Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила постановити рішення, яким усунути перешкоди їй, [PERSON] у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком, який розташований по [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] визнавши останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] за договором на надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги підтримав, надано відзив на зустрічну позовну заяву(а.с.114-123). Позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник за ордером на надання правової допомоги [PERSON] ,строк договору з яким сплив (а.с.33-36) про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим поверненням за закінченням терміну зберігання(а.с.95, 166, 177), особистою розпискою представника(а.с.112) та довідками про доставку SMS-повісток(а.с.128, 131, 137, 139, 141, 145, 147) надано відзив на позовну заяву(а.с.42-57). Третя особа Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району, Дніпропетровської області надали заяву про розгляд справи без їх участі(а.с.40) Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2005 року належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно(а.с.15) та відповідним договором(а.с.12-13). 18 квітня 2009 року сторони по справі уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.11). Згідно довідки про склад сім`ї та проживання виданої Новоолександрівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області за адресою [ADDRESS] було зареєстровано чоловіка позивачки [PERSON] , однак згідно вищевказаної довідки відповідач фактично не проживає у зазначеному домоволодінні з 2018 року(а.с.17). Також факт не проживання відповідача за вказаною адресою підтверджено довідкою депутата Новоолександрівської сільської ради Кучина А.О.(а.с.16) та заявами свідків [PERSON] (а.с.18-19) та [PERSON] (а.с.20-22). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2021 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення суду набрало законної сили 14 січня 2022 року(а.с.159). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 Право користування чужим майном ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20)) Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012р. встановлено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до п.п.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Тобто, для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї власника будинку, однак є зареєстрованими за адресою [ADDRESS] , що чинить позивачці перешкоди в користуванні своїм майном, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved