Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітнього сина. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що з квітня 2017 по лютий 2020 проживала із відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON] . Позивачка зазначає, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. За рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці із [PERSON] стягуються аліменти на її користь для утримання сина. Позивачка вказує, що працює в Чернівецькому геріатричному пансіонаті на посаді бухгалтера, має самостійний заробіток, який дозволяє утримувати сина. На даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Оскільки виникають питання щодо переміщення її та дитини, зняття та реєстрації місця проживання, виїзду дитини на оздоровлення без документального оформлення згоди батька, який не проживає разом із дитиною у неї виникла необхідність звернення до суду з вимогою визначення місця проживання неповнолітнього сина. Згоди щодо визначення місця проживання дитини з відповідачем немає. Тому виходячи з інтересів дитини, вважає за доцільне залишити його на її утриманні та вихованні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав, обґрунтував вищевикладеним, просив заяву задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, суду вказав, що не заперечує щодо визначення місця проживання малолітнього сина біля матері, однак заперечує, щоб без його згоди дитину вивозили за кордон. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Органу опіки та піклування Вашківецької міської ради у судове засідання не з`явився, до початку підготовчого засідання надіслав на електронну адресу суду заяву, у якій просив справу розглядати за відсутності їх представника. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15\~ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з квітня 2017 року по лютий 2020 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Наведене вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.01.2019 року (а.с.8). У статті 7\~СК України закріплено, що суд при розгляді справ про регулювання сімейних відносин повинен забезпечити можливість здійснення прав дитини, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні та максимально можливо враховувати інтереси дитини. Відповідно до статті 8\~ЗУ «Про\~охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції прав людини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Судом встановлено, що сторони з початку 2020 разом не проживають і позивачка самостійно виховую та утримує сина. Перешкод для спілкування відповідача з сином з боку позивачка не має. З 08.09.2020 року за рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь позивачки [PERSON] , для утримання їх малолітнього сина у розмірір частки з усіх доходів видів заробітку (доходу) , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 04.08.2020 року і до повноліття дитини (а.с.9-10). Стаття 160\~СК України закріплює, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення ч.1 ст.161\~СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) зазначено, що: «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12.07.2017 року у справі №6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161\~СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року». У постанові Верховного Суду від 14.02.2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) вказано, що: «Тлумачення частини першої статті 161\~СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року у справі №352/2324/17 (провадження №61-14041св19) зазначено, що: «Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства». У постанові Верховного Суду від 24.11.2021 року у справі №754/16535/19 (провадження №61-14623св21) вказано, що: «Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини». Частиною 3 ст.12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих позивачем та безпосередньо досліджених у судовому засіданні належних, достатніх та допустимих доказів судом установлено, що: - позивач та її малолітній син [PERSON] проживають в [ADDRESS] . Зарестровані за даною адресою. Домогосподарство належить батькові позивачки. Матеріально-побутові умови проживання сім`ї задовільні . Мати доглядає та піклується сином. Сім`я батьків заявниці благополучна. Наведе підтверджується Актом обстеження матеріально- побутових умов сім`ї за № 264 від 21.03.2023 року та довідкою за № 715 від 20.03.2023 року, виданихо Вашківецькою міською радою Чернівецької області (а.с.15, 16). - позивачка працює в Чернівецькому геріатричному пансіонаті на посаді бухгалтера з 05.09.2011 року, на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею п`ятирічного віку, що підтверджується довідкою Чернівецького геріатричного пансіонату за №185/23 від 27.03.2023 року (а.с.14). - позивач за місцем проживання та та характеризується позитивно, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася, що вбачається із характеристики (а.с.13). - згідно Висновку органу опіки та піклування Вашківецької міської ради за № 308 від 08.06.2023 року орган опіки та піклування ввжає за можливе та таким, що відповідає інтересам дитини проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] (а.с.42). Аналіз викладених обставин в сукупності з наведеними нормами матеріального права дає підстави для висновку, що місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з позивачем буде відповідати якнайліпше його інтересам і позивач забезпечить його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Позивач запевнив, що визначення місця проживання дитини з нею, не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд роз`яснює, що відповідач, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про його здоров`я, стан його розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Враховуючи наведені вище вимоги закону, досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітнього сина обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного, принципу 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, ст.ст.7, 19, 141, 153, 157, 160, 161, 171 СК України, ст.ч.8, 15 ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved