Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що вона проживає в будинку [ADDRESS] . Цей будинок належав на праві власності колгоспному двору, головою якого була вона на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № 174 , виданого 03 квітня 1990 року виконавчим комітетом Гніванської міської ради згідно рішення Тиврівської районної ради народних депутатів № 143 від 24 квітня 1998 року. Однак на даний час вона не може розпорядитися вказаним будинком, так як відомості про житловий будинок не внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В зв`язку з цим просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] , а саме: житловий будинок 1954 року забудови, позначений в техпаспорті літ."А" з прибудовою "а" та ганком, загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею - 38,3 кв.м., допоміжною площею 5,8 кв.м., площею літніх приміщень 5,8 кв.м., літню кухню та сарай "Б", сарай "В", погріб з шиєю "п/В", сарай "Д", огорожу № 1, ворота № 2, хвіртку № 3, криницю № 4. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явилися, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в їх відсутність. Представник відповідача на розгляд справи до суду не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наведених підстав. Судом встановлено, що 03 квітня 1990 року за № 174 виконавчим комітетом Гніванської міської ради згідно рішення Тиврівської районної ради народних депутатів № 143 від 24 квітня 1998 року видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння [ADDRESS] . На підставі рішення виконавчого комітету Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області, будинку по [ADDRESS] , що належить [PERSON] змінено номер з 9 та присвоєно номер 17. Згідно витягу з погосподарської книги №3 по селу Грижинці Витавської сільської ради народних депутатів Тиврівського району Вінницької області за 1986 - 1990 роки, позивачка [PERSON] значиться головою колгоспного двору в [ADDRESS] (9). Інші члени сім`ї не значаться. Позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25 га в [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту, житловий будинок з господарським спорудами, розташований в [ADDRESS] , складається із: житлового будинку 1954 року забудови, позначений в техпаспорті літ."А" з прибудовою "а" та ганком, загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею - 38,3 кв.м., допоміжною площею 5,8 кв.м., площею літніх приміщень 5,8 кв.м., літню кухню та сарай "Б", сарай "В", погріб з шиєю "п/В", сарай "Д", огорожу № 1, ворота № 2, хвіртку № 3, криницю № 4. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в майні. Як встановлено в ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Враховуючи те, що житловий будинок з господарським спорудами, розташований в [ADDRESS] , належав колгоспному двору, головою якого була сама ж позивачка [PERSON] , інших членів колгоспного двору не було, інший спосіб реєстрації права влаcності на майно колгоспного двору через реєстраційні органи чинним законодавством не передбачено, на даний час із норм діючого законодавства виключено визначення колгоспного двору, суд приходить до висновку про те, що таке право власності підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на вищевказане нерухоме майно. За наведених обставин, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved