Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-18 00:00:00

Генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробот В.В. звернувся із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради без його згоди, для стаціонарного лікування. В обґрунтування заяви посилається на ту обставину, що [PERSON] , 17 серпня 2023 року о 20 год. 34 хв. був госпіталізовий в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від родички [PERSON] . На підставі цих відомостей 17 серпня 2023 року о 20 год. 34 хв. [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] у приймальному відділенні. Так, за наслідками цього огляду лікар-психіатр підтвердив висновок про необхідність його госпіталізації для обстеження та лікування у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Також, [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» та прийшла до висновку, що лікування [PERSON] можливе лише в умовах стаціонару. Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня, у зв`язку із відмовою від запропонованої госпіталізації. У судовому засіданні представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради лікар-психіатр Друшляківська О.О. заяву підтримала і пояснила, що громадянин [PERSON] поступив на стаціонарне лікування та обстеження в 1 психіатричне відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, з приводу діагнозу: Параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, змішаний дефект психіки. Є обґрунтовані ризики, зважаючи на його симптоми, а також професійний досвід, що він може заподіяти шкоду собі, або своїм близьким. Представник [PERSON] - адвокат Шевчук В.О. заперечив щодо задоволення заяви. Прокурор в судовому засіданні заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, без його згоди підтримав. [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення заявив про його примусову госпіталізацію вказавши, що є здоровим та не потребує жодного лікування. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є родичкою [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 17.08.2023, за місцем її проживання в [ADDRESS] , знаходилась її донька. До них прийшла матір [PERSON] , а в подальшому підійшов [PERSON] , який почав конфліктувати, що стало причиною виклику працівників поліції. Свідок пояснила, що її донька [PERSON] просила [PERSON] залишити територію її домоволодіння, на що [PERSON] намагався її душити та спричинив подряпини шкіри, а в подальшому вступив у конфлікт із працівниками поліції, якому розбив лице. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , показала, що 17.08.2023 року перебувала за своїм місце проживання в [ADDRESS] . До них прийшла мати [PERSON] а в подальшому і [PERSON] , який спричинив конфлікт та не хотів залишати домоволодіння, що стало причиною виклику працівників поліції. Свідок вказала, що [PERSON] намагався її душити та спричинив подряпини шкіри. Далі, [PERSON] вступив у конфлікт із працівниками поліції в ході якого розбив лице одному із працівників поліції. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР: Голови комісії Забігайло Н., Зав. відділенням та лік. лікар Друшляківської О., лікаря - психіатра [PERSON], хворий [PERSON] , [INFO] , поступив на стаціонарне лікування в умови 1 психіатричного відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР 17 серпня 2023 року о 20 год. 34 хв., доставлений бригадою швидкої допомоги та наряду поліції, з приводу діагнозу: параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, змішаний дефект психіки. Вказала, що [PERSON] дивно поводиться, конфліктує із сусідами, пише численні скарги. Анамнез життя та захворювання (зі слів пацієнта та медичної документації): із анамнезу відомо, що психічним розладом страждає з 1990 року, відколи вперше під час служби в армії змінився в поведінці - став неспокійним, дратівливим, не спав вночі, не виконував накази командирів, розмовляв сам до себе, погрожував оточуючим. Після лікування в госпіталі був комісований з армії по статті 8"б". По поверненні з армії значно змінився в поведінці, усамітнювався, полишив роботу, втратив друзів, закривався в кімнаті, робив вирізки з газет, конфліктував з батьками, галюцинував, довго стояв в незручних позах, у зв`язку з чим був вперше госпіталізований в умови КНГІ "ТОКПЛ" ТОР, де лікувався з 16.11.2000 по 12.01.2001 року. Наступна госпіталізація з 23.01.2001 по 29.06.2001 року. З приводу того, що поводив себе агресивно, викидав речі з кімнати, поламав меблі, вдарив матір. Останній раз лікувався в 7 психіатричному відділенні в серпні 2002 року. З 2001 року визнаний івалідом II групи. Поступає повторно у зв`язку з погіршенням стану здоров`я - впродовж тривалого часу не приймає ліки, зі слів родички та запису чергового лікаря: впродовж останніх місяців, на пацієнта почастішали скарги, в поліцію про те, що чіпляється до перехожих, погрожував їм, пише численні скарги в поліцію та суди на сусідів. Напередодні їздив в Тернопіль "до начальства, бо мене обікрали мєнти, знущаються з мене та беруть хабарі...", стареньку матір віз "як свідка". Повернувшись в Теребовлю, викликав поліцейських, щоб заявити про крадіжку документів, серед яких і паспорти пацієнта та його матері, які залишив біля неї, вступив в конфлікт з працівниками поліції та племінницею, яку намагався душити. Працівники поліції фізично намагалися перешкодити, в результаті чого вступив в бійку з ними. Зі слів поліції та лікаря швидкої допомоги мати пацієнта неодноразово просила його полікуватись, звернутись до лікарів за допомогою, проте він відмовлявся. Було викликано БІІІД і в супроводі працівників поліції госпіталізований в 1 психіатричне відділення КНП "ТОКПЛ" ТОР. Згідно висновку лікарів-психіатрів психічний стан [PERSON] : в свідомості. Орієнтований в достатньому об`ємі. Доступний продуктивному мовному контакту. На запитання відповідає багатослівно, не по суті, часто не дає себе перебивати, поводить себе фамільярно, ставить свої умови. Стверджує: "я працював і працюю в аналітичному центрі...у мене вільний графік роботи...я вчився в УКУ...Я парамедик...був на Майдані...надавав допомогу...займаюся правовою діяльністю...у мене є впливові друзі, які будуть всю цю справу розбирати". Мова голосна, пришвидшена. Мислення непослідовне, паралогічне, схильне до зісковзування та резонерства. Висловлює маячні ідеї відношення, шкоди, переслідування: "то самі поліцейські були зацікавлені в тому, щоб пропали мої документи...вони мене спровокували та сфальсифікували все". В розмові схильний до конфліктів, підозрілий, внутрішньо-напружений. У відділенні пише скарги на працівників поліції. Настрій мінливий. Вольові процеси ослаблені. До свого стану критика хвороблива. Інструкції мед. персоналу виконує вибірково. Діагноз: Параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, змішаний дефект психіки. Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» потребує госпіталізації в КНП "Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня" ТОР в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, оскільки він страждає на тяжкий психічний розлад внаслідок чого вчинив дії, що являють безпосередню небезпеку для оточуючих. Відповідно до вимог статті 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до статті 4 Закону психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади. Підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законного затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг відповідно до процедури, встановленої законом. Відповідно до статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Разом з тим, суд зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Проте згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18 та у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі за № 766/13565св 17; від 18 грудня 2019 року у справі за №552/5273/18). Відповідно до частини першої, другої статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Судом встановлено, що станом на день звернення генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота В.В. про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] , є підстави для такої госпіталізації, які встановлені лікарською комісією, госпіталізація особи до психіатричного закладу відповідає положенням Закону України «Про психіатричну допомогу» та вимогам процесуального законодавства та є необхідною у зв`язку із тим, що у [PERSON] , наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, а також останній вчинив дії, що являють безпосередню небезпеку для оточуючих, а його обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару, що підтверджено матеріалами цивільної справи, показаннями свідків. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені докази та вимоги законодавства, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] до психіатричного закладу, а тому заяву генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота Володимира Васильовича про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] , [INFO] , слід задовольнити.

Outcome: approved