Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 25.04.2019 між ним та відповідачем було підписано заяву № 2001299230101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжна картка). Відповідно до вказаної заяви, він беззастережно прийняв публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ». Зазначає, що зміст правочину, укладеного між сторонами суперечить нормам законодавства, зокрема пункти наступних документів: 1) п. 6 Паспорту споживчого кредиту «Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання, щодо повернення кредиту» - 62,0 %; 2) п.3 Паспорту споживчого кредиту «Сума/ліміт кредиту грн.. зазначено 20000,00 грн. Проте банком в односторонньому порядку змінено умови договору, зокрема збільшено ліміт кредиту до 50000,00 грн.; 3) заява № 2001299230101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не свідчить про укладення договору на умовах банківської установи, оскільки в ній відсутні істотні умови видачі кредиту. Крім того, заява-анкета, підписна сторонами не містить умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Сам договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не можна розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин, а тому їх не можна вважати складовою кредитного договору. Посилаючись на викладене, позивач просить суд, визнати недійсним кредитний договір між ним та АТ «ПУМБ», згідно заяви № 2001299230101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Зобов`язати АТ «ПУМБ» здійснити перерахунок нарахувань та кредитної заборгованості. Ухвалою судді від 25.05.2023 відкрито провадження у справі. Відповідач подав до суду відзив, у якому позовних вимог не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов підтримує та просить задовольнити з наведених у ньому підстав. В судовому засіданні, представник відповідача позовних вимог не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані суду докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За положеннями ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25.04.2019 [PERSON] підписав заяву № 2001299230101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою підтвердив прийняття публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Надано споживчий кредит у розмірі 20000,00 грн. Реальна річна процентна ставка складає 47,88 %. Строк 12 місяці. Підтверджує, що беззастережно приймає пропозицію АТ «ПУМБ», на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО), так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування. Разом з тим, 25.04.2019 позивачем було підписано паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), який містить інформацію про умови кредитування: тип кредиту, ліміт кредиту, мета кредиту, спосіб надання кредиту, інформацію про проценті ставки, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання/невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у виді штрафу, процентної стави тощо. Перед укладанням кредитного договору позичальник не пред`явив банку вимогу про невідповідність його умов чинному законодавству, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». У заяві на приєднання до договору вказано, що клієнт [PERSON] підписанням цієї заяви, крім викладених в ДКБО, надає підтвердження та запевнення, що: 1) ця заява має новаційний характер і в результаті приєднання до ДКБО, дія договорів на відкриття та обслуговування карткових рахунків, договорів карткового рахунку, які раніше були укладені між ним та банком, припиняються на підставі ст. 604 ЦК України; 2) ознайомлений з ДКБО, Тарифами банку та цілком з ними згоден; всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; 3) отримав від банку повідомлення про володільця персональних даних, склад та зміст зібраних персональних даних, права суб`єкта персональних даних та іншу інформацію згідно Закону України «Про захист персональних даних»; 4) йому відомо, що укладання договору страхування зі Страховиком не є обов`язковою умовою отримання кредиту в банку, таку послугу було обрано ним за власною ініціативою з числа послуг, що пропонується банком, і відносини за договором страхування, після його укладання, виникають виключно між страхувальником та страховиком. [PERSON] своїм підписом підтвердив отримання примірника заяви від 25.04.2019 року та просив підключити його до Інтернет-банкінгу. Згідно з п.1 ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Укладений між сторонами кредитний договір містить базові умови кредитування, предмет договору, цільове використання кредиту. Сторонами визначено плату за користування кредитом, порядок надання кредиту, порядок повернення кредиту, строк кредитування, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, дострокове виконання зобов`язань за ініціативою позичальника. Також зазначено, що споживач має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах визначених Законом України «Про споживчий кредит». Доказів щодо існування розбіжностей щодо умов договору при його укладенні позивачем не надано. Позивач перед укладенням кредитного договору відповідно до Паспорта споживчого кредиту та під час укладення кредитного договору (підписання Заяви на приєднання до ДКБО) був обізнаний про усі суми оплати за кредитом та суми, які належить сплатити за весь період кредитування, як в процентному відношенні, так і в абсолютних (сумарних) значеннях. У договорі, який є предметом спору, сторони погодили усі істотні умови кредитування, включаючи розмір реальної річної процентної ставки та її складові, строки та порядок сплати, а також усі суми витрат та подорожчання кредиту. Ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що спірний договір не відповідає вимогам закону, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed