Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеною позовною заявою та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №210831-009 від 31 серпня 2021 року за період з 31 серпня 2021 року по 09 лютого 2023 року у розмірі 54 541,65 грн, витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 31 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (далі по тексту - ТОВ «Кредитсервіс») та [PERSON] укладено кредитний договір №210831-009, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 35 000,00 грн строком до 31 серпня 2022 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та оплатити за користування ним на умовах, передбачених цим договором. На банківський рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти у розмірі 32 375,00 грн із урахуванням стягнутої одноразової комісії на видачу кредиту, яка визначена кредитним договором у розмірі 7,5%, що в грошовому еквіваленті складає 2 625,00 грн. Через невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором, станом на 09 лютого 2023 року у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 54 541,65 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 20 416,65 грн, простроченої заборгованості за процентами у розмірі 31 500,00 грн, строкової заборгованості за процентами у розмірі 2 625,00 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «Кредитсервіс». Ухвалою суду від 17 липня 2023 року позовна заява прийнята до провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.50). Представник позивача у судове засідання не з`явився. В тексті позову зазначив, що в разі неявки відповідача просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.5). Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку (а.с. 53). Заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, відзиву не подано. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] 31 серпня 2021 року укладено кредитний договір №210831-009, за умовами якого товариство надає клієнту кредит у розмір 35 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с.7-8). Умовами даного договору між його сторонами обумовлено, що кредит надається строком на 12 місяців, тобто до 31 серпня 2022 року; одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту (отримується при перерахуванні кредиту) 7,5%, що у грошовому еквіваленті складає 2 625,00 грн; відсоткова ставка в місяць 7,5%, реальна річна ставка 97,5% річних. Відповідно до графіку щомісячних платежів, сторони погодили внесенні відповідачем щомісячні платежі рівними частинами Указаний договір підписаний його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». До вказано договору позивачем надано паспорт кредитного продукту «12 місяців», що містить основні умови кредитування, які ідентичні викладеним умовам у договорі, та підписані сторонами з використанням електронного підпису (а.с.8 зворот - 9). Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що [PERSON] 31 серпня 2021 року підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором кредитний договір №210831-009, чим погодилася із запропонованими умовами кредитного договору. Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника - [PERSON] , зокрема індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, реквізити банківської карти, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника (а.с.7-8, 17). Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Кредитсервіс» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредитних коштів. ТОВ «Кредитсервіс» свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач отримала кредитні гроші в сумі 32 375,00 грн, з урахуванням стягнутої одноразової комісії на видачу кредиту, яка визначена кредитним договором у розмірі 7,5%, що в грошовому еквіваленті складає 2 625,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1936 від 01 вересня 2021 року (а.с. 20). Через невиконанням [PERSON] зобов`язань по кредитному договору, у неї виникла станом на 09 лютого 2023 року заборгованість, яка згідно з наданим позивачем розрахунком становить у загальному розмірі 54 541,65 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту у розмірі 20 416,65 грн, прострочена заборгованість за процентами у розмірі 31 500,00 грн, строкова заборгованість за процентами у розмірі 2 625,00 грн (а.с. 21). Між сторонами виник спір щодо неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За приписами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, у даному випадку відповідно до умов договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Як видно з матеріалів справи, сторони уклали кредитний договір, зі свого боку позивач свої зобов`язання, передбачені цим договором, виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, тоді як відповідач покладені на неї зобов`язання не виконала і в установлені договором строки грошові кошти на погашення кредиту не вносила. Направлена позивачем досудова вимога виконати зобов`язання перед ТОВ «Кредитсервіс» за кредитним договором у розмірі 54 541,65 грн у тридцятиденний строк, відповідачем залишена без уваги (а.с.19). Доведеність факту отримання відповідачем коштів на кредитну карту, активне користування нею, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, з виписки по рахунку відповідача вбачається, що вона активно користувалася кредитними коштами, частково погашаючи заборгованість, востаннє 02 лютого 2022 року в розмірі 5 541,67 грн, в результаті чого станом на 09 лютого 2023 року утворилась прострочена заборгованість за сумою кредиту у розмірі 20 416,65 грн, прострочена заборгованість за процентами у розмірі 31 500,00 грн, строкова заборгованість за процентами у розмірі 2 625,00 грн, які не погашені до теперішнього часу, а тому відповідач зобов`язана їх погасити (а.с.16). Надані докази, а саме кредитний договір, паспорт кредитного продукту, розрахунок заборгованості та виписка за договором, суд вважає належними доказами, оскільки обґрунтовують вимоги в межах заявлених позовних вимог, де також враховано період порушення боржником умов договору, часткове погашення нею заборгованості. За даних обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог із стягненням з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитсервіс» заборгованості в загальному розмірі 54 541,65 грн, з яких: прострочена заборгованіость за сумою кредиту у розмірі 20 416,65 грн, прострочена заборгованість за процентами у розмірі 31 500,00 грн, строкова заборгованість за процентами у розмірі 2 625,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн та витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина 3 статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача у справі за вищевказаним позовом представляв адвокат Павленко С.В. на підставі довіреності №36 від 18 листопада 2022 року, договору №25-01/2023 про надання правової допомоги від 25 січня 2023 року та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 30 листопада 2018 року серії ЧН №000531 (а.с. 23-28, 44, 45). Розмір витрат позивача на правову допомогу підтверджується актом №5 приймання-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги №25-01/2023 від 25 січня 2023 року, з наведеним у ньому розрахунку робіт за надані адвокатом послуги та квитанцією №4210 від 10 лютого 2023 року, відповідно до якої ТОВ «Кредитсервіс» за договором №25-01/2023 від 25 січня 2023 року сплатив АО «Правовий діалог» 7 000,00 грн (а.с. 22, 29). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 справі № 904/4507/18). Також у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи. З огляду на наявність в матеріалах справи доказів фактичного надання адвокатом Павленком С.В. правничої допомоги позивачу ТОВ «Кредитсервіс», враховуючи співмірність розміру витрат зі складністю справи та обсягом наданих послуг, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Outcome: approved