Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом і просить скасувати арешт нерухомого майна, а саме будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі постанови АА 344199, виданої 27.04.2006 року Відділом ДВС у Біляївському районі та міста Теплодар, реєстраційний номер обтяження: 3180617 від 06.05.2006 року та припинити обтяження від 06.05.2006 року, реєстраційний номер обтяження: 3180617. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, спадщину після смерті чоловіка вона оформити не має можливості через наявність арешту, накладеного постановою державного виконавця Державної виконавчої служби у Біляївському районі та м. Теплодар Мурашовим О.І. на підставі виконавчого листа № 2-1800, виданого 21.05.2005 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення зі [PERSON] заборгованості у розмірі 235,12 грн. З метою зняття арешту зі спадкового майна вона звернулась до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з листом від 03.03.2023 року, в якому просила зняти арешт у зв`язку з відсутністю заборгованості, так як вона там проживає та вчасно сплачує за комунальні послуги по теперішній час, а заборгованість з водопостачання відсутня. Але листом від 15.03.2023 року № 9666/21.12 їй повідомлено, що відповідно до даних автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на час звернення, у Відділі на примусовому виконанні відсутні будь які виконавчі провадження, боржником якого значиться [PERSON] , а термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, що унеможливлює надати детальну інформацію відносно накладеного арешту. На даний час вона не може оформити право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , оскільки не знято арешт, накладений державним виконавцем, у зв`язку з чим звернулася з позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій зазначила, що на позовних вимогах наполягає та просить розглянути справу без її участі. Представник Біляївського відділу\~державної виконавчої\~служби в\~Одеському районі\~Одеської області\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса) в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» в судове засідання не з`явився, хочу був повідомлений належним чином про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 11.12.1989 року Майорівською сільською радою Біляївського району Одеської області між [PERSON] і [PERSON] був укладений шлюб, актовий запис № 20 (а.с. 7). Після одруження позивач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] помер [PERSON] чоловік позивача [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 11.02.2022 року (а.с. 6). Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка [PERSON] , згідно ст. 1261 ЦК України. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 7430583 від 06.05.2006 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис про арешт нерухомого майна, на підставі постанови Відділу ДВС у Біляївському районі та місті Теплодар серії АА № 344199 від 27.04.2006 року, що знаходиться за вказаною вище адресою (а.с. 15). 27.04.2006 року державним виконавцем Мурашовим О.І. державної виконавчої служби у Біляївському районі та м. Теплодар при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1800, виданого 21.02.2005 року Біляївським районним судом про стягнення зі [PERSON] , [ADDRESS] на користь ТОВ «ІНФОКС» 235,12 грн, постановлено накласти арешт на все майно, що належить [PERSON] , а також на будинок [ADDRESS] , із забороною здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] (а.с. 11). 03.03.2023 року позивач звернулася до Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з вищевказаного нерухомого майна, але отримала відмову з підстав того, що станом на теперішній час згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень у Відділі на примусовому виконанні відсутні будь-які виконавчі провадження, боржником якого значиться [PERSON] , а також у зв`язку із закінченням строків зберігання (три роки) завершених виконавчих проваджень останнє було знищено (а.с. 8, 9). Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями\~ст. 1268 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом, чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст.\~316, ст.\~317, ч. 1 ст.\~319, ч. 1,\~2\~ст.\~321 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, використання та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як визначено у\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормою\~статті 41 Конституції України\~та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правовий режим власності, відповідно до\~ст. 92 Конституції України\~\~визначається виключно законами України. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Відповідно до ч.5\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна на час накладення арешту на майно) арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Ч. 1\~ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна на час завершення виконавчого провадження) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно з ч. 2 вказаної статті, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні положення закріплені у відповідності до\~ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна на час завершення виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно частини 1\~ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» » (в редакції, яка була чинна на час накладення арешту на майно) особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц, було зазначено, що інші особи, які є власниками (володільцями) майна, і які вважають, що майно на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У п. 2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Наявність арешту майна перешкоджає позивачу реалізувати свої права на спадщину після смерті чоловіка. Таким чином, виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1800 від 21.02.2005 року, виданого Біляївським районним судом Одеської області завершено та знищено, але державним виконавцем арешт знятий не був. Крім того, відповідно до висновків Касаційного цивільного суду Верховного Суду, висловлених у постанові від 12.10.2022 у справі № 203/3435/21, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03.11. 2021 у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22.12. 2021 у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому права позивача підлягають судовому захисту шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору повинні бути стягнуті з відповідача, проте, оскільки позивачем не заявлена вимога про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, судовий збір розподілу не підлягає.

Outcome: approved