Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом\~до ТОВ «Технологічний парк «Українські інформаційно-телекомунікаційні технології» про бездіяльність щодо не розірвання трудових відносин за власним бажанням, виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди та просить суд визнати незаконними бездіяльність ТОВ «Технологічний парк «Українські інформаційно-телекомунікаційні технології» щодо не розірвання трудових відносин за його власним бажанням, несвоєчасним розрахунком з ним, невидачею йому трудової книжки та незаконним продовженням трудових відносин шляхом призупинення з ним дії трудового договору на підставі ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»; розірвати трудовий договір між мною та ТОВ «Технологічний парк «Українські інформаційно-телекомунікаційні технології» з 10.02.2022 року; визнати його повноваження начальника дільниці ТОВ «Технологічний парк «Українські інформаційно-телекомунікаційні технології» припиненими з 10.02.2022 року; зобов`язати ТОВ «Технологічний парк «Українські інформаційно-телекомунікаційні технології» внести до трудової книжки запис про звільнення його з посади начальника дільниці за власним бажанням з 10.02.2022 року; зобов`язати ТОВ «Технологічний парк «Українські інформаційно-телекомунікаційні технології» нарахувати та виплатити йому середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 10.02.2022 р. по день фактичного розрахунку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100; стягнути з ТОВ «Технологічний парк «Українські інформаційно-телекомунікаційні технології» на його користь моральну шкоду в сумі 10 000 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує таким, що 15.04.2021 року між ним та ТОВ «Технологічний парк «Українські інформаційно-телекомунікаційні технології» був укладений трудовий договір на невизначений строк та наказом директора відповідача він був зарахований на роботу на посаду начальника дільниці, яка розташована у м. Одеса у орендованому відповідачем приміщенні на території підприємства ТОВ «Телекарт-Прилад». Основний зв`язок з керівництвом відповідача за його рішенням здійснювався через месенджер «Телеграм» та мобільний зв`язок. 10.02.2022 року він звернувся до директора ТОВ «Технологічний парк «Українські інформаційно-телекомунікаційні технології» [PERSON] із заявою про звільнення його з роботи за власним бажанням з 10.02.2022 року. Ця заява була надіслана на адресу відповідача через месенджер «Телеграм», що підтверджує скріншот повідомлень з його особистого телефону, роздруківки з месенджеру «Телеграм». На вказану заяву про звільнення за власним бажанням він отримав від керівника ТОВ «Технологічний парк «Українські інформаційно-телекомунікаційні технології», а саме директора [PERSON] , через месенджер «Телеграм» вказівку відпрацювати два тижні, що підтверджує скріншот повідомлень. Виходячи з викладеного його останній робочий день вважається 25.02.2022 року і тому він саме з 25.02.2022 року припинив виконувати свої трудові обов`язки, а відповідач припинив нараховувати та виплачувати йому заробітну плату. Після подання вказаної заяви на розірвання трудового договору з відповідачем він неодноразово, звертався до директора з заявами щодо проведення із ним розрахунку.\~Останню заробітну плату за січень 2022 року він отримав 03.02.2022 року у сумі 12 002,55 грн., підтверджується випискою з карткового рахунку № [NUMBER] «KredoBanK» від 18.08.2022 року. Повний розрахунок, виплату заробітної плати за лютий місяць 2022 року відповідач здійснив лише 20.06.2022 року, що також підтверджується випискою з карткового рахунку № [NUMBER] «KredoBanK» від 18.08.2022 року. Сума цього розрахунку свідчить про нарахування йому заробітної плати лише за 10 днів лютого місяця. На даний час його трудова книжка залишається у ТОВ «Технологічний парк «Українські інформаційно-телекомунікаційні технології». 06.07.2022 року він звернувся до відповідача з заявою про видачу трудової книжки та виплатити середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 25.02.2022 року по день отримання трудової книжки. У відповідь на цю заяву відповідач надіслав листа від 19.07.2022р. вих. № 190722, у якому повідомляється, що з 25.03.2022 року на підставі наказу № 1-11 від 24.03.2022 року з ним призупинена дія трудового договору на підставі ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX. Про те що між ним та відповідачем трудовий договір був розірваний саме з 10.02.2022 року свідчить лист Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Пенсійного фонду України від 18.08.2022 року вих. № 19966-21906/П1-05/8-2800/22 на його заяву, розміщену на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України № ВЕБ-28000-Ф-С-068852 від 09.08.2022 року вх. № 21905/1-2800-22. У цьому листі Департамент повідомляє, що 28.07.2022 року відповідачем були подані «Уточнюючі» звітні відомості щодо нього на 1 квартал 2022 року, в яких запис про закінчення трудових відносин з 10.02.2022 року виключений. Таким чином Департамент підтверджує, що запис про закінчення зі ним трудових відносин існував і цей запис був зроблений внаслідок надання відповідачем відомостей про закінчення цих трудових відносин саме з 10.02.2022 року. Таким чином, вказаний лист Департаменту доказує, що відповідач прийняв його заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 10.02.2022 року та погодився розірвати трудовий договір з позивачем на підставі цієї заяви і внаслідок чого надав до відповідного органу Пенсійного фонду України звітні відомості про закінчення трудових відносин саме з 10.02.2022 року, а вже потім незаконно вирішив змінити свою позицію та надав «Уточнюючі» звітні відомості, які не відповідають його волевиявленню. Вважає бездіяльність відповідача щодо не розірвання трудових відносин із ним за власним бажанням, невидачею йому трудової книжки та продовження трудових відносин шляхом призупинення дії трудового договору на підставі ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» такими, що порушують вимоги ст. 43 Конституції України, ст.ст. 38, 47, 48 Кодексу законів про працю України. Вказані дії відповідача порушують його права на вільне працевлаштування, вже тривалий час унеможливлюють заробляти собі на життя працею.\~Вищезазначені обставини стали причиною звернення до суду з відповідним позовом. Позивач в призначене судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмовому відзиві. При цьому у відзиві зазначено наступне. В своїй позовній заяві Позивач зазначає, що він 10.02.2022 року він звернувся до директора Відповідача із заявою про звільнення його з роботи за власним бажанням з 10.02.2022 року. Однак, ці твердження Позивача не відповідають дійсності, оскільки 10 лютого 2022 року Позивач не звертався до Відповідача у письмовому вигляді із заявою про його звільнення за власним бажанням, також у цей день Позивач не подавав Відповідачу заяву про звільнення у будь-якому іншому вигляді. Крім того, Позивач не попереджав Відповідача письмово (або іншим чином) за два тижні про його можливе звільнення з 10 лютого 2022 року. У зв`язку з цим у Відповідача були відсутні правові підстави для звільнення Позивача за власним бажанням з 10 лютого 2022 року. Виходячи з наведеного, Відповідач не приймав рішення про звільнення Позивача та не видавав наказ про його звільнення за власним бажанням з 10 лютого 2022 року, оскільки він був би незаконним та безпідставним. Також в позовній заяві Позивач зазначає, що його останній робочий день вважається 25 лютого 2022 року. Відповідачу незрозуміло, чому Позивач вважає його останнім робочим днем саме 25 лютого 2022 року, оскільки від нього не надходило ніяких заяв про звільнення в цей день. Крім того, незрозуміло як це співвідноситься з його позовними вимогами про звільнення з 10 лютого 2022 року. Отже, з лютого місяця 2022 року по поточний час Позивач не подавав Відповідачу, та у Відповідача відсутня заява про звільнення Позивача, подана згідно норм КЗпП України. Позивач виконував свої трудові обов`язки до 10 лютого 2022 року, потім без пояснення причин перестав приходити на роботу, що підтверджується табелем обліку робочого часу, копія якого додається до відзиву. З 11 лютого 2022 року Відповідач перестав табелювати Позивача та нараховувати йому заробітну плату, оскільки він не виходив на роботу та не виконував своїх трудових обов`язків. У зв`язку з виїздом працівників Відповідача за межі своїх робочих місць, відсутністю постачань матеріалів та комплектуючих, через відсутність замовлень та неможливістю забезпечити працівників роботою та виконання такої роботи,

Outcome: partial