Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Позивач звернувсь до суду із позовом, яким просить суд припинити право спільної сумісної власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на земельну ділянку, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки: 7310136900:55:002:0079, місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] , житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, загальною площею 49, 3 кв. м за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] в порядку спільного майна подружжя право власності на: 1/2 ідеальну частку земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки: 7310136900:55:002:0079, місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] ідеальну частку житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, загальною площею 49, 3 кв. м за адресою: [ADDRESS] . Залишити у власності [PERSON] , [INFO] , РНОПП [NUMBER] , в порядку поділу спільного майна подружжя: 1/2 ідеальну частку земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер земельної ділянки: 7310136900:55:002:0079, місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] ідеальну частку житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, загальною площею 49, 3 кв. м за адресою: [ADDRESS] . Мотивує позовні вимоги тим, що 20 листопада 2004 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції було укладено шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу [INFO] у них з відповідачем народився син [PERSON] та [INFO] донька [PERSON] . Заочним рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 08 травня 2023 року в справі № 726/2049/22 шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. За спільні кошти подружжя вони придбали спільний будинок, який знаходиться в [ADDRESS] та оформили на ім`я [PERSON] . Даний будинок було придбано шляхом оформлення договору купівлі - продажу, виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кашул Н.Д. 03.02.2022 року, реєстровий № 129. Також в цей же день був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 7310136900:55:002:0079, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу земельної ділянки був оформлений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кашул Н.Д.. реєстровий № 126, площа земельної ділянки 0,1 га. Відтак вважає, що під час шлюбу було набуте спільне нерухоме майно, яке слід поділити між колишнім подружжям порівну, припинивши на нього право спільної сумісної власності подружжя та виділивши кожному із подружжя по 1/2 ідеальній частині житлового будинку та земельної ділянки. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 12.07.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено дату розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив суд задовольнити позовні вимоги, надавши пояснення налогічні позовній заяві.\~ Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні, надала суду заяву, згідно якої було визнано позовні вимоги у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 20.11.2004 року, який рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.05.2023 року (справа № 726/2049/22) було розірвано. За час шлюбу подружжям було придбано у спільну власність нерухоме майно, а саме будинок за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кашул Н.Д. від 03.02.2022 року за реєстровим № 129. Також, за час шлюбу подружжям було придбано у спільну власність нерухоме майно, а саме земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер : 7310136900:55:002:0079, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Кашул Н.Д. від 03.02.2022 року за реєстровим № 126. Дане нерухоме майно,\~ відповідно до ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільне майно на дві рівні частини, визнавши за позивачем право приватної власності на нерухоме майно, а саме на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки, загальною площею 0, 1 га, кадастровий номер: 7310136900:55:002:0079, місце розташування якої: [ADDRESS] та 1/2 ідеальну частку житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, загальною площею 49,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з постановою №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд в мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідачем позов визнано, вимоги позивача обґрунтовано належними правовими підставами. Стаття 141 ЦПК України визначає порядок розподілу судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, у відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,

Outcome: approved