Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до заяви б/н від 17 січня 2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. В подальшому кредитний ліміт змінювався. Оскільки відповідачем не були виконані належним чином прийняті на себе зобов`язання за договором, станом на 22 травня 2023 року утворилася заборгованість 60\~382 грн. 81 коп., а тому просить стягнути на його користь борг та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився про місце, день та час розгляду справи сповіщений належним чином. Від нього надійшла письмова заява про слухання справи в його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи повідомлявся. Представник відповідача подав відзив, в якому проти позову заперечив, пояснив, що фактично в підписаній позивачем анкеті-заяві відсутні відомості щодо розміру кредиту та умов кредитування. Витяг з Умов та Правил позивачем не підписувався, тому нарахування відсотків є неправомірним. Зазначає, що позивач просить стягнути тіло кредиту в сумі 49130,38 грн., в той час як з рахунку [PERSON] неправомірно списано 41\~179,16 грн. в рахунок погашення відсотків. Крім цього, вказує на те, що долучена до позову заява-анкета подана для оформлення зарплатної картки, а не «Універсальної». В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 19 червня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 13 липня 2023 року. Протокольною ухвалою головуючого від 13 липня 2023 року відкладено розгляд справи до 28 серпня 2023 року у зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідача. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено під час розгляду справи, відповідно до договору № б/н від 17 січня 2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.36). Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. З наданих\~позивачем розрахунків\~слідує,\~що станом\~на 17\~січня 2023\~року заборгованість\~відповідача перед\~банком становить 60382 грн. 81 коп., яка складається з: 49130,38 грн. заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 11252,43 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісія У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з Yfujhyj. J/S/ АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Аналогічна правова позиція висловлена ВС у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23 вересня 2011 року, посилався на\~Витяг з Тарифів Банку Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Аналогічна правова позиція з цього питання висловлена ВСУ у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростована позивачем при розгляді вказаної справи. Як вбачається з виписки за договором, за період з 02.11.2012 року по 24.05.2023 року всього витрат по кредиту 203\~607,24 грн, а надходжень 143224.43 грн. Баланс на кінець періоду становить 60382,81 грн., з яких сума неправомірно списаних відсотків становить 41\~179,16 грн. та неправомірно нарахованих у борг 11252,43 грн. Таким чином, сума заборгованості фактично становить 7951 грн. 22 коп. Разом з цим відповідач посилається на те, що анкета-заява була подана банку на оформлення зарплатної картки для отримання на картку заробітної плати, а не кредитної картки «Універсальна» для отримання кредитних коштів. Вказана обставина підтверджується відміткою в анкеті-заяві про бажання відповідача оформити на своє ім`я «зарплатної карти», позивачем вказана обставина не спростована, не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем укладався договір на отримання кредитних коштів. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з необгрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed