Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

24.05.2023р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , мотивуючи його тим, що з відповідачкою вони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13.12.2011р. з нього на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1022,00грн. щомісячно, починаючи з 13.10.2011р. і до повноліття дитини. Однак з 18.01.2023р. відповідачка разом з донькою не проживає, неповнолітня [PERSON] з цього часу проживає за місцем його реєстрації: [ADDRESS] разом з його матір`ю [PERSON] та знаходиться на повному утриманні його матері при його матеріальній підтримці, оскільки він на даний час проходить службу в лавах ЗСУ, але надає донці грошову допомогу, телефонує, цікавиться її успіхами та станом здоров`я. Вказані обставини є підставою для припинення стягнення аліментів з нього на користь відповідачки. Крім того, аліменти, одержані на житину, є її власністю. Той із батьків, на кого виплачується аліменти, розпоряджається ними винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. При цьому, неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. У разі нецільового витрачання аліментів платника аліментів має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Оскільки на даний час дитина не проживає з відповідачкою, остання самостійно не забрала судовий наказ з виконавчої служби, грошової допомоги доньці не надає, належним способом захисту та забезпечення найкращих інтересів дитини буде зміна способу стягнення аліментів шляхом їх зарахування на особистий рахунок дитини. Просить звільнити його від сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , які стягнуті наказом Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13.12.2011р. №21-2378/2011, починаючи з 18.01.2023р., припинити стягнення з нього аліментів з дня набрання законної сили рішенням у цій справі, встановити порядок сплати аліментів, які нараховані та не стягнуті з нього на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , згідно судового наказу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13.12.2011р. №21-2378/2011, з дати його видачі і до 18.01.2023р. шляхом внесення їх на особистий рахунок [PERSON] у відділенні Державного ощадного банку України Ухвалою суду від 30.05.2023р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання. 03.07.2023р. від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позов визнала частково, зокрема, не заперечує проти задоволення вимоги щодо звільнення та припинення стягнення аліментів з позивача на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] з 18.01.2023р., оскільки дитина дійсно з цього часу з нею не проживає. Щодо зміни порядку сплати аліментів, а саме заборгованості, яка виникла за період з 2011р. по 18.01.2023р., шляхом її сплати позивачем на особистий рахунок дитини, не визнає, оскільки в період часу з 2011р. по 2023р. позивач [PERSON] ухилявся від обов`язку сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , жодного разу він не сплатив аліментів у встановленому рішенням суду розмірі, хоча був встановлений мінімальний розмір аліментів. На протязі цих років вона самостійно утримувала доньку за власні кошти, замість спільного утримання разом з позивачем, внаслідок чого була збільшена її частка матеріальних витрат на утримання доньки. Будь-яких інших джерел утримання дитини, або самостійного доходу у дитини у період з 2011р. по 2023р. не було. У зв`язку з цим несплачена позивачем протягом вказаного періоду сума аліментів є його заборгованість безпосередньо перед нею. В цій частині позовних вимог просить відмовити. Ухвалою суду від 13.07.2023р. підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. Представники позивача [PERSON] - адвокати Штабовенко Д.В. та Бондар І.М. в судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просять його задовольнити в повному обсязі. Адвокат Штабовенко Д.В. додатково пояснив, що зміна місця проживання дитини є істотною обставиною яка впливає на обов`язок батьків утримувати дитину. Право стягнення аліментів на свою користь має той з батьків, з ким дитина проживає. В даній справі неповнолітня донька сторін з 18.01.2023р. не проживає з відповідачкою, на користь якої з позивача були стягнуті аліменти на утримання дитини, тому це є підставою для звільнення його з цього часу від сплати аліментів та припинення їх стягнення на майбутнє. Заборгованість по аліментам у виконавчому провадженні дійсно існує, але позивач протягом усього часу добровільно надавав матеріальну допомогу дитині, оскільки у нього були сумніви в тому, що відповідачка буде витрачати усі кошти на доньку. Таку ж допомогу надавала його матір. На цей час, оскільки дитина з матір`ю не проживає, їх сплата на користь відповідачки буде суперечити інтересам дитини у зв`язку з тим, що вони не будуть використовуватись відповідачкою за цільовим призначенням - на утримання дитини. Тому в найкращих інтересах дитини необхідним є зміна порядку сплати аліментів шляхом їх перерахування на особовий рахунок дитини у відділенні банку. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Солнцев П.Б. в судовому засіданні позов визнали частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просять позов задовольнити частково. Відповідачка додатково в судовому засіданні пояснила, що вона самостійно ці роки утримувала доньку залежно від матеріального забезпечення. Вона офіційно працювала, крім періоду, коли була у відпустці по догляду за молодшими синами. ЇЇ чоловік також працював. Вони не голодували, мали все необхідне. Можливо [PERSON] не подобався їх спосіб життя, вона іноді відмовлялась їсти те, що вона готувала. Аліменти позивач жодного разу офіційно не сплатив. Коли донька ходила до нього та бабусі, то після мала якісь грошові кошти, які вони давали їй. Декілька разів бабуся передавала гроші і для неї, але [PERSON] віддавала їй не усі, частину залишала собі. Вважає, що вона має право на отримання заборгованості з аліментів, яка утворилась з 2011р. до 18.01.2023р., як компенсації її витрат на утримання доньки, які вона здійснювала самостійно без допомоги позивача як батька. Вимога про зміну порядку сплати аліментів не передбачена діючим законодавством та фактично направлена на звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам. Третя особа [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала повністю, додаткового суду пояснила, що вона дійсно до 18.01.2023р. проживала разом з матір`ю [PERSON] . Після 18.01.2023р. вона мешкає за адресою батька: [ADDRESS] , разом з бабусею [PERSON] . Наразі батько перебуває у лавах ЗСУ та надає їй посильну матеріальну допомогу, у неї є банківська картка, на яку батько перераховує кошти. У попередні роки через бабусю він також передавав кошти в рахунок сплати аліментів, які вона витрачала на свої потреби, частину віддавала матері. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Суд встановив, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (арк.14). Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13.12.2011р. у цивільній справі №2-2378/2011 з позивача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі розмірі 1022,00грн. щомісячно, починаючи з 13.10.2011р. і до її повноліття дитини. Виконавчий лист №2-2378/2011, виданий судом 13.12.2011р. на підставі вказаного рішення, перебуває на примусовому виконанні в Хортицькому ВДВС у м.Запоріжжі (арк.42-44). Згідно розрахунку державного виконавця Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі від 27.06.2023р. заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , станом на 31.05.2023р. становить 146 127,50грн. Аліменти жодного разу боржником не сплачені (арк.40-41). Постановою державного виконавця Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі ВП №32329700 від 18.04.2023р. накладено арешт на грошові кошти боржника [PERSON] з метою забезпечення виконання рішення суду про стягнення аліментів (арк.20-21). Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (арк.16). З 18.01.2023р. неповнолітня донька сторін [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані позивач [PERSON] та його мати [PERSON] (арк..7-12). Згідно з актом обстеження умов проживання дитини №10-08/882 від 03.05.2023р., складеним спеціалістами Служби (управління) у справах дітей по Хортицькому району, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] , бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] . В квартирі створені сприятливі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. В квартирі сучасний ремонт, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка, в квартирі чисто та придбано. Підключені всі комунальні комунікації. Дитина має окрему кімнату, місце для сну та відпочинку, стіл для навчання, одяг та взяття за віком та сезоном, засоби особливої гігєни, продукти харчування в достатній кількості для навчання в онлайн режимі забезпечена телефоном, канцелярським приладдям (арк.18-19). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивача [PERSON] та бабусею [PERSON] . Онука до січня 2023р. здебільшого проживала з матір`ю, але дуже часто приходила до них в гості, залишалась на декілька днів, було таке, що і на декілька місяців і мати не цікавилась, де знаходиться донька. Вона з сином постійно допомагали дитині матеріально, купляли необхідні речі, предмети, давали гроші на школу, харчування, відпочинок та інше. Декілька разів вона через [PERSON] передавали кошти для відповідачки, про що повідомляла її телефоном. З 18.01.2023р. [PERSON] постійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, син проходить військову службу і надає їм матеріальну допомогу. Їй відомо, що у сина є заборгованість по аліментам, вважає, що її слід сплатити особисто дитині. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою родини [PERSON] , знає [PERSON] з дитинства, дівчина з січня цього року живе постійно з бабусею [PERSON] раніше бачила її один раз на тиждень. Зі слів [PERSON] знає, що вона купляла для онуки одяг, підручники, інші необхідні речі та предмети, гроші на це давав також батько. Також з її слів знає, що про аліменти батько дитини дізнався, коли нещодавно влаштувався на роботу. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є цивільним чоловіком відповідачки. Проживають разом з 2014р., мають двох малолітніх синів. Квартира у них 2-кімнатна, але [PERSON] займала окрему кімнату. Готувала дружина на усю сім`ю, усі харчувались однаково. Все необхідне в родині було. Вони з дружиною завжди працювали. [PERSON] іноді відмовлялась від того, що були приготовлено. Аліменти її батько не платив, він його особисто не знає і ніколи не бачив. Щоб він передавав гроші дружині для утримання [PERSON] , йому також невідомо. Іноді він бачив, як у [PERSON] з`являлись гроші після того, як вона ходила до бабусі. Вона їх тратила на свої потреби. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ст.180,181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Діючий СК України передбачає підстави звільнення батьків від обов`язку дитини (ст.188 СК України) та припинення права на аліменти на дитину (ст.190 СК України). Жодна з цих підстав не пов`язана із зміною дитиною під час утримання стягнення аліментів місця свого проживання. Разом з тим, відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Отже, беручи до уваги, що аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні, а також те, що в діючому законодавстві відсутня імперативна заборона на припинення стягнення аліментів, таке припинення за положеннями ст.273 СК України, ст.273 ЦПК України є можливим, зокрема, у тому випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому, обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини,які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд встановив, що з 18.01.2023р. неповнолітня донька сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з бабусею [PERSON] за місцем реєстрації позивача [PERSON] (на даний час проходить службу в лавах ЗСУ), а не з матір`ю [PERSON] , на користь якої за рішенням суду з позивача [PERSON] як батька були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . Вказані обставини є такими, що істотно впливають на перерозподіл прав та обов`язків сторін як батьків, зокрема, вказують про відсутність підстав для подальшого стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання їх неповнолітньої доньки. При цьому, відповідачка [PERSON] вказані обставини не оспорювала, підтвердила, що донька дійсно з 18.01.2023р. з нею не проживає і вона не здійснює заходів щодо її утримання. Проти задоволення позову в цій частині не заперечувала. За таких обставин, виходячи з принципу розумності та справедливості, з максимально можливим урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, суд вважає необхідним припинити стягнення з позивача [PERSON] аліментів на користь відповідачки [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з 18.01.2023р. , задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Ухвалюючи рішення в іншій частині позовних вимог, суд виходить з того, що вони фактично полягають в зміні порядку сплати позивачем як боржником заборгованості по аліментам на користь відповідачки [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , яка утворилась станом на 18.01.2023р., зокрема, в їх внесенні позивачем на особистий рахунок дитини у відділенні банку. Ці вимоги позивач та його представник обґрунтовують тим, що з 18.01.2023р. неповнолітня донька сторін не проживає з відповідачкою, остання не здійснює заходи щодо утримання доньки, тому сплата заборгованості по аліментам на користь відповідачки буде суперечити інтересам дитини, оскільки ці кошти не будуть витрачатись за їх цільовим призначенням - забезпечення дитини усім необхідним для повноцінного розвитку, навчання. Згідно з ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з ст.186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Проаналізувавши вищевикладені норми законодавства та оцінивши фактичні обставини справи, суд вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного, оспорюваного права. Діюче законодавство взагалі не передбачає зміни порядку сплати заборгованості по аліментам, в т.ч. яка утворилась до зміни неповнолітньою дитиною місця проживання та припиненням перебування її на утриманні матері, на користь якої ці аліменти були стягнуті. В даному випадку зміна порядку стягнення аліментів не може ототожнюватись із зміною способу їх стягнення, на що вказав представник позивача, оскільки спосіб стягнення аліментів відповідно до ст.181 СК України - це стягнення аліментів у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів у випадку відсутності домовленості між батьками визначається тим з батьків, разом з яким проживає дитина, і може бути змінений за позовом також одержувача аліментів.. Посилання позивача та його представника як на підставу вказаних позовних вимог на ст.186 СК України суд також відхиляє, оскільки ця стаття регулює питання контролю за цільовим витрачанням аліментів за заявою платника аліментів у випадку відсутності у нього заборгованості по аліментам, тобто за фактичної сплати аліментів протягом визначеного періоду і їх фактичного витрачання одержувачем не за цільовим призначенням, що має бути доведено відповідним висновком органу опіки та піклування. В цій же справі судом достовірно встановлено і не оспорювалось обома сторонами, що позивач протягом усього періоду стягнення аліментів їх на користь відповідачки не сплачував, має значну заборгованість, що автоматично виключає можливість витрачання аліментів не за цільовим призначенням. Факт надання позивачем безпосередньо дитині матеріальної допомоги, на що вказали представник позивача, третя особа [PERSON] та свідок [PERSON] , не звільняє позивача від обов`язку виконувати рішення суду про стягнення аліментів на користь відповідачки . Сам по собі факт непроживання неповнолітньої [PERSON] з 18.01.2023р. з відповідачкою не є свідченням того, що сплачена позивачем заборгованість по аліментам буде використана не за цільовим призначенням. При цьому, такі посилання позивача та його представника є припущенням можливих майбутніх подій, на чому не може ґрунтуватись рішення суду. Вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, яка утворилась станом на 18.01.2023р., з підстав, передбачених ст.197 СК України, позивач не заявляв. Таким чином, суд вважає позовні вимоги про встановлення порядку сплати аліментів, які нараховані та не стягнуті з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітньої доньки з 13.12.2011р. до 18.01.2023р. шляхом внесення їх на особистий рахунок дитини у відділенні банку, незаконними та необґрунтованими, у звьязку з чим в їх задоволенні необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити частково.

Outcome: partial