Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

24.07.2023 позивач [PERSON] через свого представника адвоката Грекова Д.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнення від сплати заборгованості за аліментами та визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Посилається на те, що 22.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 22 липня 2005 року було зроблено відповідний актовий запис № 259, зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Запоріжжя. [INFO] у цьому шлюбі народився син [PERSON] . 08.06.2010 року шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . На підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя (справа № 2-2346-2006) від 20.12.2006 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина до досягнення ним повноліття, так як останній проживав після розлучення з матір`ю. На підставі вказаного рішення суду, Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист № 2-2346-2006 від 20 грудня 2006 року. Позивач працює в ПАТ «Запоріжсталь», та відповідно до довідок про доходи про сплату аліментів, з 2007 року по теперішній час з його заробітної плати відрахуються аліменти на користь відповідача на утримання сина. 24.04.2023 року, за місцем проживання сина з колишньою дружиною: [ADDRESS] , син позивача [PERSON] через сварку з матір`ю намагався вчинити спробу самогубства шляхом стрибку з вікна балкону, внаслідок чого отримав травми різного ступеня та перебував на лікуванні у стаціонарному відділенні. За даним фактом позивачем було подано заяву до відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області та внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. На стаціонарі в лікарні син позивача [PERSON] після падінні з вікна балкону знаходився в період з 24.04.2023 року по 16.05.2023 року та був виписаний додому для подальшого лікування поза межами стаціонару. Після виписки з лікарні, з 16.05.2023 року, [PERSON] мешкає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Даний факт також підтверджується Актом № 143 від 16 травня 2023 року, складеного головою правління та членами комісії ОСББ «Штурмова 9», за участю мешканців будинку, про фактичне проживання у житловому приміщенні. Отже, з 24 квітня 2023 року син позивача [PERSON] не проживає з матір`ю, а з 16.05.2023 року проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Таким чином, просили припинити стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами та визнати виконавчий документу таким, що не підлягає виконанню. 27.07.2023 ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі. 21.08.2023 відповідач надала відзив на позов, в якому визнала позовні вимоги позивача частково, а саме щодо припинення стягнення аліментів з серпня 2023 року, а в іншій частині позовних вимог відмовити. При цьому факту проживання дитини з батьком не заперечувала (а. с. 41-52). В судове засіданні сторони не з`явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, при цьому не заперечували щодо припинення стягнення аліментів з серпня 2023 року. Оскільки з заробітної плати позивача аліменти були утримані по липень 2023 року включно. Відповідач та її представник до судового засідання не з`явилися, про час і місце його проведення повідомлені належним чином, у відзиві вказали на розгляд справи за їх відсутності. Суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 22 липня 2005 року було зроблено відповідний актовий запис № 259, зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Запоріжжя (а.с.7) [INFO] у цьому шлюбі народився син [PERSON] (а.с.6, 8). 08.06.2010 року шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с.9). На підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя (справа № 2-2346-2006) від 20.12.2006 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина до досягнення ним повноліття, так як останній проживав після розлучення з матір`ю (а.с.10) На підставі вказаного рішення суду, Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист № 2-2346-2006 від 27 квітня 2007 року (а.с.12-13). Згідно виконавчого листа зазначено, що заборгованість станом на 01.06.2007 становить 10 місяців. Суд, приймає до уваги в цьому випадку строк розгляду справи та момент видачі самого виконавчого листа. При цьому, також з довідок про доходи позивача вбачається, що з 2007 року з заробітної плати останнього щомісячно проводилося стягнення аліментів. Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів складений виконавцем з боку відповідача не надавався. З самих же довідок про доходи позивача такої заборгованості за ним не обліковується (а.с.14-17). 24.04.2023 року, за місцем проживання сина з колишньою дружиною: [ADDRESS] , син позивача [PERSON] через сварку з матір`ю намагався вчинити спробу самогубства шляхом стрибку з вікна балкону, внаслідок чого отримав травми різного ступеня та перебував на лікуванні у стаціонарному відділенні. За даним фактом позивачем було подано заяву до відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУ НП в Запорізькій області та внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 18). На стаціонарі в лікарні син позивача [PERSON] після падінні з вікна балкону знаходився в період з 24.04.2023 року по 16.05.2023 року та був виписаний додому для подальшого лікування поза межами стаціонару (а.с. 19). Після виписки з лікарні, з 16.05.2023 року, [PERSON] мешкає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Даний факт також підтверджується Актом № 143 від 16 травня 2023 року, складеного головою правління та членами комісії ОСББ «Штурмова 9», за участю мешканців будинку, про фактичне проживання у житловому приміщенні (а.с.20). Як зазначалося факт проживання дитини з позивачем самою відповідачкою не заперечувався. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України\~передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст.273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17\~Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено, що на даний час неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що не заперечувалося у судовому засіданні відповідачем [PERSON] та підтверджується матеріалами справи. Відповідно ч. 4 ст. 273\~ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу статей 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Ст. 92 СК України\~\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Як встановлено дитина проживає з батьком - позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , які стягуються на підставі рішення суду та виконавчого листа №2-2346/2006, виданого 27.04.2007 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] .. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачці аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 24.07.2023. При цьому, суд враховує як відзив на позовну заяву, так і позицію позивача, яку виклав представник позивача в своїх заявах від 21.08.2023 та 30.08.2023, а також відомості, які містять матеріали справи щодо перерахування аліментів з заробітної плати позивача по липень 2023 включно. Тому, враховуючи дані обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення аліментів з 24.04.2023 підлягають частковому задоволенню, а саме з припиненням такого стягнення з серпня 2023 року. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнення від сплати заборгованості за аліментами є обґрунтованими, але такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно\~статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»\~виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього\~Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього\~Закону\~підлягають примусовому виконанню. Частиною 1\~ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються\~Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено вичерпний перелік підстав закриття виконавчого провадження. Частиною 2\~ст. 432 ЦПК України\~визначено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Також, суд вважає, що позовна вимога про визнання виконавчого документу, таким який не підлягає виконанню є похідною від позовної вимоги щодо припинення стягнення аліментів з боржника. Щодо стягнення судових витрат з відповідача. Так, в своєму відзиві відповідач просила врахувати при вирішенні питання щодо стягнення з неї судових витрат її майновий стан, а саме те, що вона є звільненою з військової служби за станом здоров`я, виховує малолітню дитину, її чоловік знаходиться в полоні, має необхідність у лікуванні. За загальним правилом відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Відповідно до ч.2\~ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Суд, дослідивши надані відповідачем документи вважає за необхідне звільнити її від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial