Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

13 грудня 2022 року до Вишгородського районного суду Київської області, за підписом керівника Вишгородської окружної прокуратури М.Василенка, надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить усунути перешкоди у здійсненні Київської обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 3221885200:20:282:0247 площею 0,12 га, шляхом визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації №1792 від 6 жовтня 2011 року щодо передачі земельної ділянки у власність [PERSON] та її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] , а також стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що оспорюваним розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації, всупереч вимог лісового законодавства України, передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3221885200:20:282:0247 площею 0,1200 га для ведення садівництва, яка розташована на території Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту) та перебуває у постійному користуванні державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція», без виключення її з Державного лісового фонду України. [PERSON] видано державний акт серії ЯМ № 086385 на право власності на вказану земельну ділянку. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Згідно інформації від 5 січня 2017 року № 189 ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», яке перебуває у стані припинення шляхом приєднання до «Клавдієвський лісгосп», не надавало погодження на вилучення земельної ділянки. Згідно інформації наданої Українським державним проектним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» листом № 456 від 13 вересня 2017 року та наданих ним фрагментів публічної кадастрової карти України межі земельної ділянки з кадастровим номером 3221885200:20:282:0247 повністю накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», а саме на 19 виділ 2 кварталу Старопетрівського лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція». Згідно планшету № 2 (лісовпорядкування 1993 року) Старопетрівського лісництва Д1Г «Київська лісова-науково дослідна станція» та планшету № 2 (лісовпорядування 2003 року) Старопетрівського лісництва ДП «Київська лісова-науково дослідна станція» площа та контури 17,19 виділ 2 кварталу Старопетрівського лісництва не змінились. Згідно з проектом організації та розвитку лісового господарства Київської лісової науково-дослідної станції 2004 року, (таксаційний опис, відомості поквартальних підсумків), земельна ділянка передана у власність [PERSON] на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 1792 від 06 жовтня 2011 року є земельними ділянками лісогосподарського призначення, покриті лісовою рослинністю. Оскільки спірна земельна ділянка відносилась до земель державної власності для лісогосподарського призначення, розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від №1792 від 06 жовтня 2011 року прийняте з перевищенням наданих заковом повноважень та всупереч пункту «г» частини четвертої статті 84, частини другої статті 56 Земельного кодексу України. Розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 1792 від 06 жовтня 2011 року в частині щодо передання у власність спірної земельної ділянки, та яким змінено її цільове призначення без згоди землекористувача, прийнятий всупереч вимогам частини сьомої статті 20, частини п`ятої статті 116, статті 141, частин другої та третьої статті 142, частини другої статті 149 Земельного кодексу України. Як зазначено у позовній заяві, на час звернення прокурором до суду з даним позовом власником спірної земельної ділянки є держава в особі Київської обласної державної адміністрації, оскільки вказана земельна ділянка знаходиться за межами с. Лютіж Вишгородського району Київської області. 27 травня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яким внесено зміни до повноважень органів державної влади у сфері регулювання земельних відносин та розпорядження земельними ділянками державної власності. Отже, розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення для лісогосподарських потреб, на даний час, покладено на Київську обласну державну адміністрацію, у відповідності до вимог частини п`ятої статті 122, пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України. Таким чином, розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області № 1792 віл 06 жовтня 2011 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки лісогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за рахунок державних земель запасу прийнято всупереч статей 20, 56, 84, 122, 142, 149 Земельного кодексу України, статей 45, 47, 48, 54, 57 Лісового кодексу України, у зв`язку з чим на підставі статей 21, 152, 155 Земельного кодексу України, статей 16, 21, 393 Цивільного кодексу України, підлягає визнанню судом недійсним, а земельна ділянка поверненню у власність держави. Крім цього, прокурор зазначає, що, оскільки, уповноваженим органом державної виконавчої влади рішення про передачу, зміну їх цільового призначення та передачу їх у приватну власність громадянам не приймалось, відтак право розпорядника, постійного користувача та дійсного володільця спірних земель - Народу України, Київської обласної державної адміністрації до цього часу у законний спосіб не припинене, що вказує на те, що право власності спірними землями у відповідача, в силу законодавчо встановлених обмежень на оборот земель лісогосподарського призначення, не виникло, тому ефективним способом захисту, спрямованим на повернення земельних ділянок, є негаторний позов (стаття 391 Цивільного кодексу України), який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного власника відповідних земельних ділянок, та строки позовної давності на який не поширюються. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 15 лютого 2023 року об 11:30. На стадії підготовчого провадження брала участь прокурор Богач О.С. Інші учасники провадження не з`явилися, поважності причин неявки до суду не повідомляли. Відповідач Вишгородська районна державна адміністрація, отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, правом подати відзив на позовну заяву, не скористалися. Конверт, надісланий відповідачу [PERSON] із ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви з додатками, повернувся до суду без вручення адресату з причин «за закінченням терміну зберігання», у зв`язку з чим його виклик до суду здійснювався у порядку, встановленому частиною одинадцятою статі 128 ЦПК України. Третя особа, отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, правом подати пояснення щодо позову, не скористалися. Ухвалою суду від 20 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду на 22 червня 2023 року о 10:00. У призначене судове засідання з`явився прокурор Кривошея С.В. Інші учасники провадження не з`явилися, причини неявки не повідомили. Враховуючи, що судова кореспонденція, надіслана відповідачу [PERSON] повертається до суду без вручення адресату з причин «за закінченням терміну зберігання», а також зважаючи на дію в Україні воєнного стану, введеного у зв`язку із російською військовою агресією проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, із 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, та можливою мобілізацією відповідача до лав Збройних Сил України, або інших утворених відповідно до закону військових формувань, до Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки було надіслано відповідний запит, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 10:00 29 серпня 2023 року. 29 липня 2023 року до суду від Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшла відповідь на запит суду, з якої убачається, що [PERSON] на військовому обліку не перебуває, на військову службу за призовом під час мобілізації не призивався. У судове засідання, призначене на 29 серпня 2023 року з`явився прокурор Кривошея С.В. Інші учасники не з`явилися, причини неявки до суду не повідомили. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності інших учасників провадження, суд враховує думку прокурора, який вважав за можливе та не заперечував проти ухвалення заочного рішення, вжиті судом заходи на забезпечення їх участі під час розгляду справи у суді, а також положення статей 223, 280 ЦПК України. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Стаття 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи та фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 1792 від 06.10.2011 року [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,1200 га, що розташована в садівничому товаристві «Майдан» на території Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області (а.с. 17). На підставі вказаного розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації [PERSON] видано державний акт серії ЯМ № 086385 на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 3221885200:20:282:0247 (а.с. 16). Згідно листа від 05 вересня 2017 року № 189, ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» не надавало погодження на вилучення земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером 3221885200:20:282:0247, розташованої на території Лютізької сільської ради Вишгородського району (а.с. 18). Згідно листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 11 січня 2018 року № 04-48/78, Управління не надавало погодження на вилучення та зміну цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення, зокрема щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3221885200:20:282:0247 (а.с. 27). З фрагменту публічної кадастрової карти України за даними лісовпорядкування 2003, 2014 років з нанесеними межами кварталів №1, 2 та межами земельної ділянки з кадастровим номером 3221885200:20:282:0247 вбачається, що зазначена земельна ділянка повністю накладається на землі лісового фонду, які перебувають в користуванні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» (а.с. 20). Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Стаття 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пункти 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до пункту 5 частини 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону. Законом передбачено, що суд який розглядає справу, може самостійно при здійсненні судочинства використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Так, під час дослідження судової практики у вказаній категорії справ, у Єдиному державному реєстрі судових рішень було встановлено наявність рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року у цивільній справі №363/5296/18 за позовом Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція» до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON] про визнання незаконними та скасування розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації та державного акту на право власності на земельну ділянку. Як убачається із вказаного судового рішення, заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція» звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації №1792 від 06.10.2011 щодо передачі земельної ділянки у власність [PERSON] ; визнати недійсним державний акт серії ЯМ №086385 на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, виданий [PERSON] з кадастровим номером 3221885200:20:282:0247 для ведення садівництва, та скасувати його державну реєстрацію. Свої вимоги мотивує тим, що оспорюваним розпорядженням Вишгородська районна державна адміністрація всупереч вимог лісового законодавства України, передала у приватну власність [PERSON] земельну ділянку за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», без виключення її з Державного лісового фонду України. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Однак, згідно листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 11 січня 2018 року № 04-48/78, останнє не надавало погодження на зміну цільового призначення на спірну земельну лісову ділянку для її використання в цілях не пов`язаних з веденням лісового господарства. Таким чином, Вишгородською районною державною адміністрацією, в порушення вимог ст. 20, 21, 56, 57, 122, 149 ЗК України, ст. 57 ЛК України передано у власність землі лісогосподарського призначення без погодження зміни цільового призначення органом лісового господарства та Кабінету Міністрів України. Також, не проведено державну експертизу проектів землеустрою, що є порушенням вимог ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Суд, розглянувши вказану справу, надавши оцінку доводам прокурора, встановив порушене право позивача та вважав слушними доводи прокурора про те, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 1792 від 06.10.2011 року щодо передачі земельної ділянки у власність [PERSON] прийнято з порушенням вимог закону, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 3221885200:20:282:0247 накладається на землі 1-го та 2-го кварталу Старопетрівського лісництва. Водночас, за клопотанням представника відповідача [PERSON] та представника Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про застосування строків позовної давності, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція» до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON] про визнання незаконними та скасування розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації та державного акту на право власності на земельну ділянку. Постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року апеляційну скаргу заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області залишено без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року без змін. Постановою Верховного Суду від 26 січня 2022 року Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року в частині вирішення позовних вимог заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, заявлених в інтересах держави в особі державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція», скасовано. Позов у цій частині залишено без розгляду. В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року залишено без змін. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Керівник Вишгородської окружної прокуратури, звертаючись у грудні 2022 року до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Клавдієвське лісове господарство» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою, а також прокурор Кривошея С.В., який брав участь у розгляді справи №363/5296/18, не повідомили суд про наявність вказаних судових рішень. У судовому засіданні під час з`ясування вказаних обставин, прокурор зазначив про обраний інший спосіб захисту порушених прав позивача держави в особі Київської обласної державної адміністрації. Так, звертаючись до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, прокурор посилається на зміни у чинному законодавстві України, які відбулися 27 травня 2021 року та, відповідно, до яких на час звернення прокурором до суду, власником спірної земельної ділянки є держава в особі Київської обласної державної адміністрації, а вимоги стосуються усунення перешкоди у здійсненні Київської обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації №1792 від 6 жовтня 2011 року щодо передачі земельної ділянки у власність [PERSON] та її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] . Аналізуючи зміст рішень судів у справі №363/5296/18, підстави позову, його вимоги та склад учасників, з урахуванням підстав позову, вимог та складу учасників у цій справі, суд зазначає, що прокурором у позовній заяві у цій справі не змінювалися первісні фактичні підстави позову, які були вказані у заяві прокурора у справі №363/5296/18, а лише зазначено про наявність змін у законодавстві у зв`язку з якими прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави і цього разу в особі Київської обласної державної адміністрації, а також зміною формулювання позовних вимог, які містять у собі ті самі вимоги про визнання незаконним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації №1792 від 06 жовтня 2011 року щодо передачі земельної ділянки у власність [PERSON] , тим самим, усунути перешкоди у здійсненні Київської обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою та її повернення на користь держави. У справі №363/5296/18 також було заявлено вимогу про визнати недійсним державний акт серії ЯМ №086385 на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, виданий [PERSON] з кадастровим номером 3221885200:20:282:0247 для ведення садівництва, та скасувати його державну реєстрацію. Отже прокурор, володіючи обставинами, які були відомі йому під час подання ним позову у цій справі та з тих самих матеріальних питань, фактично доповнило їх новим нормативно-правовим обґрунтуванням та доводами при збереженні первісних обставин, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду не є зміною підстав позову, пред`явленого у справі № 911/624/21. Тим самим, прокурором не враховано, що на час звернення у грудні 2022 року до суду з цим позовом, судовими рішеннями у справі №363/5296/18 за позовом прокурора в інтересах держави, уже перевірялась законність набуття права власності відповідачем [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3221885200:20:282:0247, площею 0,1200 га, видану йому на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації №1792 від 06 жовтня 2011 року, з тих самих підстав. При цьому, як рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року у справі №363/5296/18, так і постановами судів апеляційної і касаційної інстанції за апеляційними скаргами прокурорів, відхилено доводи прокурора про те, що даний позов є негаторним, про що прокурор зазначає, звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування земельної ділянки. З огляду на викладене, суд звертає увагу на те, що правова визначеність визнається однією з фундаментальних вимог верховенства права в демократичних державах, що покликана забезпечити стабільність правозастосування. ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 ЄКПЛ, повинно тлумачитися у світлі Преамбули до ЄКПЛ, яка проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Держав. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає, серед іншого, що ухвалене судами остаточне рішення не може ставитися під сумнів. Правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, що є принципом остаточності судових рішень. Принцип res judicata є важливим аспектом принципу правової визначеності у цивільному судочинстві, що передусім передбачає повагу до судових рішень, що набули статусу остаточних та забезпечення стабільності правозастосування, зміст якого може бути зведений до наступних положень: а) сторони не мають права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою проведення повторного слухання і нового вирішення справи, натомість повноваження судів вищої інстанції щодо перегляду справ можуть використовуватися виключно для виправлення істотних судових помилок, фундаментальних дефектів провадження, перегляду неправомірних судових рішень, тобто мають існувати істотні підстави для перегляду остаточних та обов`язкових судових рішень; б) посадові особи держави, які не були стороною у справі, не повинні мати необмеженого часовими рамками права звертатися до суду зі скаргою на остаточне судове рішення з метою його скасування; в) процесуальні правила оскарження судових рішень щодо належних суб`єктів та строків оскарження, неможливості безпідставного поновлення строків оскарження, дотримання вимог до форми і змісту апеляційної та касаційної скарг тощо мають неухильно дотримуватися; г) новий розгляд справи за тотожним позовом, а також можливість обходу остаточних судових рішень шляхом подачі нових позовів до суду, які, хоча і не є тотожними, однак ґрунтуються на тих самих фактичних обставинах справи та мають на меті новий розгляд та вирішення справи, якщо у справі вже ухвалене остаточне рішення, є недопустимим; д) факти, встановлені в рішенні суду, що набрало законної сили, під час наступного розгляду справ між цими самими сторонами вважаються преюдиційними та не повинні встановлюватися повторно. Так, у низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у світлі дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», п. п. 51, 52, «Брумареску проти Румунії», п. 61). Суд звертає увагу на справу «Brletic v. Croatia», що розглядалася Європейським судом з прав людини, зазначивши, що навіть якщо пристати на позицію, що зазначені справи не були ідентичними, вони, тим не менше, відповідно до національного законодавства стосувалися один і тих самих сторін, а також одних і тих самих правовідносин та фактичних обставин справи, що було визначальним для вирішення спору, та обидва провадження стосувалися одних і тих самих матеріальних питань. Під час другого провадження суд знехтував висновками іншого суду щодо фактичних обставин справи, досягнутих за результатами першого провадження та відтворених у рішенні суду, що набрало законної сили. Друге провадження, таким чином, надавало компанії «другий шанс» для вирішення спору, який вже був вирішений судом, що свідчить про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, подання прокурором нового позову про той самий предмет і з тих самих підстав, з яких прийнято рішення у справі №363/5296/18, яке набрало законної сили, фактично зводиться до нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у пункті 24 постанови від 14 грудня 2022 року в справі № 910/16463/21. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. З огляду на викладене, суд зазначає, що вимоги про визнання недійсними недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації №1792 від 6 жовтня 2011 року щодо передачі земельної ділянки у власність [PERSON] , пов`язаних з предметом спору земельна ділянка з кадастровим номером 3221885200:20:282:0247 площею 0,12 га, яка вибула з володіння держави та, як наслідок її повернення, були у встановленому законом порядку розглянуті Вишгородським районним судом Київської області у справі №363/5296/18 та було обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову з підстав, пропуску прокурором строку позовної давності, саме з метою та забезпечення відсутності необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будьяке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи підстави та предмет даного спору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову прокурора, у зв`язку з чим, у задоволенні даного позову слід відмовити. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed