Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (далі - ПрАТ "СГ"ТАС") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації. Обґрунтовуючи подану позовну заяву посилалося на те, що 19 листопада 2018 року ним укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту FO -00249938, предметом якого є страхування транспортного засобу Audi Q5 номерний знак [NUMBER] . 23 березня 2019 року о 19 год. 00 хв. на автодорозі Т-02-16 Гнівань - Сутиски, відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та гужового транспортного засобу під керуванням [PERSON] . Вналідок даної ДТП було пошкоджено застрахований автомобіль. Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 червня 2019 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні даної ДТП. Враховуючи наявність Договору страхування власник пошкодженого застрахованого автомобіля звернувся до позивача із заявою про настання події ДТП та виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля проведено його огляд, складено акт огляду та ремонтну калькуляцію, відповідно до яких вартість ремонту пошкодженого автомобіля складає 211 181 грн. 87 коп. У зв`язку з цим позивачем на підставі зібраних документів та заяви власника пошкодженого автомобіля складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № 11927В/02/2019 від 03.04.2019 року на суму 206 351 грн. 87 коп., з якої - 12 896 грн. 10 коп. зараховано до суми несплачених страхових платежів страхувальника, а 193 455 грн.77 коп. було виплачено. Позивач провів зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до ч.1 ст.601 ЦК України, що відображено в страховому акті. Таким чином сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну відповідачем складає 206 351 грн. 87 коп. З урахуванням наведеного, просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в порядку суброгації в сумі 206 351 грн. 87 коп. та судовий збір в сумі 2 684 грн. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 травня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд справи. 20 червня 2023 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач безпідставно посилається на ст.1187 ЦК України звертаючись до суду з даним позовом, так як гужовий транспорт не є джерелом підвищеної небезпеки. Вини його у даній ДТП немає, так як провадження у справі відносно нього за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Крім того, в постанові суду чітко вказано, що перебування [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння у причинно - наслідковому зв`язку з пошкодженням майна під час ДТП не знаходиться. Таким чином підстав для відшкодування ним шкоди немає. Також вказує на те, що позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, тому просить суд застосувати сплив позовної давності. 22 червня 2023 року представник позивача Миц І.В. надала суду заперечення на клопотання про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що відповідно до п.12 Розділу прикінцеві та перехідні положення ЦК України під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені, зокрема ст.ст.257-258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження протиепідеміологічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом" було запроваджено такий карантин, а в подальшому його продовжено. Тому, оскільки карантин в Україні триває, безспірним є те, що позовна давність, яка спливала б 24 березня 2022 року, досі не спливла і не спливе щонайменше аж до закінчення карантину в Україні. Отже звернувшись до суду, позивач дотримався строку позовної давності та мав право звернутися з даним позовом до відповідача. На розгляд справи до суду представник позивача Миц І.В. не з`явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність та письмові заперечення на відзив. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві та просили суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог, у зв`язку із чим відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення відповідача, його представника та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 листопада 2018 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту FO -00249938, предметом якого є страхування транспортного засобу Audi Q5 номерний знак [NUMBER] . 23 березня 2019 року власник застрахованого автомобіля [PERSON] звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату йому страхового відшкодування. Як вбачається із постанови Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 червня 2019 року, 23 березня 2019 року о 19 год. 00 хв. на автодорозі Т-02-16 Гнівань - Сутиски, відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Audi Q5 номерний знак [NUMBER] та гужового транспортного засобу під керуванням [PERSON] . Внаслідок даної ДТП було пошкоджено застрахований автомобіль. Цією ж постановою суду відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.122-4 та ч.3 ст.127 КУпАП - залишення місця ДТП та порушення правил дорожнього руху особами, які керують гужовим транспортом в стані алкогольного сп`яніння. Однак провадження по справі за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Згідно ремонтної калькуляції № 05562_02 від 28 березня 2019 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого транспортного засобу - автомобіля Audi Q5 номерний знак [NUMBER] становить 211 181 грн. 87 коп. Як вбачається із страхового акту № 11927В/02/2019 від 03.04.2019 року, позивачем було прийнято рішення, за яким: сума страхового відшкодування становить 206 351 грн. 87 коп., з якої - 12 896 грн. 10 коп. зараховано до суми несплачених страхових платежів страхувальника, а 193 455 грн.77 коп. належить до виплат. 05 квітня 2019 року платіжним дорученням № 18127 позивач сплатив страхове відшкодування в сумі 193 455 грн. 77 коп. власнику застрахованого автомобіля. Звернувшись до суду з даним позовом позивач обґрунтовує позовні вимоги положеннями ст.1187 ЦК України, відповідно до якої, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи при ДТП відповідач [PERSON] керував гужовим транспортом, який до джерел підвищеної небезпеки не належить. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суду у постанові КЦС від 10 січня 2019 року у справі № 274/4882/17-ц, в якій зазначив, що гужовий транспортний засіб не є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до п.1.10 ПДР механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна, з урахуванням таких ознак джерела підвищеної небезпеки як неможливість повного контролю з боку людину, наявність шкідливих властивостей, велика ймовірність завдання шкоди. Через це на спірні правовідносини не поширюється дія положень ст.1187 ЦК України. У відповідності до ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги до страховика визначається як суброгація. Таку вимогу страховик може пред`явити до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто така особа повинна бути саме суб`єктом відповідальності. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статті 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Для відшкодування шкоди за правилами цієї статті враховуються наступні факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою (шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди), вина особи, в результаті діяння якої була завдана шкода, крім виключних випадків, визначених законодавством. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Як встановлено судом постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 червня 2019 року, провадження по справі відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Крім того, в постанові суду відображено про те, що перебування [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння у причинно - наслідковому зв`язку з пошкодженням майна під час ДТП не знаходиться. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Інших доказів, які підтверджують вину [PERSON] у скоєнні ДТП, внаслідок якої застрахований позивачем автомобіль отримав механічні ушкодження суду не надано. Враховуючи те, що вина [PERSON] у скоєнні ДТП, в результаті якого було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль Audi Q5 номерний знак [NUMBER] не встановлена, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для покладення на [PERSON] відповідальності по відшкодуванню шкоди в порядку суброгації. З наведених підстав суд відмовляє ПрАТ "СГ "ТАС" в задоволенні позовних вимог по суті. З приводу заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд зазначає, що як відображено у постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16 (11-609апп18), позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Також у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по сплаті позивачем судового збору не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed