Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у травні 2023 р. позивач через свого представника звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, просить суд: зобов`язати відповідача протягом одного місяця, з дня набрання рішення суду у цій справі законної сили, за власний рахунок опублікувати в газетах «Урядовий кур`єр» та «Все про бухгалтерський облік» дані про допущені відповідачем порушення авторських прав позивача, шляхом розміщення відповідного тексту; стягнути з відповідача компенсацію у вигляді разової виплати, як один із механізмів захисту прав автора та види відповідальності визначеної ст.ст. 53-58 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» у розмірі 116505 грн 00 коп.; стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу, а також, розглянути судом питання накладення штрафу у розмірі 10% суми, яка потенційно може бути присуджена судом на користь позивача до державного бюджету в порядку ч. 4 ст. 55 ЗУ «Про авторське право і суміжні права». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є автором контенту, який розміщується на сторінках соціальних мереж за посиланням у мережах: «Instagram» [INFO]; «Tik-Tok» [INFO]. Автором був виявлено контент, який порушує права автора на твір у вигляді літературного твору (тексту): сторінка у соціальній мережі « [INFO] » із назвою « [INFO] »; сторінка у соціальній мережі «Instagram» із іменем [INFO]; Telegram-канал із назвою « [INFO] »; Telegram-канал із назвою « [INFO] ». На згаданих сторінках широко використовуються дані і фотографії працівників та керівництва відповідача. При замовленні послуг через канали, які є у згаданих сторінках, особа, яка реєструється, отримує зв`язок саме із відповідачем, а тому є достатньо даних, які вказують на те, що порушником і особою, яка має відповідати за порушення є саме відповідач. Сумарна кількість переглядів становить 315 500. У подальшому позивачем ще були виявлені аналогічні факти, які містились: у соціальній мережі «Facebook» із назвою « [INFO] » відео «Кількість рахунків у ФОП» від 10.02.2023 та «Отримання оплат на особисту картку» від 03.02.2023; сторінка у соціальній мережі «Instagram» із іменем [INFO] відео «Заборона використання особистих платежів з рахунку ФОП» від 02.04.2023, «Кількість рахунків у ФОП» від 10.02.2023 та «Отримання оплат на особисту карту» від 03.02.2023; Telegram-канал із назвою « [INFO] » де крім відео «Заборона використання особистих платежів з рахунку ФОП» від 02.04.2023 були виявлені ще відео «Кількість рахунків у ФОП» від 10.02.2023 та «Отримання оплат на особисту карту» від 03.02.2023; Telegram-канал із назвою « [INFO] відео «Отримання оплат на особисту карту» із датою публікації/розміщення 11.02.2023. Відео які були виявлені позивачем і зафіксовані адвокатом відповідними протоколами огляду інтернет-сторінок, повністю копіюють літературні твори позивача, що є плагіатом у розумінні ЗУ «Про авторське право і суміжні права» та ЦК України, за яке передбачена відповідальність. Розмір компенсації у сумі 116505 грн 00 коп. складається із 9 виявлених фактів порушення авторського права відповідачем. 12.06.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просить відмовити, посилаючись на те, що відповідачем були розміщені зазначені відео-файли, але 11.04.2023 об 11 год. 14 хв. відповідачем було отримано від адвоката позивача заяву про припинення порушення авторських прав, яка надійшла на електрону пошту. В ході аналізу отриманої заяви та порівняльного тексту до відеороликів, які були розміщені на веб-сторінках відповідача директором з`ясувалось, що найнятим виконавцем ФОП [PERSON] , який за умовами договору повинен був створити контент для відповідача всупереч умов договору було використано текст з відео позивача. 12.04.2023 у Telegram-канал із назвою « [INFO] та «Instagram» було викладено допис із описом ситуації, що склалася. А також, терміново протягом 48 годин було видалено всі розміщені відео, про які зазначено у позовній заяві зі всіх веб-сьорінок. 13.04.2023 об 11 год. 04 хв. відповідачем було направлено відповідь позивачу та адвокату на електрону пошту, в якій було повідомлено про видалення всіх публікацій з відеоконтентом «Кількість рахунків у ФОП», «Отримання оплат на особисту картку», «Заборона використання особистих платежів з рахунку ФОП». Щодо вимоги про виплату компенсації у розмірі 30000 грн 00 коп. запропоновано надати відповідь із обгрунтуванням заявленого розміру. Тобто, позивач вважає, що таким чином відбулось досудове врегулювання спору. Підсумовуючи, відповідач вважає, що оскільки виконано вимоги ч. 3 ст. 56 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» та вчасно протягом 48 годин видалено всі відео зі своїх соціальних мереж і тому притягнення до відповідальності не можуть бути застосовані до відповідача (а.с. 81-96). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10.05.2023 справу розподіллено на суддю Ул`яновску О.В. (а.с. 45). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 10.05.2023 відкрито провадження по справі, у порядку загального позовного провадження (а.с. 47). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.02.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 29, т. 3). Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Представник відповідача у судовому засідання підтримала обставини викладені у відзиві на позовну заяву, просила у позовних вимогах відмовити, зазначивши у судових дебатах про стягнення на користь відповідача судових витрат на правову допомогу з позивача. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що позивач є автором контенту, який розміщується на сторінках соціальних мереж за посиланням у мережах: «Instagram» [INFO]; «Tik-Tok» [INFO]. Автором було виявлено контент, який порушує права автора на твір у вигляді літературного твору (тексту): сторінка у соціальній мережі « [INFO] » із назвою « [INFO] »; сторінка у соціальній мережі «Instagram» із іменем [INFO]; Telegram-канал із назвою « [INFO] »; Telegram-канал із назвою « [INFO] ». Відео які були виявлені позивачем і зафіксовані адвокатом відповідними протоколами огляду інтернет-сторінок, повністю копіюють літературні твори позивача про що не заперечує представник відповідача. 11.04.2023 об 11 год. 14 хв. відповідачем було отримано від адвоката позивача заяву про припинення порушення авторських прав, яка надійшла на електрону пошту (а.с. 109-116). 12.04.2023 у Telegram-канал із назвою « [INFO] та «Instagram» було викладено допис із описом ситуації, що склалася. А також, терміново протягом 48 годин було видалено всі розміщені відео, про які зазначено у позовній заяві зі всіх веб-сторінок. 13.04.2023 об 11 год. 04 хв. відповідачем було направлено відповідь позивачу та адвокату на електрону пошту, в якій було повідомлено про видалення всіх публікацій з відеоконтентом «Кількість рахунків у ФОП», «Отримання оплат на особисту картку», «Заборона використання особистих платежів з рахунку ФОП» (а.с. 120-127). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 54 Конституції України, громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 54 Конституції України, кожен громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів термін "Літературні і художні твори" охоплює всі твори в галузі літератури, науки і мистецтва, яким би способом і в якій би формі вони не були виражені, зокрема фотографічні твори, до яких прирівнюються твори, виражені способом, аналогічним фотографії; твори прикладного мистецтва; ілюстрації, географічні карти, плани, ескізи і пластичні твори, що відносяться до географії, топографії, архітектури або наукам. У ч.ч. 1, 2 ст. 418 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Частина 1 ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права»" відносить до об`єктів авторського права твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема аудіовізуальні твори. Суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору (ст. 421 ЦК України). Частиною 3 ст. 426 ЦК України передбачено, що використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ст. 435 ЦК України суб`єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону. Статтею 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права»" визначено, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів. Згідно з ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" публічним сповіщенням (доведенням до загального відома) є передача за згодою суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті. Порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені ст.ст. 14 і 38 Закону України "Про авторське право і суміжні права", та їх майнові права, визначені ст.ст. 15, 17, 27, 39-41 цього Закону, з урахуванням умов використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених ст.ст. 21-25, 42, 43 Закону. Захист особистих немайнових і майнових прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством (ст.ст. 50, 51 Закону України "Про авторське право і суміжні права"). Тлумачення вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що використання твору без дозволу суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, за яке згідно з пунктом «г» ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачена можливість стягнення з порушника авторських прав компенсації. Порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в ст. 2 ЦК України, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб`єктів авторських прав і (або) суміжних прав. Вирішуючи справи щодо захисту авторських прав, суди повинні виходити з того, що за закріпленим у цивільному процесуальному законодавстві принципом доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права, факт його порушення відповідачем або загрозу такого порушення, розмір шкоди (за винятком вимоги щодо виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача; відповідач, який заперечує проти позову, зобов`язаний довести відсутність порушень авторський прав, дотримання ним вимог Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні об`єкта авторського права, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди. Компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав і не залежить від розміру заподіяних збитків. Згідно з ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Особа, яка має авторське право (автор твору чи будь-яка інша особа, якій на законних підставах передано авторське майнове право на цей твір), для сповіщення про свої права може використовувати знак охорони авторського права. Цей знак складається з таких елементів: латинська літера «c», обведена колом; ім`я особи, яка має авторське право; рік першої публікації твору. Знак охорони авторського права проставляється на оригіналі і кожному примірнику твору. Суб`єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах. Аналогічні положення визначені ст.ст. 433, 435, 437 ЦК України. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року N 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" судам роз`яснено, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об`єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 442 ЦК України твір вважається опублікованим (випущеним у світ), якщо він будь-яким способом повідомлений невизначеному колу осіб, у тому числі виданий, публічно виконаний, публічно показаний, переданий по радіо чи телебаченню, відображений у загальнодоступних електронних системах інформації. Ніхто не має права опублікувати твір без згоди автора, крім випадків, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Отже, з урахуванням дії в авторському праві презумпції авторства, її спростувати повинен відповідач, тобто особа, яка на думку автора, порушила її авторські права, і така особа не повинна доводити презумпцію авторства, оскільки зазначене презюмується. Згідно ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 04.06.2010, належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у пункті 31 постанови Пленуму від 04.06.2010 N 5, при вирішенні спорів щодо порушення майнових прав суб`єкта авторського права у зв`язку розміщенням творів у мережі Інтернет, суд повинен установити, чи перебуває веб-сайт та розміщена на ньому інформація в розпорядженні особи, якій пред`явлено позовні вимоги. Учасниками справи не заперечувалося, що сайт належить відповідачеві. При цьому, відповідач за дозволом на таке розміщення до позивача не звертався та його не отримував, жодного договору про використання об`єктів інтелектуальної власності між ними не укладалось, тобто, у даному випадку на думку суду, має місце порушення авторського права. За таких обставин у суду немає підстав вважати, що факт використання твору шляхом розміщення відео на сайті не є доведеним. Окрім того, як видно з матеріалів справи позивачем надався флеш-накопичувач із відеозаписом, який за своїм змістом є фіксацією позивачем контенту, що міститься на веб-сайті, шляхом його збереження на відповідних носіях. Статтею 56 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» врегульовано порядок припинення порушень авторського права і суміжних прав з використанням мережі Інтернет. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» при порушенні будь-якою особою авторського права та/або суміжних прав, вчиненому з використанням мережі Інтернет, суб`єкт авторського права або суб`єкт суміжних прав (надалі - заявник) має право звернутися до власника веб-сайту (особи, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту, або реєстранта відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, та/або отримувача послуг хостингу (за відсутності доказів іншого), та/або власника веб-сторінки (особи, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє та/або розміщує цифровий контент в межах такої веб-сторінки), на якому (якій) розміщено або в інший спосіб використано відповідний цифровий контент, із заявою про припинення порушення авторського права та/або суміжних прав. Заява про припинення порушення подається в порядку, передбаченому цією статтею. Власник веб-сторінки, навіть якщо володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею, не вважається власником веб-сайту. Частиною 2 ст. 56 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» визначено, що заява про припинення порушення авторського права та/або суміжних прав повинна містити: 1) відомості про заявника, необхідні для його ідентифікації: ім`я (найменування), місце проживання (перебування) або місцезнаходження, адреса електронної пошти або поштова адреса, на яку власник веб-сайту або інші особи в передбачених цим Законом випадках мають направляти інформацію; для заявників-юридичних осіб - ідентифікаційні дані про реєстрацію юридичної особи у країні місцезнаходження, зокрема в торговельному, банківському, судовому або державному реєстрі, у тому числі реквізити реєстру, реєстраційний номер; 2) вид і назву об`єктів авторського права та/або об`єктів суміжних прав, іншу інформацію, що дає можливість ідентифікувати об`єкт, про порушення права на який йдеться у заяві; 3) вмотивоване твердження, зазначене у відповідній заяві, про наявність у заявника майнових прав на об`єкт авторського права або об`єкт суміжних прав чи виключних прав на використання такого об`єкта з посиланням на підстави виникнення таких прав чи виключних прав та строк чинності таких прав (підстави не вказуються, якщо заявник є первинним суб`єктом відповідних майнових прав); 4) гіперпосилання на електронну (цифрову) інформацію, розміщену або в інший спосіб використану на веб-сайті, або гіперпосилання на веб-сторінку, до якої здійснювалося інтерактивне надання доступу об`єкта авторського права або об`єкта суміжних прав, про порушення майнових прав на який йдеться у заяві; 5) вимогу до власника веб-сайту про унеможливлення доступу до цифрового контенту на веб-сайті та/або вимогу до власника веб-сайту і провайдера послуг обміну контентом щодо недопущення ними (ним) подальшого розміщення на веб-сайті зазначеного цифрового контенту; 6) відомості про постачальника послуг хостингу, який надає послуги та/або ресурси для розміщення відповідного веб-сайту або їх частин у мережі Інтернет та забезпечення доступу до них через мережу Інтернет, а саме: найменування; адреса електронної пошти або поштова адреса, на яку в передбачених цим Законом випадках власник веб-сайту або інші особи мають надсилати інформацію. Власник веб-сайту, який розміщує свій веб-сайт або його частину в мережі Інтернет на власних ресурсах та/або самостійно забезпечує доступ до нього з використанням мережі Інтернет, який надає можливість іншим особам розміщувати цифровий контент на його веб-сайті, є постачальником послуг хостингу; 7) твердження заявника, що наведена в заяві інформація є достовірною, а наявність у заявника прав, про порушення яких заявлено, перевірена адвокатом або представником у справах інтелектуальної власності (патентним повіреним), за представництвом (посередництвом) якого подається заява. Заявник, який є юридичною особою, звертається із заявою про припинення порушення виключно за представництвом (посередництвом) адвоката або представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного). Адвокат або представник у справах інтелектуальної власності (патентний повірений) надсилає відповідну заяву, за умови ідентифікації заявника, встановлення його контактних даних та підтвердження наданими заявником документами факту наявності в заявника прав, про припинення порушення яких висувається вимога. До заяви про припинення порушення додається копія одного з документів, що відповідно до законодавства посвідчує повноваження адвоката або представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного). Заявник (посадова особа заявника) несе відповідальність за надання завідомо недостовірної інформації щодо наявності у нього майнових прав на об`єкт авторського права або об`єкт суміжних прав, про порушення яких йдеться у заяві. Заява про припинення порушення надсилається власнику веб-сайту та/або веб-сторінки з одночасним направленням її копії постачальнику послуг хостингу, який надає послуги та/або ресурси для розміщення відповідного веб-сайту. Згідно з ч. 3 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» визначено, що за відсутності обставин, передбачених ч. 4 цієї статті, власник веб-сайту та/або веб-сторінки невідкладно, не пізніше 48 годин з моменту отримання заяви про припинення порушення авторського права та/або суміжних прав, з урахуванням ч. 4 цієї статті, зобов`язаний унеможливити доступ до цифрового контенту, щодо якого подано заяву, та надати заявнику і постачальнику послуг хостингу інформацію про вжиті заходи відповідно до вимог цієї статті. Натомість, відповідно до ч. 15 ЗУ власник веб-сайту, веб-сторінки не несе відповідальності за порушення авторського права та/або суміжних прав, вчинені з використанням мережі Інтернет, якщо він вчасно вчинив дії, передбачені ч. 3 цієї статті. Положення абз. 1 цієї частини не застосовуються, якщо: 1) власник веб-сайту протягом трьох місяців, незважаючи на отримані та задоволені ним заяви про припинення порушень, допустив не менше двох випадків використання на одній чи декількох веб-сторінках, власником яких він є, одного й того самого об`єкта авторського права або об`єкта суміжних прав на одному й тому самому веб-сайті; 2) власник веб-сторінки, який не є власником веб-сайту, протягом трьох місяців, незважаючи на отримані та задоволені ним заяви про припинення порушень, допустив не менше двох випадків використання одного й того самого об`єкта авторського права або об`єкта суміжних прав на одному й тому самому веб-сайті. Враховуючи у сукупності надані позивачем докази, суд вважає підтвердженою наявність порушеного відповідачем авторського права позивача, але з огляду на те, що між позивачем та відповідачем відбулось досудове врегулювання спору, передбачене ст. 56 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» шляхом вчасного протягом 48 годин видалення всіх відео зі всіх соціальних мереж, про що повідомлено позивача та те, що найбільш максимальний період протягом якого були розміщено відео становить 2 місяці і 11 днів, тобто з 02.03.2023 по 13.04.2023, а отже, виключення, визначені абз. 2 ч. 15 ст. 56 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» щодо притягнення до відповідальності не можуть бути застосовані до відповідача, тому, суд вважає, що у позовній вимозі про стягнення з відповідача компенсацію у вигляді разової виплати, як один із механізмів захисту прав автора та види відповідальності визначеної ст.ст. 53-58 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» у розмірі 116505 грн 00 коп. необхідно відмовити. Позовна вимога про зобов`язання відповідача протягом одного місяця, з дня набрання рішення суду у цій справі законної сили, за власний рахунок опублікувати в газетах «Урядовий кур`єр» та «Все про бухгалтерський облік» дані про допущені відповідачем порушення авторських прав позивача, шляхом розміщення відповідного тексту є похідною від позовних вимог про захист порушеного авторського права, а тому також не підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі, понесені позивачем, суд залишає за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed