Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

В квітні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною згідно уточнених позовних вимог просить суд: - розірвати Шлюб між [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , зареєстрований 24 грудня 2011 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 466. Виділити їй 1\\2 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 21.8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 35234,88 грн. (тридцять п`ять тисяч двісті тридцять чотири грн. 88 коп.), 1\\2 частини земельної ділянки ю площею 2500 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною вартістю 352348,78 грн. (триста п`ятдесят дві тисячі триста сорок вісім гривень, 78 коп.), стягнути з відповідача на користь її користь грошову компенсацію за належну їй 1\\2 частку вартості автомобіля Audi A6, дизель 2.5, універсал С, 2011 року випуску, колір- зелений, VIN [NUMBER] в розмірі 136765 грн. стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 20320,24 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 25000 грн. Позов мотивований тим, що 24.12.2011 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у неї з відповідачем різні характери та зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало неможливим. Їхній шлюб фактично припинив існування,збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За час спільного проживання у шлюбі з відповідачем набуто наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 21.8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 35234,88 грн. (тридцять п`ять тисяч двісті тридцять чотири грн. 88 коп.), земельну ділянку площею 2500 кв.м, що знаходится за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною вартістю 352348,78 грн., автомобіль Audi A6, дизель 2.5, універсал С, 2011 року випуску, колір- зелений, VIN [NUMBER] вартістю 273530 грн. Всього майна на суму 661113,66 грн. 25.04.2023 до Таращанського районного суду Київської області за підсудністю з Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2023 справу передано для розгляду судді Таращанського районного суду Київської області Г.О. Шабрацькому. 26.04.2023 ухвалою судді Таращанського районного суду було залишено без руху позовну заяву та надано термін для усунення недоліків вказаної позовної заяви. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 12 травня 2023 року провадження у справі відкрито після усунення недоліків позовної заяви та призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженні. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 13 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі за та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвокат Якименко О.В, в судовому засіданні позов підтримав та надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, а саме в частині розірвання шлюбу з позивачем , поділу спільного сумісного майна шляхом визнання права власності на 1\\2 частину нерухомого майна за відповідачем та 1\\2 частину нерухомого майна за позивачем, а саме житлового загальною площею 27.9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки ю площею 2500 кв.м, що знаходится за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. В частині позовних вимог стосовно автомобіля марки Audi A6, дизель 2.5, універсал С, 2011 року випуску, колір - зелений, VIN [NUMBER] відповідачем не визнаються. Відповідач зазначає, що даний автомобіль був проданий 21 жовтня 2022 року під час перебування у шлюбі з позивачем, вказаний автомобіль був проданий за відома позивача за 49000 грн., і кошти використано в інтересах сім`ї. Кошти отримані від продажу автомобіля частково були використані на сім`ю, а частково 13996 грн. перераховані на картковий рахунок позивача. Вважає, що даний автомобіль не може бути врахований про поділі майна. Також відповідач не погоджується з судовими витратами на виготовлення звіту, який не відповідає дійсності в розмірі 4200 грн., та позивачем не надано детальний опис послуг, яких надав адвокат, та дійсних ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, вважає необґрунтованими витати в розмірі 11250 грн., а тому не можуть бути покладені на нього. Відповідач визнає сплачений позивачем судовий збір на суму- 3875,84 грн. Третя особа Головний сервісний центр МВС до суду свого представника не направили 26.05.2023 на адресу суду направили письмові пояснення, в яких міститься відомості які були витребувані судом та в яких просили суд розглядати справу без їх участі. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2011 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. (а.с.8). Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало неможливим. Їхній шлюб фактично припинив існування Сторони однією сім`єю не проживають, миритися та жити разом не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення, оскільки, сторони сімейних відносин не підтримують і поновлювати їх не збираються, подальше збереження сім`ї неможливе, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. За час спільного проживання як подружжя сторони набули у власність наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 21.8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 2500 кв.м, що знаходится за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами; автомобіль марки Audi A6, дизель 2.5, універсал С, 2011 року випуску, колір - зелений, VIN [NUMBER] . Відповідно до договору купівлі від 28.11.2015 року укладеного між [PERSON] , та [PERSON] , продавець [PERSON] передав у власність (продала), а [PERSON] прийняв у власність (купив) житловий будинок, цегляний 1971 року забудови, загальною площею 57,90 кв.м. житловою площею 21.80 кв.м., розташованого в [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,2500 гектара кадастровий номер земельної ділянки 3224481201:01:004:0124. Загальна вартість нерухомого майна, що є предметом цього договору становить 35550 грн. (а.с.15). Право власності на земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] 23.11.2015 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.16) Право власності на житловий будинок зареєстроване за [PERSON] 23.11.2015 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №26561088 від 28.11.2015 (а.с.19). Відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного 07.05.2023 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , оціночна вартість житловоггго будинку, загальною площею 57,90 кв.м. житловою площею 21.80 кв.м., розташованого в [ADDRESS] , складає 35234,88 грн., оціночна вартість земельної ділянки площею 0,2500 гектара кадастровий номер земельної ділянки 3224481201:01:004:0124352348:78 становить 352348,78 грн. (а.с.51-62). Згідно пояснень Головного сервісного центру МВС від 22.05.2023 року № 31/07/13-53, в яких містяться відомості які були витребувані судом, зазначено,що в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, станом на 22 травня 2023 року автомобіль Audi A6, дизель 2.5, універсал С, 2011 року випуску, колір - зелений, VIN [NUMBER] був зареєстрований за громадянином [PERSON] з січня 2019 року по [INFO] . Інші транспортні засоби, зареєстровані за [PERSON] , [INFO] , не значаться. Додатково інформують, що транспортний засіб «Audi A6», дизель 2.5, універсал С, 2011 року випуску, колір - зелений, VIN [NUMBER] , 21 жовтня 2022 року зареєстрований на нового власника по договору, укладеному в територіальному сервісному центрі № 8047 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у м.Києві (філія ГСЦ МВС). (а.с.84-85). Положеннями ч. 1, 2ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу); Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно нажите під час шлюбу є спільною власністю подружжя, реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. (Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у справі № 161/14048/19 постанова від 29.01.2021 року). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК Україниможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з ч. 3ст. 368 ЦК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02. 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі №404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно дост. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ст. 70 СК Українив разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від у часті в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Спірне нерухоме майно було придбано [PERSON] та [PERSON] під час перебування в шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Доказів, які б спростовували вказані обставини, суду відповідачем не надано. Згідно з п. 1 ч. 2ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог на будь-якій стадії судового процесу. Відповідач [PERSON] як зазначалось вище, позов визнав в частині поділу спільного сумісного майна. А саме: житлового загальною площею 27.9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 2500 кв.м, що знаходится за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Із урахуванням викладеного, враховуючи, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу. Позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя стосовно автомобіля «Audi A6, дизель 2.5, універсал С, 2011 року випуску, колір - зелений, VIN [NUMBER] , також підлягають задоволенню. Відповідач в цій частині вимог посилається на те що, автомобіль «Audi A6, дизель 2.5, універсал С, 2011 року випуску, колір - зелений, VIN [NUMBER] , проданий 21 жовтня 2022 року під час перебування сторін у шлюбі. Вказаний автомобіль був проданий за відомо позивача за 49000 (сорок дев`ять) і кошти використано в інтересах сім`ї, а також 13996 грн. перераховані на картоковий рахунок позивача. Також відповідач вважає, що звіт №1787 від 23.06.2023 року про визначення середньої ринкової ціни автомобіля Audi 6, VIN [NUMBER] , не можна брати за основу та вважати доказом підтвердження вартості придбаного автомобіля, оскільки екпертиза проводилась без огляду самого транспорного засобу та без врахування його технічного стану. На момент продажу автомобіля, він був в несправному виді, мав проблеми з двигуном й продавався на лафеті, мав 520000 км. пробгу, та був в неробочу стані. Вважає, що оцінювач, не врахував всі деталі по автомобілю й звіт був зроблений заздаелегідь з неправдивою інформацією. Таким чином, з урахування наведених вище норм закону можна зробити висновок, що вказаний автомобіль є також спільною сумісною власністю подружжя і частки у цьому майні дружини та чоловіка є рівними. Відповідна презумпція жодним чином не спростована. Доказів того, що даний кошти з продажу даного автомобіля були витрачені у період шлюбу в інтересах сім`ї відповідачем не надано. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Копії дублікатів чеків/квитанцій на які відповідач посилається як доказ перерахування коштів позивачу у сумі 13996 грн., за продаж автомобіля не містять інформації, що ці кошти були перераховані саме за продаж вказаного автомобіля, тому не приймається судом до уваги. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), на які послалася представник заявника на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: - у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні; Таким чином, суд виходить із права позивача, як одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, останній має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12.10.2016 (справа № 6-1587цс16) та від 22.06.2017 (справа № 6-3058цс16), а також у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 (справа № 755/20923/14-ц), тому суд враховує його під час вирішення цієї справи з огляду на вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України Відповідно до звіту № 1787 про визначення середньої ринково ціни автомобіля Audi A6, реєстр. № [NUMBER] VIN [NUMBER] складеним на замовлення позивача оцінювачем [PERSON] , середня ринкової ціни автомобіля Audi A6, реєстр. № [NUMBER] , VIN [NUMBER] кузов універсал 4В, 180 к.с., 132 квт, шкіряний салон автоматична КПП, становить 273530,00 грн. з урахуванням ПДВ (а.с.119-129). Відповідачем не надано доказів на підтвердження дійсної вартості спірного транспортного засобу та не спростовано належними доказами визначений висновком оцінювача розмір його вартості та правом ініціювання перед судом призначення відповідної експертизи для з`ясування таких обставин відповідач не скористався. Договірна ціна зазначена у договорі купівлі-продажу не відображає ринкової ціни транспортного засобу. Інших доказів за правилами ст.ст. 76-81 ЦПК України відповідачем не надано. Таким чином, враховуючи, що спірний транспортний засіб сторонами придбано за час перебування в зареєстрованому шлюбі та він належить до спільного майна подружжя, та підлягає поділу, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 136765 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, виходячи з його ринкової (дійсної) вартості, а тому позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2 у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В своїй заяві про зміну позовних вимог від 26.06.2023 року представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати в сумі 20320,24 грн., які складають 4870 грн., сплачені у якості судового збору, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11250, та звіту про визначення середньої ринкової вартості автомобіля в сумі 4200 грн. Сума 11250 грн., витрат на професійну допомогу не береться судом до уваги, так як згідно договору №43/23 про надання правничої допомоги адвокатом від 04.05.2023 року в п.3 Ціна договору вбачається, що остаточний рахунок судових витрат надається виконавцем після закінчення розгляду справи. Тобто сума 11250 грн. не може бути стягнута разом із судовими витратами, та як вона включена до загальної вартості витрат на професійну правничу допомогу відповідно до розрахунку від 12.07.2023 року. Відповідач у своєму відзиві від 11.07.2023 року заперечував, щодо судових витрат на виготовлення звіту в розмірі 4200, вважає необґрунтованими, так звіт за автомобіль було здійснено без його огляду, а оцінювач посилався на припущення, й не врахував те, що автомобіль продавався на лафеті. Відповідач вважає, що попередньо визначенні судові витрати на суму 35000 грн., є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано опису робіт, які будуть виконуватись, та за яку роботу саме адвокат буде отримувати свій гонорар, а також немає обґрунтованого попереднього розрахунку судових витрат в позовній заяві. В силу ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, в сумі 4870.24 грн. та понесені [PERSON] , судові витрати за виготовлення звіту про призначення ринкової ціни автомобіля, в сумі 9070,24 (4870,24 + 4200= 9070,24 грн.) Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такі правові висновок сформовано у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 року (справа № 372/1010/16-ц), від 27 липня 2021 року (справа № 671/1957/20). Частиною 1ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 25000 гривень позивач надала ордер серії АІ № 1389949, копію свідоцтва адвоката Якименко О.В. про право заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги від 43/23 від 04.05.2023 року, додатковою угодою № 01/23 від 12.07.2023 року, згідно якої сторони погодились змінити та доповнити пункт 3.1. розділу 3 (Ціна договору) а саме: оплата за надання правничої допомоги за представництво замовника у справі № 369/ 1935/22 здійснюється замовником у вигляді фіксованої суми ( не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу) та складає 25000 грн., актом виконаних робіт, розрахунок витрат на професійну правову допомогу з детальним описом робіт відповідно до договору про надання правничої допомоги від 04.05.2023 року за № 43/23, надані послуги а саме: надання консультацій; направлення адвокатських запитів; підготування заяви про витребування доказів; підготування цивільного позову; підготування позову в новій редакції; представництво інтересів позивача в судових засіданнях в Таращанському районному суді Київської області, всього на загальну суму 25000 гривень та квитанціями про сплату гонорару адвокату, сплата витрат на правничу допомогу підтверджується квитанцією №43/2/23 травня 2023 року (а.с.186-189). Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідач та його представник клопотання про їх зменшення відповідно до положень частини п`ятої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України не заявляли, співмірності цих витрат наданим адвокатом послугам не спростували. У зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог, позивач просив повернути надмірно сплачений судовий збір, про що викладено у заяві про зміну позовних вимог. Згідно ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону у випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж визначено законом, суд приходить до висновку про повернення позивачу суму надміру сплаченого судового збору в розмірі 570,30 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved