та його представник Молень Р.Б. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити повністю. Не заперечували проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позивач пояснив, що відповідач більше 10 років проживає за кордоном, востаннє перебувала на території України приблизно 6 років тому. Однак навіть під час перебування на території України відповідач дитину не бачила, не намагалась з нею зв`язатись та не цікавилась її життям. Відповідач не приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини. На даний час син сторін вже є достатньо дорослим та свідомим та з власної волі не бажає спілкуватись з матір`ю і не виявляє спроб налагодити контакт з відповідачем, оскільки бачить відношення матері до себе та знає про наявність у неї іншої сім`ї. Усі ці обставини відповідач підтвердила на засіданні комісії органу опіки та піклування та не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав. Позивач зауважив, що метою подання даного позову саме зараз є захист прав неповнолітнього сина, оскільки приймаючи до уваги відсутність відповідача на території України та у випадку мобілізації позивача, дитина фактично залишиться сама без дорослої особи, яка зможе здійснювати за нею догляд та піклування. У судове засідання 04.09.2023 уповноважений представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради не з`явився. Подав до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі. У судове засідання 04.09.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилася. Правом подання відзиву відповідач не скористалася. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замініють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд встановив, що 07.08.2004 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружилися та після державної реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Указане підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 10). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.04.2017 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірваний (а.с. 11). У даному шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Указане підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання дитини, не допомагає матеріально, не цікавиться життям, здоров`ям та навчанням дитини, а також не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Так, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 11338185/28-03 від 06.07.2021 (а.с. 14), а також згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 15 зв.бік) [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 793 від 12.07.2023, вбачається, що орган опіки та піклування з метою захисту інтересів дитини вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 61, 62). Так, органом опіки та піклування встановлено, що відповідно до характеристики структурного підрозділу «Тернопільський фаховий коледж» Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя від 28.04.2023 [PERSON] навчається у закладі за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Кваліфікований робітник» на першому курсі за професією «Слюсар». Успіхами в навчанні та поведінкою [PERSON] цікавиться батько, який підтримує постійний зв`язок з класним керівником, контролює навчання сина. Також згідно з інформацією КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» від 02.05.2023 на прийом до лікаря-педіатра [PERSON] приходить у супроводі бабусі та батька. Мати дитини [PERSON] до лікаря-педіатра жодного разу не зверталась. При цьому на засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] в режимі відеоконференції повідомила, що проживає за кордоном, найближчим часом повертатись в Україну наміру не має та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно дитини [PERSON] . Також суд враховує, що відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з`являлася, заперечень щодо доводів позивача не висловлювала, а також не надала докази на спростування обставин, викладених у позові. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином суд констатує безумовне право матері на виховання дитини, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що позивач належними, допустимими та достатніми доказами довів, що відповідач не проявляє материнської турботи та любові по відношенню до своєї дитини [PERSON] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкується з дитиною взагалі і, зокрема, в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що [PERSON] свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини [PERSON] . При цьому суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Відтак суд доходить висновку, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляючи при цьому відповідача можливості за її бажанням піклуватися про дитину. Більше того за правилами ст. 169 СК України позбавлена батьківських прав матір вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2023 становить 2833 грн. При цьому відповідач не скористалася процесуальним правом подати відзив та бути присутньою у судовому засіданні і надавати пояснення, а також не надала заперечень щодо позовних вимог та докази на підтвердження цих заперечень. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня дитини сторін аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією ПН 215600426655 (платіж № 1145823881) від 10.03.2023 (а.с. 2). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн. Крім цього, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач у позовній заяві зазначив про подання доказів на підтвердження розміру судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом цієї справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за необхідне згідно зі ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл цих судових витрат.

Outcome: approved