Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Бережанського районного суду Тернопільської області із позовом про розірвання шлюбу із відповідачкою [PERSON] . В обгрунтування позову зазначив, що шлюб із відповідачем уклав 19 липня 2009 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Бережанського РУЮ Тернопільської області. У шлюбі народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя із відповідачкою не склалося через несумісні характери та погляди на сімейне життя і обов`язки. Спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, їх сім`я розпалася і шлюб відновленим бути не може. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Також вказав, що з березня 2022 року вони з відповідачкою проживають окремо, категорично заперечує щодо надання строку на примирення, оскільки втратив почуття любові і поваги до відповідачки, їх шлюб відновленим бути не може. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Направила суду заяву, у якій просила шлюб розірвати, строку на примирення не надавати, справу розглянути за її відсутності. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняття визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянувши матеріали справи, заяву позивача та його позицію щодо вирішення справи, взявши до уваги заяву відповідачки про визнання позову, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав: Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. З ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив такі факти: Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] уклали шлюб 19 липня 2009 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Бережанського РУЮ Тернопільської області, актовий запис №81, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. У шлюбі народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви відповідачки, надісланої суду, відповідачка визнає позовні вимоги повністю. У суду не виникло обґрунтованого сумніву, як щодо достовірності обставин, визнаних стороною відповідача, так і щодо добровільності їх визнання і таке визнання знайшло своє відображення у заяві відповідачки по суті справи. Отже, суд вважає, що вказане визнання позову не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та законних інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, а тому з вказаних підстав позовні вимоги підлягають повному задоволенню. З врахуванням обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, суд встановив, що сторони сімейних відносин не підтримують, їх шлюб розпався і відновленим бути не може, перебування у шлюбі носить формальний характер, сторони взаємно не бажають перебувати у шлюбі. А тому, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін по справі розпалася, зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідачки, що має істотне значення, а тому, з огляду на засади добровільності шлюбу, позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved