Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

08.05.2023 р. [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що він з відповідачем перебував у шлюбі з 03.02.2001 р., який було розірвано за рішенням суду від 23.02.2021 р. У шлюбі у сторін народились [INFO] донька [PERSON] та [INFO] син [PERSON] 25.02.2021 р., за заявою [PERSON] , Шевченківським районним судом м.Запоріжжя був виданий судовий наказ № 336/1297/21 про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина, починаючи з 19.02.2021 р. у розмірі частини усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Наказ до примусового стягнення не був пред`явлений, оскільки аліменти він перераховує в добровільному порядку. 11.05.2021 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя була задоволена позовна заява [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини його доходів щомісячно на період навчання, але не більше, ніж до досягнення донькою 23 річного віку. Аліменти на утримання доньки позивач також перераховує в добровільному порядку. Починаючи з 19.02.2021 р. він щомісячно перераховує за судовими рішеннями на утримання дітей в середньому 24\~571,25 крон, що дорівнює 34154,00 грн. Це 5/12 часток (або 41,7%) від його середнього місячного доходу, який в 2022 р. був 58971 чершських крон, що дорівнює 81970 грн. за офіційним курсом валют НБУ в 2022 р. 1,39. Такий значний розмір аліментів для позивача є важким навантаженням, оскільки в порівнянні з минулими роками його заробіток знизився з причин, які не залежать від нього, а є наслідком впливу глобальних чинників на економіку Чеської Республіки, де живе і працює. Також, перебуваючи у шлюбі він, зі згоди [PERSON] , отримав 03.08.2018 р. від Чеського ощадного банку кредит в сумі 361000 чеських крон на придбання квартири в м.Хомутов ЧР, з виплатою до 16.08.2027 р. щомісячно по 5320 крон, а також додатково страхових та інших платежів згідно з умовами договору. В придбаній квартирі сім`я проживала до розірвання шлюбу у 2021 р. До цього часу погашення кредиту відбувалось за спільні кошти подружжя, а тепер він самостійно несе тягар повернення кредитних коштів, що також позначилось на його матеріальному стані. Також позивач підтримує маму, якій 16.02.2023 р. виповнилось 80 років і яка не має інших годувальників та отримує пенсію за віком, розмір якої є незначним і складає приблизно 4000 грн. За позовом [PERSON] , посилаючись на ст.ст.180, 183, 192 СК України, просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання сина [PERSON] на підставі судового наказу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25.02.2021 р. з 1/4 до 1/6 часток з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня надбання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду 16.05.2023 р. відкрито провадження та справу призначено до розгляду на 20.06.2023 р. 20.06.2023 р. розгляд справи відкладено на 31.08.2023 р. на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України за клопотанням представника відповідача. Представник позивача просила задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив (а.с.136). Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з наведених у відзиві (а.с.40-44) та запереченнях (а.с.138-140) підстав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що судовим наказом № 336/1297/21, пр. № 2-н/336/190/2021 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів доходів боржника,але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-10). Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11.05.2021 р. (а.с.11-12), з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, на період навчання, починаючи з 19.02.2021 р. до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення [PERSON] 23-річного віку. Аналіз позовної заяви свідчить про те, що предметом позову у даній справі є зменшення розміру визначених рішенням суду та судовим наказом аліментів, з посиланням на положення ч.5 ст. 183 СК України, тобто наявність у позивача повнолітньої та неповнолітньої дитини, на утримання яких стягуються аліменти у розмірі більше, ніж 1/3 частина його заробітку, також необхідність утримувати непрацездатну матір. Виходячи з предмету позову, суд керується частиною першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно яких держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, в наказному, тобто безспірному порядку, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст.183 СК України). В ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду Українивід 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Звертаючись до суду із позовом, позивач просив зменшити розмір аліментів, стягнутих за судовим наказом на утримання сина [PERSON] з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку боржника, посилаючись на наявність у нього на утриманні двох дітей, а також на те, що оскільки згідно ч.5 ст. 183 СК України розмір аліментів, які стягуються на утримання двох дітей, має становити 1/3 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, і це є підставою для зменшення розміру аліментів, стягнутих за судовим наказом, до 1/6 частини. Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.12.2021 р. у справі № 681/15/21, якою залишено без змін судові рішення про відмову в зменшенні розміру аліментів, касаційний суд зазначив, що встановивши, що матеріальний і сімейний стан позивача змінилися, проте, оскільки рішенням суду присуджено стягувати з нього аліменти в частці від заробітку, то, відповідно, зважаючи на те, що його доходи зменшились, частина доходу, з якого вираховуються аліменти, що підлягають сплаті на утримання сина, також зменшиться. Отже, при зменшенні розміру заробітку, розмір аліментів вже і так пропорційно зменшується, що виключає необхідність зменшення розміру самої частки від заробітку. Інших належних та допустимих доказів зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я позивачем суду надано не було. Помилковим є також посилання позивача як на підставу для зменшення розміру аліментів на утримання дітей з до 1/6 частки заробітку (доходу) позивача на те, що розмір аліментів на утримання дітей є неоднаковим та сумарно перевищує розмір аліментів, встановлених ч.5 ст. 183 СК України на утримання двох дітей, оскільки зазначена норма права регулює відносин саме при видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання саме неповнолітніх дітей в безспірному порядку. У разі розгляду спору в позовному провадженні, законодавець не визначає точних розмірів аліментів, які підлягають стягненню з одного із батьків на утримання дітей, а визначає тільки їх мінімальний розмір, який не може бути менший, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. При цьому мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2ст.182СК України). При визначенні ж конкретного розміру аліментів суд крім стану здоров`я та матеріального становища дитини та\~стану здоров`я і матеріального становища платника аліментів, враховує\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;\~доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Так, належних та допустимих доказів того, що з моменту винесення судового рішення суттєво змінились обставини, які не дають змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано, зокрема відсутні підстави та відповідно документи, які б підтверджували, що мати позивача є особою, яка потребує матеріальної допомоги та знаходиться на повному утриманні останнього, також відсутні будь-які чеки (квитанції) про суми, які витрачаються [PERSON] на утримання матері. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed