Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 10.07.2023 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Вказаним рішенням суду з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 30 924 грн., інфляційні витрати - 4 502 грн. 53 коп., 3 % річних в сумі 714 грн. 22 коп., та судовий збір - 992 грн. 40 коп. При розгляді вказаної цивільної справи, зокрема під час поданя відповіді на відзив та у судових дебатах, представником позивачем зазначено, що підтвердження судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу будуть подані суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 10.07.2023, після ухвалення рішення у справі, через засоби поштового зв`язку, надійшло клопотання представника позивача про ухвалення додаткового рішення. Просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 8 500 грн.. Оскільки ця заява подана у п`ятиденний строк, який визначений у ч.8 ст.141 ЦПК України, вона прийнята до розгляду судом. 18.07.2023 на електронну адресу Диканського районного суду Полтавської області надійшла заява від представника позивача [PERSON] - адвоката Самойленка М.О. про розгляд клопотання у їх відсутність. Відповідач [PERSON] до суду на розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення не з`явився, однак про дату та час розгляду такої повідомлявся у встановленому законом порядку, завчасно, що вбачається з поштового повідомлення, яке знаходиться у матеріалах справи. Жодних клопотань, заперечень суду не подав. Дослідивши клопотання та додані письмові документи, суд дійшов до наступного висновку. Пунктом 3 ч. 1 частини ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Оскільки судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, які понесені позивачем, а останній скористався своїм правом на подання доказів понесення цих витрат після ухвалення рішення у справі, як це передбачено ч.8 ст.141 ЦПК України, судом призначено до розгляду питання про ухвалення додаткового рішення. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) - ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивач при подачі відповіді на відзив зазначив, що письмові докази, якими він обгрунтовує судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, будуть надані суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України (а.с. 62). Представник позивача - адвокат Самойленко М.О., 10.07.2023 через засоби поштового зв`язку, направив заяву про ухвалення додаткового рішення, яке надійшло до суду 17.07.2023, тобто, в межах п`ятиденного строку, надано відповідне клопотання та докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу адвоката. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Визначаючи розмір таких витрат, суд враховує положення ч.4 ст.141 ЦПК України, які передбачають, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). В той же час, як вбачається з належно завіреної копії Акта виконаних робіт за Договором про надання юридичних послуг № 24 ц/с від 19.12.2022 приймання-передачі наданих послуг, адвокат Самойленко М.О. надав клієнту правову допомогу - [PERSON] , на загальну суму 8 500 грн. Разом з Тим, у згаданому Акті та розрахунку суми гонорару міститься правнича допомога - складання клопотання про проведення апеляційного розгляду в режимі відеоконференції - 15.03.203, вартість послуги 500 грн., однак вказане клопотання до суду позивачем та його адвокатом Самойленком М.О. не подавалось. Станом на 15.03.2023 жодні судові рішення по вказаній справі не оскаржувались в апеляційному порядку та апеляційним судом не розглядались. Тому, суд не вбачає підстав для стягнення з віповідача [PERSON] на користь [PERSON] вартості, отриманої останнім цієї правничої допомоги. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано: Договір про надання правової допомоги від 19.12.2022, Акт виконаних робіт від 10.07.2023, Розрахунок суми гонорару за Договором про надання правничої допомоги, надано квитанції №14, згідно з якої адвокат Самойленко М.О. отримав від [PERSON] за надання правової (правничої) допомоги гонорар (грошові кошти) в 8 500 грн. В матеріалах справи наявний ордер на надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Самойленком М.О., виданий на підставі договору № 24 ц/с від 19.12.2022. Водночас, згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial