Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

17.07.2023 адвокат Мулявка Олег Васильович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права в порядку спадкування. У позовній заяві зазначає, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. [INFO] у них народилася [PERSON] - позивач у справі. [INFO] у селі Березівка Червоноградського району Львівської області померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 23.05.1996. Після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса, а заповіт спадкодавцем не складався, що підтверджується відомостями викладеними довідці Лопатинської селищної ради № 614 від 02.11.2022, відтак мало місце спадкування майна померлої за законом. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай), загальною площею 2,56 га, про що зазначено у Сертифікаті на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], виданому 25.04.1997, тобто після смерті спадкодавця. Згідно відомостей, викладених у довідці Лопатинської селищної ради № 615 від 02.11.2022, на день смерті [PERSON] разом із нею проживав і був зареєстрований на [ADDRESS] чоловік - [PERSON] . Позивач зазначає, що в органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , що посвідчується відомостями, викладеними у інформаційній довідці зі Спадкового реєстру № 70517507 від 03.08.2001. Окрім цього, статус [PERSON] , як належного спадкоємця майна [PERSON] , визначається і відомостями, викладеними у Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 112/02-31 від 15.05.2023. Відтак, [PERSON] прийняв частину спадкового майна, належного померлій [INFO] [PERSON] .. У подальшому, [INFO] помер і батько позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 18.07.2002. Оскільки, після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса, а заповіт спадкодавцем не складався, відтак мало місце спадкування майна померлого за законом. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай), загальною площею 2,56 га, про що зазначено у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданому 25 квітня 1997 року. Після звернення в органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , позивач набула право на земельну частку (пай) належне [PERSON] , відповідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 25.04.1997, що посвідчується відомостями, викладеними у Витягах із Спадкового реєстру №70729334 від 25.11.2022 і № 70515548 від 03.11.2022 та Свідоцтві про право на спадщину за законом, серії НСЕ №349310 від 25.11.2022. Однак, під час звернення із заявою про прийняття спадщини стосовно майнових прав, належних [PERSON] , спадкоємцем котрої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив її, приватним нотаріусом Комарницька Н.І. позивачу було відмовлено Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії №112/02-31 від 15.05.2023. Підставами у відмові у вчиненні нотаріальних дій слугувало те, що Сертифікат на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], був виданий 25 квітня 1997 року після смерті [PERSON] . Інших претендентів на спадкову масу з числа спадкоємців за законом першої черги не має. [PERSON] була включена у списки громадян, власників сертифікатів на земельні частки (паї) Березівської сільської ради, яким погоджено передачу земельних часток (паїв) для ведення сільськогосподарського виробництва, що посвідчується відомостями, викладеними в Розпорядженні Радехівської районної державної адміністрації Львівської області № 155 від 12.04.2000, а тому позивач вважає за необхідне при вирішенні вимог керуватися положеннями ЦК України 1963 року. Тобто, право на земельну частку (пай) має особа включена у списки на розпаювання. Як уже зазначалося вище, згідно списку громадян, власників сертифікатів на земельні частки (паї), додатку до Розпорядження голови райдержадміністрацїї № 155 від 12.04.2000, [PERSON] була включена у списки осіб, яким погоджено передачу земельних часток (паїв) для ведення сільськогосподарського виробництва. [PERSON] шляхом подачі державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, набув статус спадкоємця майна своєї дружини [PERSON] , яка померла [INFO] і, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №70517507 від 03.11.2022, але не оформив її, оскільки помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 18.07.2002. Так, батько фактично прийняв спадщину після смерті мами, а у подальшому після смерті [PERSON] , позивач набула статусу спадкоємця у встановленому законом порядку. З огляду на наведене позивач вважає, що має право на спадкування права на земельні частки (паї), які належали [PERSON] . Окрім цього, зазначає, що у Свідоцтві про смерть [PERSON] ім`я та по-батькові померлої значиться « [PERSON] », а у Сертифікаті на земельну частку (пай) містяться відомості, що право на земельну частку (пай) розміром 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості належить [PERSON] . Таким чином, просить встановити факт, що Сертифікат на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], виданий 25 квітня 1995 року на ім`я « [PERSON] », належить [PERSON] , яка померла [INFO] та визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право на земельну частку (пай) загальною площею 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розтащована на території Лопатинської селищної ради Червоноградської району Львівської області та визначена у Сертифікаті на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], виданого на ім`я [PERSON] , в порядку спадкування, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.3-8). 17 липня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.44). Ухвалою судді від 19 липня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, постановлено витребувати від приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Комарницької Н.І. ([ADDRESS]) копію спадкової справи №195/2022, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.1-2). 25 липня 2023 року до суду надійшла фотокопія спадкової справи №195/2022, заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.49-80). Ухвалою підготовчого засідання від 4 серпня 2023 року постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті (а.с.84). У судове засідання позивач не з`явилася. Представник позивача подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує, погоджується на розгляд справи у порядку зачоного провадження (а.с.86). Представник відповідача скерував суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без представника Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області, просить вирішити справу відповідно до закону (а.с.81). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. З урахуванням наведеного, на підставі ч. 4 ст.223 та ч. 2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі учасників справи, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд установив, що у шлюбі між [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася [PERSON] - позивач у справі, що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 21 листопада 1969 року, та Свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] від 28 вересня 1969 року (а.с.16, 30). Згідно із Свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 26 жовтня 1985 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, в результаті якого [PERSON] змінила своє прізвище на " [PERSON] " (а.с.17). [INFO] померла [PERSON] (мати позивача), актовий запис №16 від 23.05.1996, що видно з копії Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 23.05.1996 (а.с.15). Відповідно до Довідки № 614 від 2 листопада 2022 року, виданої Лопатинською селищною радою Червоноградського району Львівської області, померла [PERSON] , постійно була зареєстрована та проживала на [ADDRESS] до дня своєї смерті ( [INFO] ). Від імені померлої [PERSON] виконкомом Березівської сільської ради заповіт не посвідчувався (а.с.26). Із Довідки № 615 від 2 листопада 2022 року, виданої Лопатинською селищною радою Червоноградського району Львівської області, видно, що на момент смерті померлої [PERSON] разом з нею в одному житловому будинку на [ADDRESS] був зареєстрований її чоловік [PERSON] , [INFO] (а.с.27). В органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] звернувся [PERSON] , що посвідчується відомостями, викладеними у інформаційній довідці зі Спадкового реєстру №70517507 від 03.08.2001 (а.с.33, 33-зворот). Окрім цього, статус [PERSON] , як належного спадкоємця майна [PERSON] , визначається і відомостями, викладеними у Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії №112/02-31 від 15.05.2023. Відтак, [PERSON] прийняв частину спадкового майна, належного померлій [INFO] [PERSON] (а.с.35). Отже, на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею спільно проживав її чоловік [PERSON] , [INFO] , який фактично прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном після смерті своєї дружини, згідно із ст. 529 ЦК УРСР та був спадкоємцем першої черги за законом. [INFO] помер [PERSON] (батько позивача), актовий запис №28 від 18.07.2002, що видно з копії Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 18.07.2002 (а.с.28). Оскільки, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а заповіт спадкодавцем не складався, відтак мало місце спадкування майна померлого за законом. Так, після смерті спадкодавця - [PERSON] відкрилася спадщина та залишилось наступне спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай) загальною площею 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області, та визначена у Сертифікаті на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], виданого на ім`я [PERSON] (а.с.13, 13-зворот). Відповідно до Витягу із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) №1093/308-23 від 16.06.2023, виданого відділом №6 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, [PERSON] видано сертифікат, серії [NUMBER], на підставі Рішення Радехівської райдержадміністрації № 203 від 23.04.1997, реєстраційний номер: 7806; розмір земельної частки: 2,56 умовних кадастрових гектарів (а.с.18). Із Розпорядження Голови Радехівської районної державної адміністрації Львівської області та додатку до цього розпорядження видно, що у списку на право на земельну частку (пай) зазначена [PERSON] , якій був виділений пай розміром 2,56 умовних кадастрових гектарів (а.с.19-21). Із Розпорядження Голови Радехівської районної Державної адміністрації Львівської області №155 від 12 квітня 2000 року та додатку до цього розпорядження видно, що у списку на видачу державних актів на право власності на земельні частки (паї) зазначено [PERSON] , якій були виділені земельні ділянки (а.с.22-24). 03.11.2022 Приватним нотаріусом Комарницькою Н.І. була заведена спадкова справа №195/2022 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що видно із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70515548 від 03.11.2022 (а.с.31). Із копії Спадкової справи видно, що 03.11.2022 [PERSON] звернулася до Приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Комарницької Н.І. зі заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька [PERSON] . Нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що Сертифікат на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], виданий 25.04.1997 року [PERSON] , тобто після її смерті. Інших спадкоємців першої черги немає (копія Спадкової справи №195/2022, а.с.49-80). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст. 12, 229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Із ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР видно, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. За змістом ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як уже зазначалося вище, що знайшло також своє підтвердження і в матеріалах спадкової справи, [PERSON] шляхом подачі державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, набув статус спадкоємця майна своєї дружини [PERSON] , яка померла [INFO] і, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, але не оформив її. Також, в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі потрібно враховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України №720/95 від 08.08.1995. Відповідно до пунктів 2, 5 зазначеного Указу Президента України №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Тобто, право на земельну частку (пай) має особа включена у списки на розпаювання. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п. 3.1 роз`яснив, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Згідно з нормами п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 №666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Окрім цього, необхідно зазначити, що у Свідоцтві про смерть [PERSON] ім`я та по-батькові померлої значиться « [PERSON] », а у Сертифікаті на земельну частку (пай) містяться відомості, що право на земельну частку (пай) розміром 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості належить [PERSON] . За змістом ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже суд вважає, що необхідно встановити факт, що Сертифікат на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], виданий 25 квітня 1995 року на ім`я « [PERSON] », належить [PERSON] , яка померла [INFO] . Оскільки, у такому випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що Сертифікат на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], виданий [PERSON] [INFO] , тобто після смерті спадкодавця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд робить висновки про те, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичних фактів та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved