Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

30 березня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] до Вишгородської міської ради, третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Промінь» про визнання права власності на спадкове майно, а саме просять суд просять суд визнати за ними право власності, по частині за кожною, на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [INFO] померла мати позивачів - [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно, яке складалось із житлового будинку, грошових внесків, а також з двокімнатної кооперативної квартири [ADDRESS] . За життя, мати склала заповіт, згідно якого вона заповіла своє майно донькам - позивачам. Крім доньок та їх батька [PERSON] , нікого зі спадкоємців за законом не лишилось, а тому вони прийняли спадщину шляхом фактичного проживання разом зі спадкодавцем на момент її смерті за однією адресою, однак ніхто з спадкоємців за оформленням спадщини не звертався. [INFO] батько позивачів - [PERSON] помер. Позивачі продовжували проживати у квартирі матері і своїх прав на спадкове майно не оформлювали. Проте, коли вони звернулись до державного нотаріуса Вишгородської районної держнотконтори Київської області Дударєвої І.Ю. щодо оформлення спадщини після смерті матері, то отримали постанову від 16 березня 2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Основною причиною такої відмови нотаріус пояснила, що їхня мати, хоча й була членом ЖБК «Промінь» та повністю сплатила всі необхідні пайові внески ще у 1984 році, однак ні в БТІ, ні в інших реєстрах свого права власності на квартиру відповідно до норм Закону України «Про власність» вона не зареєструвала, а тому це позбавляє можливості оформити спадщину на їх ім`я належним чином. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали, з підстав, зазначених у вказаному судовому рішенні. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання об 11:30 15 червня 2023 року. Також, вказаним судовим рішенням, за клопотанням позивачів, у порядку статті 84 ЦПК України, витребувано у Вишгородської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №354 (за 1998 рік) до майна [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . На стадії підготовчого провадження брали участь позивачі та представник позивача [PERSON] - адвокат Андрейко О.І. Представники відповідача та третьої особи у судові засідання у підготовчому провадженні не з`явились. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про судовий розгляд, поважності причин неявки не повідомив, правом надати відзив на позовну заяву не скористався. 7 червня 2023 року до суду від державного нотаріуса Вишгородської Державної нотаріальної контори І.Дударєвої надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи після смерті [PERSON] , при цьому зазначено, що документи до 2009 року включно, передано на зберігання до Київського обласного нотаріального архіву. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року витребувано з Київського обласного нотаріального архіву належним чином завірену копію спадкової справи №354 (за 1998 рік) до майна [PERSON] , яка померла [INFO] . 16 червня 2023 року до суду від третьої особи - ЖБК «Промінь» надійшов лист, у якому зазначено про розгляд справи у їх відсутності та про відсутність заперечень щодо задоволення позову, оскільки матір позивачів була прийнята до членів кооперативу і разом із сім`єю користувалася квартирою [ADDRESS] та у 1984 році сплатила членські внески. 28 червня 2023 року до суду, на виконання вимог ухвали суду від 15 червня 2023 року, від державного нотаріуса Київського обласного державного нотаріального архіву МЮУ надійшли матеріали спадкової справи до майна [PERSON] . Ухвалою суду від 5 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду на 28 серпня 2023 року о 15:30. У призначене судове засідання з`явилися позивачі, які подали суду заяви, зазначивши про допущену у позовній вимозі описку, у частині визнання за ними права власності на спадкове майно за заповітом, замість за законом, оскільки заповітом спірна квартира не охоплювалася. Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явились, при цьому від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника Вишгородської міської ради на підставі поданих документів та наявних у суду матеріалів. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача та третьої особи, суд враховує думку позивачів, які вважали за можливе розглянути справу, наявність в матеріалах справи заяв представників відповідача та третьої особи про розгляд справи у їх відсутність, а також положення статті 223 ЦПК України. Стаття 174 ЦПК України - при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] у віці 59 років, про що у книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 153, місце смерті м. Вишгород (а.с. 15). Згідно свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] , вони є доньками [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17, 18). Як убачається із матеріалів спадкової справи №354 до майна [PERSON] , 5 серпня 1996 року [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Голуб Л.А. та зареєстровано у реєстрі за №4262 (а.с. 156). У заповіті зазначено, що [PERSON] на випадок смерті, заповіла [PERSON] та [PERSON] , в рівних частинах кожній, належну їй частину житлового будинку, що знаходиться у с. Осещина Вишгородського р-ну Київської обл. Розпорядження щодо іншого майна спадкодавця, у заповіті не вказано. Згідно свідоцтва про одруження, 21 грудня 1996 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 23). За спільною заявою [PERSON] та [PERSON] , державним нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори Єременко Т.М. 10 червня 1998 року, кожній із заявників (спадкоємців), видано свідоцтво про право власності за заповітом на частину житлового будинку, що знаходиться у с. Осещина Вишгородського р-ну Київської обл. (а.с. 189,190) Як убачається із матеріалів спадкової справи, після смерті [PERSON] , інші особи, крім [PERSON] та [PERSON] , до нотаріуса не зверталися. [INFO] помер батько позивачів - [PERSON] (а.с. 16). Як убачається із матеріалів спадкової справи №54/2012, заведеної після смерті [PERSON] , останній 18 червня 2008 року склав заповіт на випадок смерті, який було посвідчено державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Фоєю Л.А. та зареєстровано за №2-1061 (а.с. 53). У заповіті зазначено, що [PERSON] на випадок смерті, заповів [PERSON] та [PERSON] , в рівних частинах кожній, все його майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом буде мати право. За заявами [PERSON] та [PERSON] , державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Горобець М.О., кожній із заявників (спадкоємців), видано свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю - [PERSON] (а.с. 144-158). Як убачається із матеріалів спадкової справи, після смерті [PERSON] , інші особи, крім [PERSON] та [PERSON] , до нотаріуса не зверталися. Згідно матеріалів, які містяться у справі, з урахуванням матеріалів спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] , вони були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . Так, [PERSON] - з 31 березня 1979 року до смерті (а.с. 52), а [PERSON] - з травня 1969 року по день смерті (а.с. 155) При цьому доньки спадкодавців [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали разом з батьками за вказаною адресою. Так, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 28 листопада 1978 року (а.с. 11, 26, 57), а [PERSON] - з 3 липня 1984 року (а.с. 27, 138). Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , позивачі [PERSON] та [PERSON] зазначають, що вказана квартира належала їх матері - [PERSON] , проте право власності на квартиру не було зареєстровано за спадкодавцем, та не охоплювала складеним [PERSON] заповітом. [PERSON] та [PERSON] звернулися до державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Дударєвої І.Ю. із заявами про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом по спадковій справі № 354 (за 1998 рік) до майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою вказаного нотаріуса від 16 березня 2023 року відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 19). Як зазначено у вказаній постанові, підставою для відмови у видачі свідоцтва є відсутність документів, що підтверджують право власності спадкодавиці на вказане майно. Водночас, як убачається із довідки, виданої Головою кооперативу ЖБК «Промінь» №69 від 27 травня 1998 року, [PERSON] , 1937 року народження, була постійно прописана та проживала в кооперативному будинку ЖБК «Промінь», [ADDRESS] , з травня 1969 року по день смерті (а.с. 155). 28 травня 1968 року Виконавчим комітетом Києво-Свят. Ради депутатів трудящих, [PERSON] , разом із родиною з трьох осіб, був виданий Ордер №002674 на коритування квартирою (а.с. 24). Згідно довідки т.в.о. Голови ЖБК «Промінь» №1 від 30 січня 2023 року, [PERSON] була членом кооперативу «Промінь», пайовий внесок виплатила повністю у 1984 році (а.с. 20). Як убачається із довідки КП «Вишгородське БТІ» №64 від 26 січня 2023 року, право власності на об`єкт нерухомого майна (квартира), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в КП «Вишгородське БТІ», станом на 31.12.2012, не зареєстровано (а.с. 21). У листі ЖБК «Промінь» №5 від 16 червня 2023 року зазначено, що мати позивачів була прийнята до членів кооперативу ЖБК «Промінь», разом із сім`єю користувалися квартирою [ADDRESS] і у 1984 році повністю сплатила членські внески (а.с. 175). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частина перша статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Пункти 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, згідно із пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» спадкові правовідносини регулюються ЦК України після 1 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Оскільки, спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року, а тому спадкові правовідносини в цій справі регулюються нормами законодавства, що діяли на момент відкриття спадщини, зокрема нормами ЦК УРСР та нормами Закону України «Про власність». Статтею 12 Закону України «Про власність» (чинного на момент відкриття спадщини) встановлено, що громадянин набуває права власності на майно одержане внаслідок успадкування. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно із статтями 525-527 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (стаття 529 ЦК УРСР). Статтею 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до статті 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. За правилом статті 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно правил статті 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як встановлено судом, позивачі виконали усі умови, передбачені законом, для прийняття спадщини після смерті [PERSON] на майно, яке охоплювалося заповітом і кожна із них 10 червня 1998 року отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Нині, позивачі позбавлені права отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у встановленому законом порядку через причини, які від них не залежать. Так, спадкодавець [PERSON] за життя була членом ЖБК «Промінь», вона повністю внесла пайовий внесок та їй з 1984 року належить квартира [ADDRESS] . Однак, як встановлено судом, [PERSON] за життя не зареєструвала своє право власності на квартиру відповідно у визначений законом спосіб. За іншими особами право власності на вказаний об`єкт нерухомості не зареєстровано та ніким не оспорюється. Так, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно з пунктами 4.12, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Враховуючи роз`яснення, викладених у пункті 5-1 Постанови пленуму Верховного Суду України від 19 вересня 1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», судам слід мати на увазі, що згідно із статті15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах спадкування» передбачено, що у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, яким до дня смерті були внесені повністю пайові внески, то до складу спадщини включається відповідну квартиру. Відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця є перешкодою в оформленні позивачами своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема шляхом отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину. Однак, це не позбавляє їх права захищати свої спадкові права у суді. Під час розгляду справи встановлено, що після смерті [PERSON] , інші особи, крім позивачів, в тому числі їх батько - [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Станом на сьогодні, інших, крім позивачів, спадкоємців, судом не встановлено. Відповідач у справі - Вишгородська міська рада не надала будь-яких заперечень щодо визнання права власності за позивачами на спадкове майно за законом після смерті їх матері. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (стаття 41 Конституції України). Згідно із статтею 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, враховуючи, що позивачі є спадкоємцями після смерті матері - [PERSON] , якій належала квартира [ADDRESS] , та за відсутності правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно у позивачів не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку встановити своє право на спадщину, яке у них виникло у зв`язку із смертю їх матері - [PERSON] , суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а відтак наявні правові підстави визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на вказаний об`єкт нерухомості в порядку спадкування за законом. Визнання права власності за позивачами на квартиру, не порушить прав інших осіб.

Outcome: approved