Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

До суду надійшов вищевказаний позов, в обґрунтування якого позивач вказує, що 04 березня 2022 рокувін був прийнятий на військову службу. До початку проходження військової служби, він працював на ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське»» гірномонтажником підземним, МДО-1, табельний номер 21674, що підтверджується трудовою книжкою, яка перебуває на обліку підприємства. Таким чином, у зв`язку з виконанням покладених на нього обов`язків щодо несення військової служби згідно Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, він об`єктивно був позбавлений можливості працювати гірномонтажником підземним, МДО-1, табельний номер 21674. Статтею 119 Кодексу законів про працю України встановлено гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків. Так, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду зберігається місце роботи, посада і середній заробіток. Зміни внесені до статті 119 КЗпП розповсюджуються на правовідносини, що виникли після внесення відповідних змін. Водночас, зазначені зміни не обмежують права суб`єктів господарювання приватної форми власності зберігати такі виплати і після набуття чинності ним Законом. Однак, у серпні місяці була здійснена остання виплата середнього заробітку. Після чого відповідно до Наказу керівника ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське»» від 19.07.2022 року №1756 вк виплати були припинені. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача про припинення виплати середнього заробітку, він звернувся до Директора ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське»» 06.01.2023 року з заявою про поновлення виплати середнього заробітку, як військовослужбовцю, який почав проходити військову службу до внесення відповідних змін в КЗпП. У відповіді від 26.01.2023 року № 203 відповідач зазначив, що підстави для нарахування заробітної плати з 19.07.2022 року перестали існувати у зв`язку із змінами в законодавстві. Вважає, що зазначений наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки він суперечить нормам ст.ст. 22, 58 Конституції України не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Тобто в зв`язку з тим, що право на збереження середнього заробітку за період виконання державних обов`язків (мобілізація) у позивача виникло до набрання чинності Законом № 2352-IX, то його норми в силу ст. 58 Конституції України не підлягають застосуванню до позивача, так як їх застосування фактично призвело до зворотної дії в часі закону, який суттєво погіршує соціальне становище позивача. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач [PERSON] просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» № 1756 вк від 19 липня 2022 року в частині припинення з 19 липня 2022 року збереження та виплати йому середнього заробітку на весь період увільнення від роботи; зобов`язати ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське»» поновити виплату середнього заробітку, починаючи з 19 липня 2022 року по час закінчення проходження військової служби;стягнути з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське»» середній заробіток на його користь, починаючи з 19 липня 2022 року по дату звернення з позовною заявою у розмірі 332 969,92 грн. Ухвалою судді від 10.03.2023 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. 06.04.2023 р. до суду від відповідача ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське»» надійшов письмовий відзив, в якому зазначено, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач посилається на те, що з урахуванням внесених змін відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, у яких вони працювали на час призову, укладання контракту. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Тобто, з 19.07.2022 року у ПРАТ «ШУ «Покровське» відсутній обов`язок виплачувати середній заробіток [PERSON] , оскільки за такими працівниками зберігається лише місце роботи і посада. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи суд встановив таке. Відповідно до копії трудової книжки, довідки з місця роботи, наданих позивачем [PERSON] , він з 18.06.2007 р. працює на ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське»» гірномонтажником підземним, МДО-1, табельний номер 21674 (а.с.10-13). Згідно довідки [INFO] від 05.01.2023 р., солдат [PERSON] перебуває на військовій службі в четвертому відділі [INFO] з 04.03.2022 року по теперішній час. (а.с.19). Відповідно до Наказу Генерального директора ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське»» від 19.07.2022 р. №1756 вк виплати [PERSON] були припинені на підставі ч.3 ст.119 КЗпП. (а.с14). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.4 ЦПК України). Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 статті 119 КЗпП України встановлено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (ч. 3 ст. 119 КЗпП України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022 року). Вказана норма Закону передбачає, що за роботодавцем залишився обов`язок щодо збереження лише місця роботи і посади. Зберігати середній заробіток за такими працівниками з 19.07.2022 року не потрібно. Позивач посилається як на одну з підстав протиправності наказу про припинення нарахування та виплату йому середнього заробітку за основним місцем роботи, на положення статті 58 Конституції України, де зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. При цьому, [PERSON] вважає, що оспорюваний наказ погіршує його соціальне становище. Суд зауважує, що суспільні відносини не є сталими та постійно еволюціонують, потребуючи постійної зміни у їх правовому регулюванні. Тому норму статті 58 Конституції України не можна розуміти в тому сенсі, що новими законами не можливо скасування чи погіршення прав та соціальних чи трудових гарантій громадян. У даному випадку відсутність ретроспективної дії закону полягає у відсутності у особи обов`язку повернути всі отримані до змін у законодавстві матеріальні блага, з використанням гарантій після їх скасування у встановленому чинним законодавством порядку. Крім того, суд не погоджується з твердженням позивача, що оскільки ч. 1 ст. 119 КЗпП України гарантоване збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку на час виконання державних обов`язків, якими є захист Вітчизни, який в свою чергу може здійснюватися у робочий час, то позивачеві також гарантоване і право на середній заробіток на весь час виконання державного обов`язку або до дня фактичного звільнення. Положення частини 1 статті 119 КЗпП України є загальною нормою, тоді як частина 3 вказаної статті є спеціальною нормою, оскільки регулює правове становище працівників, які призвані саме на військову службу на період дії особливого періоду, зберігаючи за ними місце роботи і посаду на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. При цьому, таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведена протиправність наказу Генерального директора ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське»» від 19.07.2022 р. №1756 вк та невідповідність вимогам чинного законодавства. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії. Крім того,відповідно дост.141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак позивач звільнений від сплати судового збору в силу п.п. 1, 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати у вигляді судового збору слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed