Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області звернулась до суду в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON] , зацікавлена особа [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, призначення опікуна та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах. Підставою для взяття [PERSON] на облік стала інформація про факт залишення дитини без батьківського піклування через смерть матері, [PERSON] . Батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . Батьки дитини у шлюбі не перебували. Мати малолітнього, [PERSON] , померла [INFO] . Батько, [PERSON] , повністю усунувся від утримання і виховання дитини, протягом тривалого часу не приймає участі у житті сина, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться його життям та долею. [PERSON] проживає разом з бабусею, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. За час проживання малолітнього [PERSON] у бабусі, відповідач сином не опікувався. Будучі єдиним законним представником малолітнього сина, батьком не вирішене питання щодо укладання декларації з лікарем-педіатором. [PERSON] не отримував належного рівня медичного догляду та лікування, хоча за станом здоров`я потребував медичної допомоги. Не вирішені батьком питання матеріального забезпечення дитини, він не оформив пенсію за втратою годувальника або інші соціальні виплати, для матеріального утримання дитини. Самостійно батько також не надає матеріальної підтримки. Більше року, враховуючи що місто Харків опинилось в зоні бойових дій, [PERSON] , жодного разу не поцікавився життям сина, не надав ніякої допомоги [PERSON] у його вихованні. [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та матеріального утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Дитина фактично залишилась без батьківського піклування. Батько відсторонився від сина, не цікавиться його розвитком, не піклується про його майбутнє. Водночас, [PERSON] , бабуся [PERSON] , перебуває на обліку кандидатів в опікуни в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та бажає і надалі займатися вихованням. У зв`язку з викладеним просить суд позовну заяву задовольнити. Ухвалою судді від 25.04.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді від 12.07.2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача Гладченко Н. О. в судовому засіданні просила позовну заяву задовольнити з підстав, зазначених у позові. Зацікавлена особа [PERSON] , позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи чи про поважність своєї неявки суд не повідомив. З урахуванням наведеного, а також відповідно до положень частини 1 статі 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , відповідно до актового запису про народження № 329 від 29.01.2020, вчиненого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова), є батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Мати малолітнього [PERSON] , [PERSON] , померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 305 від 16.08.2021 виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно з копією відповіді за підписом начальника Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради Калюжної Л. О. від 09.12.2022 за №1920/04, відповідач [PERSON] за отриманням державних соціальних допомог на утримання дитини [PERSON] , до управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради не звертався, на утримання дитини ніякі державні соціальні допомоги оформлені не були. Згідно з копією довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії акту обстеження умов проживання за адресою проживання відповідача, відповідач фактично не мешкає. Дідусь [PERSON] з сином [PERSON] та онуком [PERSON] не спілкуються. За вказаною адресою умов для проживання та виховання дитини не створено. Відповідно до копії листа заступника директора КНП "Лозівське ТМО" за №1237 від 08.12.2022, малолітній [PERSON] , [INFO] , до виповнення йому одного року, мешкав із мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В один рік був оглянутий сімейним лікарем [PERSON] .. Після того, як мати дитини загинула в результаті нещасного випадку в 2021 році, дитину на виховання взяла бабуся по материнській лінії, яка мешкає в м. Харкові. Згідно з копією довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.04.2023, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копій актів обстеження умов проживання від 12.01.2022 та 05.01.2023 за вказаною вище адресою умови для проживання дитини задовільні, у кімнаті зроблено косметичний ремонт. Кімната обладнана необхідними меблями та побутовою технікою. Дитина [PERSON] мешкає в одній кімнаті з бабусею [PERSON] .. У наявності ліжко, багато іграшок для дитячого відпочинку. Згідно з копією договору дарування від 19.01.1998 року, зацікавлена особа [PERSON] є власником кімнати, за адресою: [ADDRESS] , де мешкає зі своїм онуком. Малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському районі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах згідно з копії наказу №7 від 05.01.2023. Зацікавлена особа [PERSON] перебуває на обліку кандидатів в опікуни в Службі у справах дітей по Шевченківському районі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з 05.01.2023 за № 3. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у пункті 16 вищезазначеної Постанови ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. При вищевикладених обставинах, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , не бере будь-якої участі у житті дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує належний догляд, утримання та виховання, на підставі чого судом встановлена наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини. Суд на підставі досліджених доказів вважає, що позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно із ч.ч.3, 4 ст. 167 СК України, дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Особам, зазначеним у ч. 4 ст. 167 СК України, дитина може бути передана лише за їх заявою або за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до подання про доцільність встановлення опіки над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та відповідність її інтересам дитини (від 10.04.2023 №06-22/354/22) встановлення опіки над малолітнім та призначення йому опікуна [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дитини. Сама [PERSON] своє рішення стати опікуном мотивує тим, що між нею та [PERSON] склались доброзичливі стосунки, вона є його бабусею, з правовими аспектами та станом здоров`я дитини ознайомлена, має відповідне житло та готова взяти на себе відповідальність за долю малолітнього [PERSON] . Крім того, [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягалася, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, не перебуває на обліку лікарів нарколога та психіатра. За станом здоров`я [PERSON] може виконувати обов`язки опікуна, має у власності відповідне житло. З таких обставин, суд вважає можливим призначити [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.166 СУ України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно із ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ст.ст. 182-183 СК України розмір аліментів, які стягуються на утримання дитини, встановлюється судом з урахуванням: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що є підстави для призначення аліментів в заявленому розмірі з дати пред`явлення позову згідно з вимогами ч. 1 ст. 191 СК України. Суд ухвалює рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст.141, 150, 164, 166, 167, 182-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved