Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

представник позивача [PERSON] - адвокат Цімура Я.В. звернувся до суду із позовом до ДП «МА «Львів» ім. Д. Галицького», у якому просить скасувати наказ про звільнення [PERSON] з посади у зв`язку із скороченням штату працівників, поновити позивача на посаду, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.05.2023 року по день ухвалення рішення з розрахунку в розмірі 11765,11 грн. в місяць та відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем з 26.04.2012 року. Наказом від 03.05.2023 року позивача було звільнено з роботи з 10.05.2023 року. Вважає звільнення незаконним, оскільки позивач належить до категорії осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, так як є особою, якій до настання пенсійного віку залишилося менше трьох років та позивач безперервно працював з 2012 року. Вказав, що позивач надав свою згоду на переведення на будь-яку із запропонованих йому посад, однак був звільнений. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.06.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вказав, що звільнення [PERSON] є законним, оскільки при звільненні позивача відповідачем дотримано усіх вимог законодавства. Просив в позові відмовити. Представником позивача подано відповідь на відзив, у якому вказав, що підтримує позовні вимоги, оскільки відповідачем порушено вимоги законодавства щодо звільнення позивача з підстав наведених у позові. Додатково вказав, що процедура оцінки кваліфікації та продуктивності праці позивача є формальною та не може братись до уваги як достовірна. Представником відповідача подано заперечення на відповідь, у якому казано, що процедура оцінки кваліфікації та продуктивності праці позивача не була формальною, у такій враховано об`єктивні обставини поведінки позивача на роботі при виконання ним посадових обов`язків, за яких було виявлено проступок працівника, наслідки такого проступку, а тому висновок, наданий начальником служби наземного обслуговування та начальником відділу кадрової роботи, про рівень кваліфікації і продуктивності праці [PERSON] нижчий ніж у інших водіїв спецмашин є цілком об`єктивним. Вказав, що позивачу, відповідно до вимог трудового законодавства, було запропоновано вакантні посади, що були на підприємстві, позивач погодився на переведення на будь-яку вакантну посаду. У подальшому відповідачем на адресу позивача було скеровано лист, у якому роз`яснено кваліфікаційні вимоги до таких посад та вказано про необхідність надання у відділ кадрової роботи підтверджуючі документи зазначені у листах кваліфікаційних вимог до посад. Вказані листи повернулися за закінченням терміну зберігання, а позивач не подав вказані документи. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 13.07.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а також відмовлено у задоволенні клопотання Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що [PERSON] з 26.04.2021 року прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів (спецмашин) 3 класу бригади з обслуговування аеродрому служби спецтранспорту за строковим трудовим договором згідно наказу №316-о від 26.04.2012 року, 26.07.2012 року звільнений із посади згідно п.2 ст. 36 КЗпП України, 27.07.2012 року прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів (спецмашин) 2-го класу бригади з обслуговування аеродрому служби спецтранспорту ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького згідно наказу №753-о від 24.07.2012 року, 22.02.2021 року переведений на посаду водія автотранспортних засобів (спецмашин) 1-го класу групи водії автотранспортних засобів служби наземного обслуговування згідно №390 від 19.02.2021 року та 10.05.2023 року звільнений з посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до наказу №455-о від 03.05.2023 року, що стверджується копією трудової книжки [NUMBER] , долученої до матеріалів справи / а.с.8-11/ Згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до роз`яснень даних у п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був попереджений він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно із частиною другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення (частина друга статті 49-4 КЗпП України). Як вбачається із долучених до матеріалів справи копій документів, 07.02.2023 року генеральний директор ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» звернулася до т.в.о. голови первинної профспілкової організації ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» щодо проведення спільної консультації про заходи щодо запобігання звільнення чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень у зв`язку із запланованим скороченням штату працівників в службі наземного обслуговування, зважаючи на те, що з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан та закрито повітряний простір України для цивільних користувачів /а.с.62/. Згідно протоколу спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» від 28.02.2023 року, на засіданні присутні 6 чоловік - 3 від адміністрації та 3 від профкому та розглянули питання щодо необхідності скорочення штату працівників в службі наземного обслуговування з дотриманням вимог трудового законодавства та доручено начальнику служби наземного обслуговування та начальнику відділу кадрової роботи порядку ст. 42 КЗпП України визначити осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення /а.с.63-65/. Із долученої до матеріалів справи довідки від 10.07.2023 року №10-07-2023 вбачається, що виробничі показники ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького у 1 півріччі 2023 року значно нижчі ніж у 2022 році /а.с.66/ На виконання протоколу від 28.02.2023 року спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» начальником служби наземного обслуговування та начальником відділу кадрової роботи зроблено порівняльну таблицю станом на 28.02.2023 року для визначення рівня кваліфікації працівників та продуктивності праці водіїв автотранспортних засобів (1-го, 2-го, 3-го класу) групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування та висновок, згідно якого за результатами порівняння водіїв автотранспортних засобів (1-го, 2-го, 3-го класу) групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування за сукупною характеристикою виробничої діяльності: виконання норм виробітку (продуктивність праці), розширення зони обслуговування, збільшення обсягу виконуваної роботи, суміщення професій, нанесення матеріальної шкоди підприємству або третім особам, конфліктність в роботі з колегами та представниками інших компаній, порушення посадової інструкції, визначено, серед іншого. Двох працівників із найменшою кваліфікацією та продуктивністю праці, зокрема, і [PERSON] та, оскільки, скороченню підлягають 2 штатні одиниці водіїв автотранспортних засобів (спецмашин) групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування, то вказані два працівники між собою не порівнювалися та ч.2 ст. 42 КЗпП України у даному випадку не застосовується /а.с.67-70/. Наказом №38 від 28.02.2023 року ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» за підписом генерального директора, внесено зміни до штатного розпису підприємства, шляхом виведення з нього 10.05.2023 року ряду посад, серед яких водій автотранспортних засобів (спецмашин) групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування у кількості 2 штатних одиниць та вирішено працівникам, які вказані у Додатку 1 до наказу та серед яких [PERSON] , попередити про наступне вивільнення та запропонувати іншу роботу, що наявна у ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» та відповідає спеціальності та кваліфікації працівника, у випадку відмови або не надання письмової згоди працівників від запропонованої їм іншої роботи, провести звільнення працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України після закінчення двомісячного терміну /а.с.97, 98/. 09.03.2023 року [PERSON] письмово повідомлено про наступне вивільнення з 10.05.2023 року, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України та одночасно запропоновано іншу роботу згідно додатку до даного попередження, з метою виконання вимог ч.2 ст. 40, ч.3 с. 49-2 КЗпП України, що підтверджено особистим підписом [PERSON] /а.с.99/. Так, наявні у ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» станом на 09.03.2023 року вакансії: директор з забезпечення експлуатації аеропорту, заступник директора з наземного обслуговування та начальник першого відділу /а.с.100/. Станом на 30.03.2023 року наявні у ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» вакансії: бухгалтер провідний, із даним переліком наявних вакансій позивач ознайомився 06.04.2023 року, що стверджується його особистим підписом /а.с.108/. Станом на 11.04.2023 року наявні у ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» вакансії: слюсар з ремонту та обслуговування систем вентиляції та кондиціювання 5 розряду /а.с.102/, даний перелік наявних вакансій, згідно супровідного листа від 11.04.2023 року №537/01.01-16, скеровано [PERSON] за адресою його місця проживання /а.с.101/. Станом на 14.04.2023 року наявні у ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» вакансії: заступник головного бухгалтера /а.с.107/, даний перелік наявних вакансій, згідно супровідного листа від 14.04.2023 року №547/01.01-16, скеровано [PERSON] за адресою його місця проживання /а.с.106/. Згідно наказу від 03.05.2023 року № 455-о [PERSON] , водія автотранспортних засобів (спецмашин) 1-го класу групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування, звільнено 10.05.2023 року з посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, доручено бухгалтерії зробити остаточний розрахунок, виплатити грошову компенсацію за 72 календарних невикористаної відпустки за період роботи з 27.07.2018 по 10.05.2023, виплатити [PERSON] вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України /а.с.141/. Відтак, судом встановлено, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме - скорочення чисельності штату працівників, у тому числі посади позивача, позивач попереджався про наступне вивільнення за два місяці з дати його попередження та позивачу було запропоновано ряд наявних вакансій. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, зокрема із заяв [PERSON] від 14.03.2023 року та 06.04.2023 року, позивач погодився на переведення його на вакантну посаду начальника відділу першого /а.с.103/, на будь-яку запропоновану йому вакансію з додатку до попередження /а.с.104/, на посаду бухгалтер провідний відділу бухгалтерського та податкового обліку /а.с.109/. Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 755/6539/18 вказував, що законодавством не встановлена заборона для роботодавця ознайомлювати працівника, посада якого скорочується, із усіма вакантними посадами на підприємстві, як і не встановлено жодного обмеження для працівника претендувати на будь-яку вакантну посаду, яку він має бажання обіймати. При цьому бажання працівника бути переведеним на певну посаду не встановлює жодного обов`язку щодо переведення такого працівника на обрану ним посаду, у разі невідповідності кваліфікації такого працівника до обраної посади. Згідно висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 20.02.2019 року у справі №359/8899/17 відповідно до умов статті 42 КЗпП України фах та здібності працівника, його кваліфікація враховуються на етапі прийняття такого працівника на роботу в зв`язку з реалізацією ним переважного права на працевлаштування, передбаченого статтею 49-2 КЗпП України, а не на момент пропонування працівникові, що вивільняється, переліку вакантних посад на підприємстві. Як ствердив відповідач, ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» скеровував на адресу позивача листи, у яких роз`яснено кваліфікаційні вимоги до запропонованих позивачу вакантних посад та вказано про необхідність надання у відділ кадрової роботи підтверджуючі документи зазначені у листах кваліфікаційних вимог до посад. Вказані листи повернулися за закінченням терміну зберігання, а позивач не подав вказані документи Однак, таке твердження суд оцінює критично, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідачем позивача, зокрема, про вакансії слюсар з ремонту та обслуговування систем вентиляції та кондиціювання 5 розряду, що була наявна станом на 11.04.2023 року та заступник головного бухгалтера, що була наявна станом на 14.04.2023 року, як і доказів належного повідомлення про необхідність надання позивачем у відділ кадрової роботи підтверджуючі документи зазначені у листах кваліфікаційних вимог до запропонованих посад. Суд не приймає до уваги надані відповідачем копії конвертів з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, долучені до матеріалів справи, як доказ надіслання відповідачем позивачу вказаних вище переліків вакансій та листів із пропозицією надання у відділ кадрової роботи підтверджуючі документи зазначені у листах кваліфікаційних вимог до запропонованих посад, оскільки такі викликають обгрунтовані сумніви, зокрема, як вбачається із перевіреного судом на офіційному сайті Укрпошти трекінгу, однин конверт із трекінгом 7900072052001 був надісланий відповідачем позивачу лише 18.05.2023 року, тобто після звільнення позивача 10.05.2023 року, а тому не може бути підтвердженням вчасного надіслання пропозицій вакансій та необхідності надання документів щодо відповідності кваліфікації позивача запропонованим посадам, інший конверт із трекінгом 7900071682028 надісланий позивачу 19.04.2023 року та на такому зроблено написи про вміст конверта вчинені друкарським способом: вих. №537/01,01-16 та дописані рукописним способом: №542/01.01-16 та 547 0.01.-16 та такий повернуто відповідачу відділом пошти 22.05.2023 року, тобто після 10.05.2023 року, а тому у відповідача станом на час звільнення позивача не було відомостей щодо належного повідомлення його про усі наявні вакансії та необхідність надання документів щодо відповідності кваліфікації позивача запропонованим посадам. Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідачем порушено вимоги трудового законодавства щодо порядку вивільнення працівника, чим порушено трудові права позивача, який погодився на переведення на запропоновані відповідачем вакантні посади, про наявність яких йому було повідомлено та не був належно попереджений про необхідність подання документів щодо відповідності кваліфікації позивача запропонованим посадам та не повідомлений про наявні інші вакансії, а тому позовна вимога про скасування наказу №455-о від 03.05.2023 року Про звільнення та поновлення позивача на роботі є підставною та підлягає задоволенню. Водночас, вимога щодо поновлення позивача на роботі в порядку ст. 49-2 КЗпП України на іншу посаду на ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького, що відповідає його спеціальності та кваліфікації не може бути задоволена судом, оскільки такі повноваження є дискреційними повноваженнями роботодавця - ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького. У разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (згідно із частиною першою статті 235 КЗпП України). При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України). Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно довідки №90, виданої ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» від 21.06.2023 року середньоденна заробітна плата [PERSON] за період березень-квітень 2023 року складає 227,03 грн. Розрахунку такого розміру середньоденної заробітної плати відповідачем не надано. Водночас, згідно довідки про нарахований дохід та податок від 15.06.2023 року №89, виданої [PERSON] ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», розмір доходу позивача за березень 2023 року без утримання податків та зборів становить 6726,15 грн., за квітень 2023 року - 6215,31 грн. Згідно розрахунку представника позивача, який суд приймає як вірний, середньоденний заробіток позивача становить 392,17 грн. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо розміру середньоденної заробітна плата [PERSON] за період березень-квітень 2023 року у розмірі 392,17 грн., оскільки розрахунок відповідача не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати. Кількість робочих днів з 11.05.2023 року по 21.08.2023 року/день ухвалення рішення суду/, з урахуванням положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», складає 73 дні, середній заробіток за вказаний період складає 28628 грн. 41 коп. /392,17 грн. х 73 дні/ Таким чином, на день ухвалення рішення фактична заборгованість по середньому заробітку перед [PERSON] становить 28628 грн. 41 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно доп. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, у тому числі на підставі рішення суду. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд керується нормами статті 237-1 КЗпП України, в якій зазначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, або в приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як зазначено в ухвалі Верховного суду України від 20.01.2010 року у справі № 6-26521св08: моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, були сформульовані ВС у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку інших осіб завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. Також в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди") зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. При визначені розміру моральної шкоди суд враховує положення п 9 вищевказаної постанови Пленуму ВС України, відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода. Разом з тим, враховуючи обставини звільнення, наявні матеріали справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що розмір такої позивачем завищений, а тому, із врахуванням обставин справи вважає, що достатнім та справедливим є стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі на підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 1073,60 грн. Судові витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди слід стягнути із відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, із відповідача слід стягнути на користь позивача 858,88 гривень судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку та 107, 36 гривень за позовну вимогу про стягнення відшкодування моральної шкоди, яка задоволена частково.

Outcome: partial