Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

Заявники звернулись до суду з вище вказаною заявою в якій просили розірвати шлюб між ними та встановити факт самостійного виховання батьком [PERSON] неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи заявлені вимоги вказували, що 23 квітня 2009 року між заявниками [PERSON] та [PERSON] , укладено шлюб. Від вказаного шлюбу у них народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З травня 2021 року заявниця [PERSON] участі в вихованні дітей не бере, матеріально не забезпечує, а заявник [PERSON] самостійно виховує та утримує їх. Відповідно до п.1.4. Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 04 серпня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В. домовились про те, що їх діти будуть перебувати на утриманні батька, виховуватись ним та проживатимуть разом з батьком за місцем проживання батька в Україні. Окрім того, відповідно до акту мешканців с.Коровія, заявниця [PERSON] , з травня 2021 року не з`являлась, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають спільно за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки №1379 Коровійської амбулаторій загальної практики сімейної медицини від 31.07.2023 року за медичною допомогою в КНП «Міська поліклініка №1» до сімейного лікаря та вузьких фахівців з дітьми звертається батько [PERSON] , рекомендації лікаря виконує. Окрім того, із довідки про склад осіб, місце яких проживання зареєстроване у житловому приміщенні №01/170 від 3 серпня 2022 року за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Із характеристики №322 від 02.08.2022 року вбачається, що вихованню [PERSON] в період 2021-2023 років більшу увагу приділяє батько [PERSON] (привозить дитину, забирає її, підтримує тісний зв`язок із класним керівником, регулярно відвідує батьківські збори як в онлайн, так і офлайн форматах, бере участь у житті класу, цікавиться успішністю дитини, підтримує її. Аналогічні відомості містяться і в характеристики №192 від 31.07.2023 року щодо [PERSON] . Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батько відповідально ставиться до виконання своїх обов`язків, створює всі необхідні умови для спільного проживання та забезпечує усім необхідним. Заявник [PERSON] приділяє достатньо часу для розвитку дітей, сприяючи їх інтелектуальному та духовному зростанню: слідкує за їх навчанням, допомагає та перевіряє домашнє завдання, додатково займається з синами, що безперечно сприяє покращенню їх успішності в навчанні та подальшому розвитку. Окрім того, заявник [PERSON] турбується і про здоров`я дітей: забезпечує проходження ними оглядів лікарями, купує необхідні ліки та медикаменти. Також піклується і за здорове харчування дітей, використовуючи натуральні та корисні продукти. З огляду на те, що діти заявника [PERSON] знаходяться на його одноособовому вихованні, примусити матір брати участь у вихованні дітей заявник не може, оскільки такий спосіб захисту чинним законодавством не передбачений. Встановлення факту має для заявника важливе юридичне значення, оскільки підтвердить статус «одинокого батька» і дасть можливість [PERSON] оформити документи щодо соціальної допомоги на дітей, які виховуються тільки одним із батьків, змінити місце проживання дітей та після закінчення воєнного стану виїхати з ними за кордон без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом із дітьми, користуватись гарантіями у сфері трудових відносин, реалізувати право одинокого батька на першочергове отримання житла. Так, стаття 184 Кодексу законів про працю України встановлює заборону у відмові одинокій матері в прийнятті на роботу, зниження заробітної плати та у звільненні за ініціативою роботодавця до досягнення дитиною 14-літнього віку. Якщо роботодавець відмовляє у прийнятті на роботу, то в такому разі він повинен надати письмові пояснення, а жінка, якій відмовлено у роботі, має право звернутись до суду. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про відпустки" одинокій матері, батьку надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів (без урахування святкових і неробочих днів). Невикористану за попередні роки додаткову відпустку одинока мати може взяти в будь-який час, або ж у разі звільнення вона буде компенсована грошима. Крім того, їм даються щорічні відпустки у зручний для них час. Згідно з ст.18-1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" одинокі матері мають право на фінансову підтримку дитини в розмірі, встановленому ст.18-3 цього ж закону. В порядку передбаченому п. «а» підпункту 169.1.3 ст.169 Податкового кодексу України, одинокій матері надається податкова соціальна пільга у розмірі, що дорівнює 150% суми звичайної податкової соціальної пільги у розрахунку на кожну дитину віком до 18 років. Порядок встановлення правового статусу «одинокого батька», не врегульовано законодавством, однак Верховний Суд вбачає можливим застосовування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого є у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Таким чином для набуття статусу «одинокий батько», необхідні дві умови: 1) не перебування у шлюбі; 2) виховання та утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. У травні 2021 року [PERSON] повідомила заявнику [PERSON] , що подальше перебування її в зареєстрованому шлюбі суперечить її інтересам, оскільки почуття між ними зникли, а тому у зв`язку із цим хоче розірвати шлюб. Заявник [PERSON] також не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки тривалий час між ними не було взаєморозуміння та взаємоповаги, погляди на життя були дуже різними, а тому вирішення простих побутових проблем закінчувалось сварками. У зв`язку із цим заявник [PERSON] втратив почуття любові до заявниці [PERSON] , тому не заперечує проти розірвання шлюбу. Враховуючи викладене заявники просили розірвати укладений між ними шлюб в порядку ст.109 СК України. Просить встановити факт самостійного виховання заявником [PERSON] неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судове засідання заявники [PERSON] та [PERSON] не з`явились, подали до суду спільну заяву про проведення судового засідання без їх присутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що подана сторонами заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 23.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом №476. Під час шлюбу у заявників народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 3 ст.293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що заявники з травня 2021 року не підтримують між собою шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, заявниця [PERSON] проживає окремо, у заявників різні погляди на життя, втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, вирішення побутових проблем закінчувалось сварками, а тому розірвання шлюбу дійсно відповідає волі сторін. Окрім цього судом встановлено, що розірвання шлюбу не буде порушувати права малолітніх дітей, які проживають та перебувають на утриманні батька, оскільки згідно договору, укладеного 04.08.2023 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., заявники визначили з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їх життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дитини. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] з травня 2021 року повністю перебувають на самостійному вихованні та утриманні батька - [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються копією договору найму житлового приміщення від 03.08.2023 року, копією витягу з Реєстру територіальної громади про місце реєстрації [PERSON] , копією довідки про склад сім`ї заявника [PERSON] та місце проживання осіб, які зареєстровані у житловому будинку від 03.08.2022 року за №01/170, копією договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 04.08.2023 року, характеристикою класного керівника Коровійського ліцею Чернівецької міської ради Москалюк О. від 02.08.2023 року за №322 та характеристикою класного керівника Коровійського ліцею Чернівецької міської ради Крецу М. від 02.08.2023 року за №322-1, довідкою сімейного лікаря Коровійської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини КНП «Міська поліклініка №1» Чернівецької міської ради Морар М.М. від 31.07.2023 року за №379 та визнаються сторонами. Враховуючи викладене, із врахуванням обґрунтування необхідності встановлення даного юридичного факту для заявника [PERSON] , суд вважає за необхідне задовольнити подану сторонами заяву в повному об`ємі.

Outcome: approved