Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

В жовтні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Скрипника С.В. звернувся до суду із позовом до відповідача Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами, третя особа: Державне управління справами, в якому просив визнати незаконним розірвання інвестиційного договору від 01.09.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем; визнати інвестиційний договір від 01.09.2007 року, укладений між позивачем та відповідачем, таким, що зберігає свою дію; визнати незаконними дії посадових осіб відповідача щодо складення акту від 13.07.2021 р., повідомлення № 02/301 від 16.07.2021 р., дострокового одностороннього розірвання інвестиційного договору, та вимоги до позивача передати за актом прийому-передачі приміщення будинку [ADDRESS] » ДС та звільнити його; визнати за позивачем та членами його родини право користування приміщенням будинку [ADDRESS] » ДУС на підставі та у відповідності до умов інвестиційного договору від 01.09.2007 року та договору про надання у користування приміщення для відпочинку у будинку відпочинку Державного управління справами від 24.11.2010 року, укладених між позивачем та відповідачем; зобов`язати відповідача припинити будь-які дії направлені на обмеження права користування приміщенням будинку [ADDRESS] » ДУС позивачем та членами його родини на підставі інвестиційного договору від 01.09.2007 року та договору про надання у користування приміщення для відпочинку у будинку відпочинку Державного управління справами від 24.11.2010 року, укладених між позивачем та відповідачем. В обґрунтування позову зазначено, що 01.09.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено інвестиційний договір, за умовами якого позивач інвестував власні кошти в реконструкцію житлового будинку [ADDRESS] ». Відповідно до п.1.1 зазначеного договору, позивач зобов`язався на власний ризик та за власні кошти згідно проекту забезпечити реконструкцію зазначеного будинку та створити умови для реалізації інвестиційного проекту відповідно до умов договору. За умовами п.п.3.2.2, 7.1 зазначеного договору, відповідач зобов`язався після закінчення робіт з реконструкції об`єкта передати позивачу в користування реконструйований об`єкти на строк до повного відшкодування здійснених позивачем інвестицій як плати за користування об`єктом згідно розрахунків, що затверджуються ДУС. 24.11.2010 року реконструкцію було закінчено та прийнято в експлуатацію будинок із господарськими спорудами. Відповідно до п.п. 4, 5 Акту про закінчення реалізації інвестиційного проекту від 24.11.2010 року. На підставі п.1.1 інвестиційного договору позивачем були виконані роботи по реконструкції будинку. Відповідно до акту робочої приймальної комісії про прийняття в експлуатацію після реконструкції будинку [ADDRESS] із господарськими будівлями. Затвердженого наказом БУ «Конча-Заспа» від 24.11.2010 року, сума витрат на реалізацію інвестиційного проекту склала суму в розмірі 8207038,97 грн. Внаслідок виконання позивачем своїх зобов`язань за інвестиційним договором 24.11.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання у користування приміщення для відпочинку у БВ «Конча-Заспа» ДУС. За умовами цього договору, відповідач надав, а позивач прийняв в користування будинок [ADDRESS] , загальною площею 323,9 кв.м. Зазначений договір набув чинності з моменту його підписання та діє до повного відшкодування витрат інвестора на реалізацію інвестиційного проекту. Позивач вказує, що на підставі зазначених договорів у позивача виник обов`язок оплатити реконструкцію зазначеного будинку, а також у позивача виникло право користування вказаним будинком. Однак, позивачем було отримано від відповідача повідомлення № 02/301 від 16.07.2021 року, яким було поінформовано про складення акту від 13.07.2021 року та дострокове одностороннє розірвання інвестиційного договору, починаючи із 23.08.2021 р. Відповідач змусив позивача звільнити займане приміщення до 20.08.2021 р. Відповідач мотивував дострокове розірвання інвестиційного договору тим, що позивач самовільно встановив паркан біля будинку, чим порушив п.п. 1.1, 2.4, 3.1.2, 3.1.6 інвестиційного договору та абзацу 1-3 п. 2.11 Порядку надання приміщень і користування ними в БВ «Конча-Заспа», затвердженого розпорядженням керівника ДУС від 18.06.2019 року № 120. Позивач вказує, що дострокове розірвання інвестиційного договору та позбавлення його права користування будинком є неправомірним, безпідставним і таким, що порушує положення договорів, закону та прав позивача. Останнім не були порушені умови інвестиційного договору, висновки відповідача щодо недотримання позивачем умов договору є надуманими. Посилаючись на викладене, а також у зв`язку із сумлінним дотриманням позивачем всіх умов договорів, та незаконними діями відповідача щодо розірвання договору в односторонньому порядку та виселення позивача, останній, вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.10.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. В січні 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що будь-які проведені користувачем невід`ємні поліпшення приміщень будинку відпочинку є власністю держави в повному обсязі, витрати на проведення зазначених робіт користувачеві не відшкодовуються. Крім того, особи, які порушують Порядку надання приміщень і користування ними в БВ «Конча-Заспа» можуть бути позбавлені права користування приміщеннями в установленому адміністрацією порядку. Так, між сторонами дійсно було укладено інвестиційний договір, за умовами якого позивач зобов`язався на власний ризик і за власні кошти згідно проекту забезпечити реконструкцію будинку [ADDRESS] , а відповідач зобов`язався створити умови для реалізації інвестиційного проекту. Відповідач зарахував позивачу його витрати в рахунок плати за користування об`єктом, відповідно до рахунку, який затверджується кожного року ДУС. Відповідно до п. 4.1 договору, об`єкт є власністю організації в повному обсязі як під час реалізації інвестиційного проекті, так і після його завершення. Крім того, в договорі сторони обумовили те, що договір може бути розірвано достроково в односторонньому порядку тільки у випадках, передбачених законом. Так, інвентаризаційною комісією було обстежено будинок [ADDRESS] та прибудинкову територію, та виявлено, що позивачем самовільно, без погодження та дозволу відповідача, було зведено на прибудинковій території будинку [ADDRESS] із металевих конструкцій та дерев`яних дощок, в основі якого бетонний фундамент. За відомостями інвентарної карки основних засобів в бюджетних установах, на обліку у відповідача паркан в зазначеному будинку не обліковується. Позивачем відповідачу не було надано жодного звернення щодо визначення меж земельної ділянки для зведення паркану, проектної документації, кошторису, а також не було укладено жодної додаткової угоди до договору, в зв`язку з чим не було забезпечено раціональне і комплексне використання земельної ділянки. Сторона відповідача вказує, що самовільне встановлення користувачем паркану без визначення меж земельної ділянки та будь-якої дозвільної документації на території будинку відпочинку є порушенням умов договору та порядку. Відповідач повідомив позивача про зазначені порушення та про розірвання договору в односторонньому порядку. Дії відповідача були правомірними, договір є розірваним, у позивача відсутнє належне право користування спірним приміщенням. Посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту своїх прав, сторона відповідача вказувала на відсутність підстав для задоволення пред`явлених позовних вимог. В червні 2022 року від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення на позов, відповідно до яких третя особа просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що будинки відпочинку не належать до об`єктів житлової нерухомості, а класифікуються як нежитлові будівлі, призначені для тимчасового проживання. За результатами обстеження будинку [ADDRESS] та прибудинкової території інвентаризаційною комісією було встановлено, що позивачем самостійно без погодження або дозволу відповідача було зведено на прибудинковій території зазначеного будинку паркан із металевих конструкцій та дерев`яних дощок, який у відповідача не обліковується. Самовільне встановлення паркану, без належного визначення меж земельної ділянки та будь-якої дозвільної документації на території БВ «Конча-Заспа» є порушенням норм закону та умов інвестиційного договору, а тому відповідачем було правомірно розірвано цей договір в односторонньому порядку. Посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що права позивача порушені не були третя особа вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2022 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у письмовому відзив на позов. Представник третьої особи в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити з огляду на підстави, які викладені в письмових поясненнях. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 01.09.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено інвестиційний договір, відповідно до умов якого позивач зобов`язався на власний ризик та за власні кошти згідно проекту забезпечити реконструкцію зазначеного будинку та створити умови для реалізації інвестиційного проекту відповідно до умов договору, а відповідач зобов`язався створити умови для реалізації інвестиційного проекту, відповідно до положень цього договору. Крім того, за умовами п.п.3.2.2, 7.1 зазначеного договору, відповідач зобов`язався після закінчення робіт з реконструкції об`єкта передати позивачу в користування реконструйований об`єкти на строк до повного відшкодування здійснених позивачем інвестицій як плати за користування об`єктом згідно розрахунків, що затверджуються ДУС. Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 зазначеного договору, об`єкт власністю відповідача в повному обсязі, як під час реалізації інвестиційного проекту, так і по його завершенні. Перехід об`єкта у власність позивача можливий в порядку встановленому законом. 24.11.2010 року реконструкцію було закінчено та прийнято в експлуатацію будинок [ADDRESS] ., що підтверджується актом робочої приймальної комісії про прийняття в експлуатацію будинку [ADDRESS] після реконструкції та наказом БВ «Конча-Заспа» № 38 від 24.11.2010 р. Відповідно до п.п. 4, 5 Акту про закінчення реалізації інвестиційного проекту від 24.11.2010 року, було встановлено, що на підставі п.1.1 інвестиційного договору позивачем були виконані роботи по реконструкції будинку. Відповідно до акту робочої приймальної комісії про прийняття в експлуатацію після реконструкції будинку [ADDRESS] із господарськими будівлями. Затвердженого наказом БУ «Конча-Заспа» від 24.11.2010 року, сума витрат на реалізацію інвестиційного проекту склала суму в розмірі 8207038,97 грн. 24.11.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання у користування приміщення для відпочинку у БВ «Конча-Заспа» ДУС, відповідно до умов якого відповідач надав, а позивач прийняв в користування будинок [ADDRESS] , загальною площею 323,9 кв.м. Відповідно до п. 3 зазначеного договору, відповідач зобов`язався надати приміщення для відпочинку в будинку відпочинку із забезпеченням опалення, водопостачання, електроосвітлення та інших комунальних послуг, а позивач зобов`язався своєчасно вносити оплату вартості комунальних послуг, та дотримуватись Порядку надання приміщень та користування ними у будинку відпочинку управління справами. Наказом БВ «Конча-Заспа» від 14.06.2021 року № 32, було призначено проведення позачергової інвентаризації активів, зобов`язань та обстежень земельної ділянки, на якій розташований БВ «Конча-Заспа», будівель та споруд, транспортних засобів станом на 14.06.2021 р. За результатами обстеження будинку [ADDRESS] та прибудинкової території, інвентаризаційною комісією БВ «Конча-Заспа» було складено акт від 13.07.2021 року, згідно із яким користувачем будинку [ADDRESS] самовільно, без дозволу та укладення угоди встановлено на прибудинковій території будинку [ADDRESS] паркан з металевих конструкцій та дерев`яних дощок, в основі якого бетонний фундамент Позивача було повідомлено, що самовільне встановлення користувачем паркану є порушенням умов інвестиційного договору від 01.09.2007 року та Порядку надання приміщень і користування ними в БВ «Конча-Заспа», затвердженого розпорядженням керівника ДУС від 18.06.2019 року № 120. За відомостями інвентарної карки основних засобів в бюджетних установах, на обліку у відповідача паркан в зазначеному будинку не обліковується. Відповідачем було направлено позивачу повідомлення № 02/301 від 16.07.2021 року, яким було поінформовано про складення акту від 13.07.2021 року та повідомлено про дострокове одностороннє розірвання інвестиційного договору, починаючи із 23.08.2021 р., в зв`язку із порушенням позивачем п.п. 1.1, 2.4, 3.1.2, 3.1.6 договору та абзаців 1-3 п. 2.11 порядку. Докази на підтвердження того, що зазначений паркан було встановлено із належним визначенням меж земельної ділянки, та за погодженням із відповідачем, матеріали справи не містять. Позивач вказує, що дострокове розірвання інвестиційного договору та позбавлення його права користування будинком є неправомірним, безпідставним і таким, що порушує положення договорів, закону та прав позивача, висновки відповідача щодо недотримання позивачем умов договору є надуманими, а тому у зв`язку із сумлінним дотриманням позивачем всіх умов договорів, та незаконними діями відповідача щодо розірвання договору в односторонньому порядку та виселення позивача, він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача вказувала, що самовільне встановлення користувачем паркану без визначення меж земельної ділянки та будь-якої дозвільної документації на території будинку відпочинку є порушенням умов договору та порядку, а тому відповідач, повідомивши позивача про зазначені порушення, правомірно розірвав договір в односторонньому порядку, у позивача відсутнє належне право користування спірним приміщенням, а тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 статті 626 ЦК України передбачено, що договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладання. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу вимог ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. За правилами ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. При цьому, відповідно до вимог ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. З матеріалів справи вбачається, що за умовами укладених між сторонами інвестиційного договору та договору про надання у користування приміщення для відпочинку у будинку відпочинку ДУС, позивач зобов`язався забезпечити раціональне і комплексне використання земельної ділянки та дотримуватись Порядку надання приміщень та користування ними у будинку відпочинку ДУС. За умовами договору, між сторонами була погоджена можливість розірвання договору в односторонньому порядку. Відповідачем було зафіксоване порушення позивачем умов договору та Порядку надання приміщень і користування ними в БВ «Конча-Заспа» ДУС, а саме: облаштування паркану без отримання письмового дозволу будинку відпочинку на проведення таких робіт, укладення відповідної угоди та надання користувачем будинку відпочинку документації щодо їх переліку, обсягів і термінів проведення, чим було не забезпечено раціональне і комплексне використання земельної ділянки. Позивача було повідомлено про порушення умов договору і порядку, а також про намір розірвати договір в односторонньому порядку з огляду на виявлені порушення з боку користувача. Варто вказати на те, що стороною позивача не було надано докази на підтвердження того, що зазначений паркан було встановлено із належним визначенням меж земельної ділянки, та за погодженням із відповідачем, як і не було надано докази на спростування доводів сторони відповідача в цій частині Посилання сторони позивача на те, що договір безпідставно було розірвано в односторонньому порядку та дії посадових осіб є незаконними, суд до уваги не приймає, оскільки, ці твердження позивачем належними та достатніми доказами не доведені, та повністю спростовуються наявними у справі доказами. Стороною відповідача договір було розірвано у визначеному законом та умовами договору порядку, останній, припинив свою дію та доводи сторони позивача про те, що фактично зазначений договір зберігає свою дію не ґрунтується на вимогах закону та наявних у справах доказах. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог в частині визнання незаконним розірвання інвестиційного договору в односторонньому порядку, визнання договору таким, що зберігає свою дію, та визнання дій посадових осіб незаконними, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, стороною відповідача ці доводи повністю спростовані, а відтак позовні вимоги в цій частині слід залишити без задоволення. Крім того, з огляду на те, що суд прийшов до висновку про правомірне розірвання договору в односторонньому порядку, а також те, що стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження наявності законного права на користування спірним приміщенням, яке за наявними у справі документами є власністю відповідача, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем та членами його родини права користування спірним приміщенням та зобов`язання відповідача припинити будь-які дії, направлені на обмеження права користування. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed