Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був між ними зареєстрований 11 листопада 2022 року у Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), про що було складено відповідний актовий запис № 2586. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося оскільки почуття вже зникли, між нами останній час виникали постійні сварки. Вона постійно знаходиться в поганому емоційному стані, пригнічена. Шлюбні відносини між ними припинені з травня 2023 року, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. В добровільному порядку, через органи РАГС, розірвати шлюб відповідач відмовився. Також просила після розірвання шлюбу, прізвище їй не змінювати та стягнути з відповідача на її користь сплачений нею по справі судовий збір. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи оповіщені відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України. Відповідач відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. В судовому засіданні судом встановлено, що 11.11.2022 року у Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), актовий запис за № 2586, між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується повторним Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні стосунки припинені з травня 2023 року через несумісністю характерів. Спір про розподіл майна на даний момент відсутній. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору

Outcome: approved