Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що позивач та відповідач з 16.09.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який з 18.01.2012 року рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя було розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх синів. Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 25.01.2011 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення дітей повноліття, починаючи з 24.09.2010 року. Рішення суду про стягнення аліментів відповідачем не виконується належним чином, з червня 2020 року він перестав сплачувати аліменти на утримання синів. Заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дітей станом на 31.01.2023 складає 68367,30 грн. у зв`язку з чим просила суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення по сплаті аліментів за період з 01.06.2020 року по 31.01.2023 року в розмірі 20225,60 грн., відповідно до наданого суду розрахунку, посилаючись при цьому на ч. 1 ст. 196 СК України, зазначає, що вказана сума не перевищує загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів, а відтак підлягає стягненню з відповідача. 05 квітня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження в справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження з призначення підготовчого засідання. 04 травня 2023 року через канцелярію суду від представника третьої особи Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло клопотання згідно якої остання просить суд розглядати справу за її відсутності. 11 травня 2023 року через канцелярію суду від позивачки надійшла заява про зміну предмету позову, згідно якої остання просила стягнути з відповідача [PERSON] , на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 68367,30 гривень по виконавчому провадженню № 27058785. 28 червня 2023 року справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачка та її представник, будучи повідомленими судом своєчасно та належним чином про час і місце слухання справи, в судове не з`явилися. Представник позивача через канцелярію суду надав заяву про слухання справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. У судові засідання, призначенні на 28.06.2023 року і 14.08.2023 року, відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, не з`явився і не повідомив суд про причини неявки. Відзиву з приводу поданої позовної заяви від відповідача або інших клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, прийшов таких висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 18.01.2012 року шлюб укладений 16.09.2005 року між [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано Запорізькім міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 1043, розірвано (а.с.11-12). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 03.12.2009 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції у Запорізькій області, сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] та відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 03.12.2009 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції у Запорізькій області, сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). Судом встановлено, що на даний час діти проживають з матір`ю і знаходяться на її повному утриманні. Згідно до рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 25.01.2011 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення дітей повноліття, починаючи з 24.09.2010 року (а.с.13-15). Відповідно до виконавчого листа №2-1397 від 25.01.2011 року на виконанні Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходяться: виконавче провадження № 27058785 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1397, виданого 17.05.2011 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця (а.с.19). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження 15.06.2011 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Густенко Ольгою Леонідівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 27058785 (а.с.20). Відповідно до інформації про виконавче провадження № 27058785 через наявну заборгованість за несплату аліментів на утримання дітей, державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Аксьоновою Анастасією Геннадіївною, були винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про арешт коштів боржника; про арешт майна боржника (а.с.23-26). Згідно розрахунку від 09.02.2023 року заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням №27058785 наданого державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Аксьоновою А.Г., боржник [PERSON] , станом на 31.01.2023 рік має заборгованість по аліментам у сумі 68367,30 грн. (а.с.22). Незважаючи на виникнення значної суми заборгованості по аліментам за виконавчим провадженням №27058785, наявність відносно боржника ряду заборон на здійснення його прав, відповідач все одно не бажає сплачувати аліменти на утримання дітей. Заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача, який нехтує своїм батьківським обов`язком по відношенню до своїх неповнолітніх дітей. Відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки періодично до січня 2022 року сплачував значні суми на погашення заборгованості по аліментах, проте має постійну заборгованість з 2018 року. На протязі значного часу відповідач нехтуючи своїм батьківським обов`язком позбавляє своїх дітей належного матеріального забезпечення. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) "В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини" (далі за текстом - Конвенція). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції "Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів". Відповідно до ст. 18 Конвенції "Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини". Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджаються аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Цей припис підтверджує факт підвищеного захисту прав дітей. При розгляді справи суди повинні враховувати інтереси дитини, права якої, за будь-яких обставин, мають бути захищені. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Також в нормах ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавством встановлено розмір пені у розмірі 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць помножити на кількість днів заборгованості та помножити на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Вказаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16. Ця правова позиція також підтверджена, відповідно до Постанови КЦС ВС від 09.11.2022 у справі № 754/4461/21 та Постанови КЦС ВС від 27.04.2022 у справі № 496/2457/19. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Так, в даних правовідносинах матеріалами справи підтверджено, що у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, що є підставою для застосування до нього відповідальності за прострочення їх сплати. Наданий позивачем розрахунок відповідає обставинам справи, відповідачем не спростований і приймається судом при визначенні розміру заборгованості. При цьому, оскільки сума пені перевищує суму заборгованості, стягненню підлягає 100% відсотків заборгованості, що відповідає змісту статті 196 СК України. Таким чином надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені). В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, а також те, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved