Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Представник позивача адвокат Сумцов Є.С. у липні 2023 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] , який мотивував тим, що відносно позивача було відкрито виконавче провадження за № 68715765. З метою ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження було надіслано адвокатський запит до приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Савенка Юрія Олександровича. На виконання вказаного запиту приватним виконавцем було надано: копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.02.2022 про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості у розмірі 23200,00 грн; копію виконавчого напису від 12.01.2022 за № 3459, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості у розмірі 23200,00 грн. Також представник позивача зазначив, що 27.08.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит за № 4986155, копію першої сторінки якого було надано приватним виконавцем Савенком Ю.О. та на який послався приватний нотаріус Личук Т.В. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису. Однак підстави стягнення заборгованості саме у сумі 23200,00 грн позивачу не відомі. Відповідачем на адресу позивача жодних повідомлень із розрахунками заборгованості, у тому числі з урахуванням сум коштів, спрямованих на погашення кредитної заборгованості не надходило. Позивачу не відомі підстави примусового стягнення заборгованості саме у сумі 23200,00 грн та із чого складається сума вказаної заборгованості. Сторона позивача вважає, що відповідачем було безпідставно здійснено нарахування заборгованості у розмірі 23200,00 грн. Така заборгованість є оспорюваною, оскільки позивач її не визнає, жодних письмових вимог про сам факт існування боргу саме в сумі 23200,00 грн та його сплату від відповідача позивачу не надходило, про вчинення виконавчого напису нотаріусом позивача попередньо не повідомляли, вимог про погашення боргу, актуальні рахунки та розрахунок заборгованості до позивача не надходило, вказаний кредитний договір не був нотаріально посвідчений, а тому у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд: 1) визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича, вчинений 12.01.2022 та зареєстрований у реєстрі за № 3459, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості у розмірі 23200 грн 00 коп.; 2) стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 1610,40 грн, та понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги. Ухвалою суду від 25.07.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Також ухвалою суду від 25.07.2023 за заявою представника позивача судом вжито заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення по виконавчому провадженню на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. 15.08.2023 представником відповідача був поданий відзив на позов, у якому останній просив відмовити позивачеві у задоволенні позову із тих підстав, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадку, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за №1172. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості. Заборгованість, яка зазначена у виконавчому написі, можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Також представник відповідача вказав, що перевірка безспірності боргу входить в обов`язок нотаріуса після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити у здійснення виконавчого напису. Також 15.08.2023 представником відповідача було подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу мотивоване тим, що середній розмір заробітної плати у Київській області за січень 2022 року становить 17409,00 грн, тому витрати адвоката за половину робочого дня на думку представника відповідача мали складати 395,66 грн. Крім того, представник відповідача вказав на те, що до позовної заяви не було додано доказів на підтвердження оплати правової допомоги. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтувавши обставинами, які зазначені у позові, подав докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат, які просив стягнути з відповідача. Представник відповідача та треті особи у судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причину неявки. Також треті особи не надали письмових пояснень. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі представника відповідача та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що 12.01.2022 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 3459, за яким нотаріусом звернено стягнення заборгованості із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за кредитним договором № 4986155 від 27.08.2021 з усіма додатками та додатковими угодами, який укладено між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] правонаступником прав і обов`язків якого є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на підставі договору факторингу №29-11-102 від 29.11.2021, за період із 29.11.2021 по 17.12.2021 включно у розмірі: 5000,00 грн -заборгованість за тілом кредиту; 17700,00 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, а також 500,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, а всього разом на загальну суму 23200,00 грн (а.с. 8). На підставі зазначеного оспорюваного виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за № 3459 від 12.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Савенко Юрієм Олександровичем 21.02.2022 було відкрито виконавче провадження за № 68715865. Також у межах вказаного виконавчого провадження постановою приватного виконавця Савенка Ю.О. від 21.02.2022 було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, які належать боржнику [PERSON] (а.с. 7, 9). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону (у редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відтак, для одержання виконавчого напису стягувач має надати нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким може здійснюватися стягнення у безспірному порядку, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Стороною відповідача не було надано суду письмових доказів на підтвердження подання нотаріусу для одержання оспорюваного виконавчого напису про стягнення із [PERSON] боргу в розмірі 22700, оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору № 4986155 від 27.08.2021. Суд не приймає як належний доказ, надану представником позивача копію першої сторінки договору про споживчий кредит № 4986155 від 27.08.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , оскільки такий договір не містить обов`язкових реквізитів, зокрема підписів сторін. Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на підставі виконавчих написів нотаріусів. За змістом оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус Личук Т.В. керувався пунктом 2 Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який був доповнений постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 у цій частині був визнаний нечинним та незаконним, а тому приватний нотаріус Личук Т.В. при вчиненні виконавчого напису 12.01.2022 не мав права керуватись цим пунктом Переліку. За таких обставин, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Також, суд вважає необхідним зазначити, що у судовому засіданні не було встановлено доказів на підтвердження факту отримання боржником повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Відповідач не надав доказів на підтвердження факту надсилання позивачеві вимоги про порушення зобов`язання, тобто не спростував доводи сторони позивача про те, що останній не отримував такої вимоги. Відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм права викладених у постанові від 10.11.2021 у справі № 758/14854/20, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість учинення виконавчого напису. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому підлягає задоволенню повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у сумі 1610,40 грн, зокрема за вимогу немайнового характеру в розмірі 1073,60 грн та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн. Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, суд враховує таке. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 17.07.2023; додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 17.07.2023; ордер на надання правової допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 21.07.2023; акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 15.08.2023, квитанцію від 11.08.2023 про перерахування позивачем адвокату Сумцову Є.С. коштів за надання правової допомоги в розмірі 7000,00 грн. Указані докази підтверджують факт понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 7000,00 грн. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами». Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що витрати адвоката мали складати 395,66 грн, оскільки розмір витрат за надання професійної правничої допомоги визначається кожним адвокатом самостійно і відповідачем не надано доказів про неспівмірність та ринкову вартість послуг професійної правничої допомоги. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Відтак, суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню фактично понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Outcome: approved