Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

05 травня 2023 року ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» через систему «Електронний суд» звернулось до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» 18 619,36 грн відшкодування страхової виплати в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 10 серпня 2019 року о 05 год. 11 хв. на вулиці Закревського 13, [PERSON] керуючи автомобілем марки «Фольксваген Пасат» д.н.з. [NUMBER] не дотримавшись дорожньої обстановки, беспечного інтервалу скоїв наїд на припаркований автомобіль марки «Шевроле Авео» д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини [PERSON] , який під час пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння, за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за статтями 124, 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також, у позові зазначено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно до полісу №АО/1459170 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Оранта-Січ», який діяв з 08 серпня 2019 року по 07 серпня 2020 року. 13 грудня 2019 року власник автомобіля Шевроле Авео, [PERSON] звернувся до страхова компанія - ПрАТ «СК «Оранта-Січ» з повідомленням про ДТП та з заявою про страхове відшкодування. На виконання умов договору страхування, позивачем здійснено виплату за пошкоджений автомобіль у розмірі 18 619,36 грн. Оскільки відповідач під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, та відповідно не сплаченою залишилась сума страхового відшкодування у розмірі 18 619,36 грн, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 12 травня 2023 року відкрито провадження у справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 12 травня 2023 р. було надіслано відповідачу за його адресою зазначеною у позові, однак конверт повернувся на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Відзив на позов відповідачем у встановлений судом строк не подано з невідомих суду причин. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 31 липня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Оранта - Січ» та [PERSON] було укладено Поліс №АО/1459170 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до умов вказаного Полісу страхування страхова компанія взяла на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Фольксваген Пасат», державний реєстраційний номер [NUMBER] сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Відповідно до постанови Деснянського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року у справі № 754/13073/19 вбачається, що 10 серпня 2019 року о 05 годині 11 хвилин, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Фольксваген Пасат, державний номерний знак [NUMBER] , в місті Києві по вулиці Закревського 13, не врахував дорожньої обстановки, безпечного інтервалу скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Шевроле Авео», державний номерний знак [NUMBER] , водія [PERSON] , в результаті чого обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Також, згідно вказаної постанови суду від 07 жовтня 2019 року у справі №754/13073/19 водій [PERSON] керував транспортним засобом Фольксваген Пасат, державний номерний знак [NUMBER] в місті Києві по вулиці Закревського, 13, в стані алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння , у встановлений законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків. Вказаними діями водій порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за що передбачена частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року у справі №754/13073/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених частиною ст. 124, ч. 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді: -за адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП - штраф у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян у розмірі 340,00 грн; -за адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП - один рік позбавлення права керування транспортним засобом та штраф в розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян в розмірі, що становить 10 200,00 грн. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «СК«Оранта-Січ» 13 грудня 2019 року з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою від 13 грудня 2019 року за № 42/19/1 про виплату страхового відшкодування завданої в результаті дорожньо- транспортної пригоди, що сталася 10 серпня 2019 року в м. Києві по вул. Закревського 13 звернувся до ПАТ «СК «Оранта-Січ» власник автомобіля «Шеврол Авео» , [PERSON] . Так, на підставі страхового акту №142059 від 03 березня 2020 року ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 18 619, 36 грн, що підтверджується розпорядженням на виплату від 03 березня 2020 року № 101. З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування страхової виплати в порядку регресу в сумі 18 619,36 грн. Зважаючи, що відповідачем в добровільному порядку не виплачено відшкодування, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Так, статтею 1191 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктами «а» та «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Як вже було зазначено судом та встановлено постановою Деснянського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року у справі №754/13073/19, відповідач керував транспортним засобом «Фольксваген Пасат», державний номерний знак [NUMBER] , у стані алкогольного сп`яніння. Суд вважає за необхідне зазначити, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З огляду на вищевикладене в розумінні статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, статей 1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати позивачу завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за полісом №АО/1459170. Відповідно до частини 6 статті 261 ЦК України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі. Судом встановлено, що з метою досудового врегулювання спору, відповідачу було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу. Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини. Відповідно до пункту 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За приписами статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з частиною 1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зі сторони відповідача не було вчинено дій для відшкодування завданих збитків у повному обсязі, а тому після проведення виплати потерпілій особі у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача. Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідач процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву, не скористався, тому доводи позивача відповідачем не спростовано. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 147,20 грн.

Outcome: approved