Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] через свого представника - адвоката Аніщенка О.Г. звернувся до суду з даним позовом до Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, в якому просить розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 09 серпня 2021 року між Плисківською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області та [PERSON] , кадастровий номер 7420880800:03:002:0129, для ведення фермерського господарства, площею 19,1477 га, розташованої на території Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок військової агресії російської федерації проти України у 2022 році орендодавець не зміг здійснити оброблення орендованої земельної ділянки та сплатити орендну плату за 2022 рік. Крім того, з листопада 2022 року він є мобілізованим до лав ЗСУ, а тому не буде в змозі сплати оренду плату й у 2023 році також. При обґрунтуванні позову посилається на ст. 651 ЦК України та 141 ЗК України, вважає, що через систематичну несплату з боку орендаря договір оренди має бути розірваний. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. 26 червня 2023 року позовна заява надійшла на адресу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 липня 2023 року справу передано за підсудністю до Борзнянського районного суду Чернігівської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21 липня 2023 року головуючим у справі визначено суддю Ріхтера В.В. Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. IІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Позивач в судове засідання не викликався, оскільки розгляд справи проводиться без повідомлення сторін. Від позивача не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач був повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, у встановлений законом строк відзиву на позов не подав, із заявами до суду не звертався, а також не скористався своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 09 серпня 2021 року між Плисківською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області (орендодавцем) та [PERSON] (орендарем) було укладено договір оренди земельної ділянки, придбаної на земельних торгах (аукціоні) № б/н (далі - Договір), зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 15 травня 2015 року за № 9674015. За умовами даного Договору Орендодавець згідно рішення Плисківської сільської ради № 221-10/VIII від 25.06.2021 року та Протоколу проведення земельних торгів (аукціону) № 291.21 від 09.08.2021 року передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області (п. 1); площа земельної ділянки 19,1477 га, кадастровий номер 7420880800:03:002:0129, для фермерського господарства, склад угідь - рілля (п. 3); НГО земельної ділянки становить 329964,60 грн. (п. 6); Договір укладено на 10 років (п. 9); орендна плата становить 123,81 % - 408516,91 грн. (п. 10); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. 14); передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати не допускається (п. 16); орендар не звільняється від сплати орендної плати в разі тимчасового не використання земельної ділянки (п. 18); у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, у 10-денний строк сплачується штраф у розмірі 100 % річної орендної плати, встановленої цим договором, та стягується пеня у розмірі 1 % несплаченої суми за кожний день прострочення (п. 20); орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (п. 37); дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 45). 15 листопада 2022 року [PERSON] був призваний на військову службу до Збройних Сил України. У січні 2023 року позивач отримав від Плисківської сільської ради вимогу № 46 від 18 січня 2023 року про сплату заборгованості зі сплати орендної плати в розмірі 182697,83 грн. за договором оренди земельної ділянки. 20 січня 2023 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору оренди у зв`язку з неможливістю використання земельної ділянки з об`єктивних обставин, якими є проходження військової служби у лавах Збройних Сил України. [PERSON] не здійснював фактичного користування земельною ділянкою також і у 2023 році, а тому не зможе сплатити орендну плату за 2023 рік також. Листом № 72 від 27 січня 2023 року Плисківська сільська рада відмовила позивачу у розірванні договору оренди земельної ділянки за згодою сторін, зазначивши, що дане питання може бути розглянуте виключно після виконання зобов`язань щодо повної сплати заборгованості з орендної плати. Умови вказаного договору сторонами, фактично, не оскаржуються, зі змістом вказаних документів сторони погоджуються, заперечень з даного приводу немає. Перед судом, фактично, на вирішення поставлено питання, чи є підставою для дострокового розірвання договору оренди несплата за цим договором з боку орендаря у зв`язку з неможливістю оброблення земельної ділянки через мобілізацію до лав ЗСУ, а також внаслідок військової агресії російської федерації проти України. Обмірковуючи поставлене перед судом питання, суд виходить з наступного. Умови договору сторонами не оспорюються, а тому суд оцінює ситуацію, що виникла між сторонами, з урахуванням реалій сьогодення, в яких опинилася Україна та її громадяни. Одночасно з цим, суд відкидає обґрунтування позову через призму положень ст. 651 ЦК України та 141 ЗК України, оскільки право звернення до суду з позовом про розірвання договору оренди землі через систематичну несплату належить орендодавцю. Однак, у цій справі суд вважає застосувати принцип «jura novit curia» («суд знає закон»). Так, у справі № 662/397/15-ц Велика Палата Верховного Суду нагадала, що в цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia (суд знає закони), який полягає в тому, що суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін і суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. При цьому, незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Велика Палата вказала, що в разі неправильної кваліфікації позивачами змісту правовідносин не можуть наставати негативні для позивача наслідки, навіть за формальних підстав, тому що за змістом статті 13 Цивільного процесуального кодексу України мають значення вимоги й докази, на яких суд ґрунтує своє рішення. Помилка у визначенні правової природи юридичних фактів, допущена позивачами, не має істотного значення. Неправильна юридична інтерпретація фактів не може позбавити сторону права на судовий захист права, інакше порушується фундаментальне право особи на справедливий суд. Суд, який розглядає справу, має право і зобов`язаний самостійно визначити і кваліфікувати правовідносини, які виникли між сторонами, та застосувати відповідну норму права чи закон, який регулює спірні правовідносини. Аналогічні положення містяться у висновках постанови Великої Палата Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, де ВС зазначив, що суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Велика Палата при розгляді окремих справ робить висновок, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог (постанови від 04.12.2019 р. у справі № 917/1739/17 та від 25.06.2019 р. у справі № 924/1473/15). У той же час, відмову в задоволенні позову через помилкове правове обґрунтування позовних вимог суд розцінює як перешкоду в доступі до правосуддя, а відтак - порушення ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та ст. ст. 55, 124 Конституції України. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до частини другої статті 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Аналіз диспозиції вказаної норми дозволяє дійти висновку, що необхідною передумовою для розірвання договору в судовому порядку є недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання. Як передбачають умови договору оренди, що укладений між сторонами, вказаний договір припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 45). Частиною першою статті передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої, пункту 6 частини другої статті кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, зміна правовідношення. Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно зі статтею 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. В постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду сформулювала такі правові висновки: «Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 ЦК України. За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору(частина друга статті 651 ЦК України). З огляду на зміст припису абзацу першого вказаної частини інші випадки, ніж істотне порушення договору, для його зміни або розірвання у судовому порядку можуть бути встановлені законом або самим договором. Настання цих випадків зумовлює право сторони ініціювати у суді питання зміни чи розірвання відповідних правовідносин. Порушення договору на предмет істотності суд оцінює виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що допустила порушення договору, не має значення ні для оцінки істотності порушення, ні для виникнення права вимагати зміни чи розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Мова йде не лише про грошовий вираз зазначеної шкоди, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданої порушенням договору шкоди із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення. Інакше кажучи, для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати (аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункти 117-120)). У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою статті 652 ЦК України, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона (частини перша та друга статті). Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом(частина четверта статті 652 ЦК України). Справді, на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані обставини, що виникають після укладення договору, істотно порушують баланс інтересів сторін і суттєво знижують для кожної з них очікуваний результат договору. Право змінити чи розірвати договір у разі істотної зміни обставин, які були визначальними на час його укладення, направлене на захист сторін договору від настання ще більш несприятливих наслідків, пов`язаних із подальшим його виконанням за існування обставин, що відповідають характеристикам, визначеним у статті 652 ЦК України. За загальним правилом у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, його можна змінити чи розірвати за згодою сторін. Можливість такої зміни або розірвання може бути обмежена, коли інше передбачає договір або випливає із суті зобов`язання (абзац перший частини першої статті). Припис абзацу другого частини першої України встановлює критерій, за яким для зміни чи розірвання договору на підставі цієї статті обставини, якими, укладаючи його, керувалися сторони, мають змінитися настільки, що, якби останні могли це передбачити, то б узагалі не уклали договір чи уклали б його на інших умовах. За відсутності істотної зміни обставин, зокрема за незначної їх зміни або за виникнення труднощів у виконанні договору, які сторони могли розумно передбачити, на підставі України договір не можна змінити ні за згодою сторін, ні за рішенням суду. Істотна зміна обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, має бути не наслідком поведінки сторін, а бути зовнішньою щодо юридичного зв`язку між ними. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин за рішенням суду, виходячи з принципу свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, частина перша статті), є винятковим заходом. Для застосування судом відповідного повноваження потрібна як сукупність чотирьох умов, визначених у частині другій статті, так і встановлення того, що розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина четверта цієї статті), тобто що таке розірвання буде необґрунтованим згідно з принципом «найменших негативних наслідків» для сторін договору(близькі за змістом висновки див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 вересня 2019 року у справі № 910/17469/18 (пункти 41-42), від 19 листопада 2019 року у справі № 910/9859/18 (пункти 37, 41-44), від 25 лютого 2020 року у справі № 922/2279/19 (пункти 8.8-8.12), від 19 липня 2022 року у справі № 910/14155/21 (пункт 8))». У цій справі судом враховується те, що в Україні введено воєнний стан, обумовлений збройною агресією російської федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, унаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької, Луганської, Запорізької областей є тимчасово окупованими, та яка (збройна агресія), починаючи з 24 лютого 2022 року, набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020( 465/20). Також, згідно військового квитка серії [NUMBER] убачається, що [PERSON] з 15.11.2022 року призваний у Збройні Сили України та на час розгляду справи виконує свій громадянський обов`язок щодо захисту батьківщини від агресора. А тому, суд вважає, що у цій справі наявні одночасно умови, передбачені частиною третьою статті 652 ЦК України: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, оскільки сторони договору не могли передбачити такої збройної агресії проти України; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які позивач у справі не міг усунити після їх виникнення, оскільки, по перше, агресія щодо України продовжується й на день розгляду справи, а мобілізація є обов`язковою; 3) виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін та позбавляє позивача того, на що він розраховав при укладенні договору (оброблення землі та отримання з цього доходу); 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не впливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». За [PERSON] , справедливість - це найвища чеснота, що утримує мужність, поміркованість та мудрість в повній рівновазі й гармонії («кожному своє»). За Платоном, саме справедливість державного устрою породжує у нього «однодушність» (homonoia) і дружбу (philia) співгромадян, жінок і чоловіків. Чимало філософсько-правових концепцій розглядають справедливість, як найвищу, навіть, передумовну правову цінність та морально-етичну цінність. Правова справедливість є категорично-безумовним моральним обов`язком влади -вищим від будь-яких її прогресистських намірів та устремлінь. Суд керується загальними засадами права, а саме, справедливості та розумності, які були сформульовані ще римськими юристами «Contra legem facit, qui id facit, quod lex prohibet; in fraudem vero, qui salvis verbis legis sententiam eius circumvenit» Paul., D. 1, 3, 29. Той, хто чинить дії, заборонені законом, порушує закон; той, хто оминає закон, дотримуючись його букви, порушує дух закону (Павло «Коментар до закону Цинція» (Lex Cincia), пізніше закріплено в Дигестах Юстиніана 1, 3, 29). Тобто, дотримуватися необхідно не тільки букви закону, але і його духу. Говорячи сучасною мовою, необхідно не допускати зловживання правом. Тим більше, застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18). Також, з відкритих джерел суду стало відомо, що рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21.07.2023 року у справі № 740/2004/23 стягнуто з [PERSON] на користь Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області заборгованість за договором оренди земельної ділянки, придбаної на земельних торгах (аукціоні), від 09.08.2021р. в розмірі 203123,66 грн, з яких: 169080,59 грн - основний борг, 34043,07 - пеня. Крім того, на думку суду, розірвання договору у даному випадку жодним чином не вплине на майнові права орендодавця, який не позбавлений можливості у тому ж порядку (аукціон) отримати орендну плату, оскільки даний орендар через об`єктивні обставини (перебування у ЗСУ) не має можливості обробляти земельну ділянку. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А тому, з урахуванням вищевикладеного, вважаю, що позовні вимоги мають бути задоволені.

Outcome: approved