Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

У червні 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину, вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В належному їй житловому будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які тривалий час у будинку не проживають. На теперішній час позивачка не має можливості використати своє право на володіння та розпорядження своєю власністю, оскільки в будинку зареєстровані відповідачі. Позивачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явилась. Представник позивачки, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позов просив задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явились. Причини неявки суду не повідомили. Заяв та клопотань, а також відзиву до суду не надавали, скориставшись своїми процесуальними правами на власний розсуд. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності володіє житловим будинком [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.12.2003, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2099, та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.02.2004 № 2839146. Відповідно довідки № 217/13-49 від 06.06.2023, наданої Виконавчим комітетом Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , і має такий склад сім`ї: онука - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована, але не проживає за вищевказаною адресою з 2019 року по теперішній час, що підтверджується актом, кладеним депутатом Долинської сільської ради Кушнер Ларисою Дмитрівною та сусідами: [PERSON] та [PERSON] від 01.06.2023; онук - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований, але не проживає за вищевказаною адресою з 2007 року по теперішній час, що підтверджується актом, кладеним депутатом Долинської сільської ради Кушнер Ларисою Дмитрівною та сусідами: [PERSON] та [PERSON] від 01.06.2023. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Права власника житлового будинку (квартири) визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідачі більше року не проживають в будинку, що належить позивачці на праві приватної власності. Відповідачі не несуть будь-якого тягаря щодо утримання житла, що належить позивачці.

Outcome: approved