Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органу держави. Позовні вимоги обрунтував тим, що упродовж 2020-2021 років Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області (далі - ГУ ДПС у Полтавській області) незаконно здійснювало нарахування та позасудове стягнення з позивача коштів за надуманими ними зобов?язаннями зі сплати недоїмки з Єдиного соціального внеску за період з 2017 року по 3 квартал 2020 року. Незаконне нарахування та подальше стягнення коштів відбулося за податковими документами: 1) вимога Ф-4837-50У від 07.06.2019 року про стягнення 21030,90 грн.; 2) вимога Ф-4837-50У від 13.03.2020 року про стягнення 8262,54 грн.; 3) вимога Ф-4837-50У від 09.11.2020 року про стягнення 6295,30 грн. Вцілому за трьома податковими вимогами нараховано і пред?явлено до стягнення 35588,74 грн. Попри вимоги закону про обов?язковість надсилання боржникові подібних податкових вимог, відповідач цього не зробив, а направив податкові вимоги до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві, де вони були прийняті до виконання у якості виконавчого і документу відповідно до приписів Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Податкового кодексу України. Почалися почергово три виконавчі провадження щодо примусового стягнення з пенсії позивача надуманої недоїмки в розмірі 35588,74 грн. За кожною з пред`явлених до стягнення податкових вимог виконавча служба відкрила відповідні виконавчі провадження: № [NUMBER] за вимогою Ф-4837-50У від 7 червня 2019 року; № [NUMBER] за вимогою Ф-4837- 50У від 13 березня 2020 року; № [NUMBER] за вимогою Ф-4837-50У від 9 листопада 2020 року. Також виконавча служба нарахувала та стягла з позивача по 10% виконавчого збору за кожним із виконавчих проваджень та витрати на проведення виконавчих дій. Всього додатково стягнено 4525,72 грн. Дізнавшись про причину стягнень, позивач послідовно оскаржив незаконність дій ГУ ДПС у Полтавській області до Полтавського окружного адміністративного суду та: 1) Рішенням від 9 березня 2021 року у справі № 440/743/21 позовні вимоги про скасування податкової вимоги Ф-4837-50У від 7 червня 2019 року були повністю задоволені, також це рішення залишене без змін і в суді апеляційної інстанції (постанова від 1 липня 2021 року). У тексті остаточного рішення суду чітко вказано: «Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 07 червня 2019 року №Ф-483750У про сплату боргу в сумі 21030,90 грн». Тож, рішення набуло чинності і підлягало безумовному виконанню з 2 липня 2021 року. 2) Рішенням від 9 серпня 2021 року у справі 440/6039/21 позовні вимоги про скасування податкової вимоги Ф-4837-50У від 13 березня 2020 року були повністю задоволені, також це рішення залишене без змін і в суді апеляційної інстанції (постанова від 8 грудня 2021 року). В тексті остаточного рішення чітко вказано: «Рішення про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-483750У від 13 березня 2020 року про сплату боргу (недоїмки) залишене без змін». Тож, рішення набуло чинності і підлягало безумовному виконанню з 9 грудня 2021 року. 3) Рішенням від 4 жовтня 2021 року у справі 440/7706/21 позовні вимоги про скасування податкової вимоги Ф-4837-50У від 9 листопада 2020 року були повністю задоволені, також це рішення залишене без змін і в суді апеляційної інстанції (постанова від 20 січня 2022 року). У тексті остаточного рішення чітко вказано: «Рішення про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-483750У від 09.11.2020 про сплату боргу (недоїмки) залишене без змін». Тож, рішення набуло чинності і підлягало безумовному виконанню з 23 січня 2022 року. Таким чином, зазначені ГУ ДПС у Полтавській області недоїмки визнані незаконними та рішення про їх стягнення повністю скасовані. Отже, виконання вимог державною виконавчою службою в зв`язку з їхнім скасуванням є незаконним. Проте стягнення продовжувалося до його повного виконання. Відповідач заяву про припинення стягнення до виконавчої служби не надав. 22 листопада 2021 р. позивачу надано відповідь на його звернення, у якій вказано, що стягнення за виконавчим провадженням було зупинене лише у жовтні 2021 року, залишок нестягнутої суми становить: 21030,9 (виставлена сума) - 18880, 61 (стягнута сума) = 2150.29 грн. Також, отримавши результати розглядів судових справ № 440/743/21, № 440/6039/21 та № 440/7706/21, а ще - відомості про залишення їх без змін 2-м апеляційним адміністративним судом, відповідач продовжив незаконно утримувати неправомірно стягнуті кошти і не повернув їх позивачу. Крім того, за цивільним законодавством України шкодою у вигляді збитків є вартість додаткових витрат, які поніс потерпілий. Коли влітку 2020 року позивач дізнався, що почалося незаконне стягнення з пенсії (єдиного джерела доходу) суми у понад 40 тис. грн. (35588,74 грн._надуманого боргу + 4525.72 грн. на обслуговування виконавчого процесу), [PERSON] виявився у скрутному становищі. У 2019 році він переніс надскладний інсульт, вісім місяців був у ліжку, втратив роботу. Дуже потрібне було .реабілітаційне лікування та значні кошти на ліки. Непередбачувані та незаконні втрати дуже болюче вдарили по бюджету. Тож, [PERSON] мусив шукати додаткові кошти в сумі приблизних втрат. Був укладений договір позики з [PERSON] (копія надається), за яким він отримую позику в сумі 40 тисяч гривень на період до закінчення судових процесів з ГУ ДПС у Полтавській області. Відсоткова ставка за користування позиковими коштами за домовленістю сторін склала 35% річних (це менше, ніж у Приватбанку). Наразі позивач несе додаткові витрати на проценти за користування позикою у сумі 28000 грн. Тож, за даним позовом також підлягають стягненню суми даних матеріальних збитків у розмірі 28000 грн. Грубим та суттєвим порушенням конституційного права позивача на недоторканість майна та положень Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод шляхом незаконного стягнення майна та умисного тривалого неповернення його після винесення остаточних рішень українських судів в [PERSON] було завдано значних моральних утисків. При обчисленні розміру моральної шкоди враховувався той факт, що правопорушення - незаконна і протиправна бездіяльність органу влади було вчинено, умисно. Відповідач в особі своїх працівників за фахом і посадою мусив усвідомлювати зміст обов`язків щодо здійснення своїх дій і розуміти їхній характер, в силу невідомих причин не захотів їх виконувати. Дані завідомо протиправні дії відповідача нанесли позивачу значних фізичних та душевних страждань. Поскільки порушення прав позивача незаконними діями відповідача триває вже майже два роки, і жодних перспектив його припинення з боку відповідача не вбачається, страждання продовжуються весь цей час. Усі зазначені фактори викликали психофізичні втрати немайнового характеру, виникли внаслідок душевних та психічних страждань, спричинених неправомірними діяннями з боку відповідача. Вчинки заподіювача відбилися у свідомості позивача та викликали негативну психічну реакцію, шкілдливі зміни в охоронюваному благові відобразилися у формі душевного страждання. Але більшість з вказаних елементів емоційного стану позивач переживає постійно. Це такі почуття, як гнів, злість та образа. Він став дратівливим, прискіпливим та невитриманим. Ці зміни у становищі змусили [PERSON] докладати значних зусиль для організації свого життя, і вони є визначальним показником настання моральної (немайнової) шкоди. Бо він постійно усвідомлював і зараз усвідомлює себе об`єктом посягання. Тож обсяг переживань зумовлений змінами у його персональному ставленні до власного життєвого укладу, що впливає на зміст правовідносин, у яких я традиційно брав участь. Порушення права, що захищається та охороняється законом, для нього було неочікуваним і поглибило моральні втрати. Одним з головних чинників, що призвели та значно посилили обставини, що проявилися у неможливості належної стабілізації та реабілітації після перенесеного серйозного захворювання. Замість того, щоб проходити реабілітаційні процедури та адаптуватися до життя після перенесеної хвороби - змушений тривалий час оббивати пороги судів, і це завдає значний додатковий дискомфорт. Наявність вказаної вище моральної (немайнової) шкоди постійно викликає у позивача негативний стан, пов`язаний із душевними чи фізичними стражданнями. Таким чином, нанесена неправомірним діянням відповідача - ГУ ДПС в Полтавській області моральна шкода полягає у: психічних переживаннях у зв`язку з неможливістю усунення несправедливості, та як наслідок, у порушенні стосунків з оточуючими людьми. Розмір нанесеної моральної шкоди позивач оцінює в 700000 грн. 23.05.2022 року позивач [PERSON] збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути із відповідачів 77964,17 грн. матеріальної шкоди та 1400000,00 грн. моральної шкоди. Ухвалою судді від 30.06.2022 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд у порядку загального позовного провадження. 20.07.2022 року на адресу суду надійшов відзив ГУ ДПС у Полтавській області на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнали з наступних підстав. На обгрунтування позовних вимог позивач, як на підставу виникнення душевних та психічних страждань, пов?язує з винесенням ГУ ДПС у Полтавській області вимог від 07.06.2019 року про сплату боргу (недоїмки) з Єдиного внеску на загальнообов?язкове соціальне страхування у розмірі 21030,90 грн; від 13.03.2020 року - 8262,54 грн.; від 09.11.2020 року - 6295,30 грн. та надає листи з лікарні від 04.11.2021 року та 07.11.2021 року, договір позики від 08.11.2021 року. Оскільки позивач, як він зазначає, дізнався про існування вказаної вимоги про сплату боргу (недоїмки) лише 25.01.2021 року, тому довідки із лікарні від 04.11.2021 року та договір позики від 08.11.2020 року не можуть бути належними доказами, оскільки зазначені у них обставини виникли до 25.01.2021 року. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, зокрема, доказів заподіяння йому душевних страждань, спричинених протиправними рішеннями відповідача, доказів погіршення здоров?я або настання інших втрат немайного характеру внаслідок моральних чи душевних страждань або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправних дій відповідача. У зв?язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. 21.07.2023 року до суду надійшов відзив Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (далі - ГУ ДКСУ в Полтавській області) на позовну заяву. Згідно відзиву, позовні вимоги не визнали, оскільки ГУДКСУ у Полтавській області не спричинило позивачу жодної шкоди, тому підстави для стягнення матеріальної та моральної шкода з них відсутні. Кошти, які стягнені із позивача як виконавчий збір повертаються таким же шляхом, як і стягувалися. Ухвалою суду від 07.06.2023 року замінено неналежного відповідача Головне управління Державного казначейства у Полтавській області на Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області та закрито підготовче провадження у справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві. Представник ГУ ДПС у Полтавській області позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник ГУ ДКСУ у Полтавській області позовні вимоги не визнала, вважає, що установа, яку вона представляє не є належним відповідачем у справі та позивачем не надано жодних доказів на підтвердження спричинення йому матеріальної та моральної шкоди з боку ГУ ДКСУ у Полтавській області. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є племінником позивача. Із [PERSON] останні роки (з 2020 року) значно погіршилися стосунки, оскільки він постійно говорить тільки про те, що йому винні гроші і зовсім не говорить на вільні теми. У нього постійно болить голова та погіршився стан здоров?я, що родичі пов?язують із ситуацією із грошима. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що вже тривалий час спілкується із [PERSON] . Йому відомо, що у позивача у березні 2021 року трапився повторний інсульт. Також він знає про те, що податковою із нього здійснювалося повторне примусове стягнення Єдиного соціального внеску, що у подальшому, відповідно до рішень, судів визнано незаконним. Оскільки [PERSON] у зв?язку із обставинами, що склалися, потребував додаткових грошей, [PERSON] 08.07.2020 року надав йому у борг 40000,00 грн. із власних заощаджень зі сплатою 35% річних. Кошти потрібні були на лікування, оплату процедур реабілітації, а позивача обмежили в отриманні нарахованої пенсії, тому це була вимушена міра. [PERSON] за весь цей час сплачував відсотки за користування отриманими коштами, але сам борг ще не повернув. [PERSON] , допитаний у судовому засіданні як свідок, пояснив, що обмеження його у сумі отримуваних коштів, значно вплинуло на його психологічний стан. Він відчував несправедливість цієї ситуації та тривалий час був змушений "судитися" для відновлення своїх порушених прав. Додатковий дискомфорт також спричинила необхідність позичити гроші, оскільки наявних не вистачало на придбання ліків та реабілітаційних процедур, внаслідок чого поніс додаткові витрати на сплату відсотків за договором позики. Погіршилися сімейні взаємовідносини, оскільки роздратованість ситуацією важко контролювати. Суд, заслухавши позивача, представників відповідачів та свідків, а також дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області від 07.06.2019 року №Ф-4837-50У з [PERSON] підлягало стягненню 21030,90 грн. (а.с.11). Згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області від 13.03.2020 року №Ф-4837-50У з [PERSON] підлягало стягненню 8262,54 грн. (а.с.10). На підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Полтавській області від 09.11.2020 року №Ф-4837-50У з [PERSON] підлягало стягненню 19114,74 грн. (а.с.12). Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) відкрито виконавчі провадження: - №62213983 від 05.06.2020 року за вимогою від 07.06.2019 року №Ф-4837-50У (а.с.13); - №62680260 від 08.08.2020 року за вимогою від 13.03.2020 року №Ф-4837-50У (а.с.14); - №65540642 від 24.05.2021 року за вимогою від 09.11.2020 року №Ф-4837-50У (а.с.15). Згідно листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) №101648 від 22.11.2021 року, по виконавчому провадженню №62213983 стягнуто коштів на суму 18880,61 грн.; по виконавчому провадженню №65540642 - 7291,68 грн.; по виконавчому провадженню №62680260 - 9388,79 грн. Відповідно до постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 року у справі №440/743/21, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року залишено без змін, яким визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4837-50У від 07.06.2019 року (а.с.18-21). Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2021 року у справі №440/6039/21, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 року залишено без змін, яким визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4837-50У від 13.03.2020 року (а.с.22-24). Згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 року у справі №440/7706/21, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року залишено без змін, яким визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4837-50У від 04.10.2021 року (а.с.25-27). Також встановлено, що згідно листа КП "2-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради" від 04.11.2021 року за вих.№01-1976, [PERSON] дійсно перебував на лікуванні в КП "2-а МКЛ ПМР" у лікаря-невролога із встановленим діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу в період з 03.03.2019 року по 27.06.2019 року та з 18.07.2019 року по 12.12.2019 року, що підтверджується виданими листками непрацездатності (а.с.7). Відповідно до листа КП "2-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради" від 04.11.2021 року за вих.№01-1977, [PERSON] дійсно перебував на лікуванні в КП "2-а МКЛ ПМР" у лікаря-невролога із встановленим діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу в період з 03.03.2021 року по 28.10.2021 року, що підтверджується виданими листками непрацездатності (а.с.7). 08.07.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики 40 000,00 грн. зі сплатою 35% за користування коштами. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідні ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зважаючи на те, що рішеннями Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. у справі № 440/743/21; від 14.07.2021 р. У справі №440/6039/21 та від 04.10.2021 року у справі №440/7706/21, визнано протиправними та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки), усі стягнені кошти за вказаними вимогами повинні бути повернені [PERSON] , а це 35588,74 грн. (борг по вимогах), 4525,72 грн. (за обслуговування виконавчого процесу). Позивачем надано до суду копію договору позики від 08.07.2020 року, згідно якого [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 40 000,00 грн. під 35% річних. Надання грошей у борг також підтверджено у судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] . Суд вважає вірним розрахунок позивача щодо стягнення із відповідача витрат у сумі 28 000,00 грн. на відшкодування відсотків за користування коштами, отриманими у борг, оскільки такі витрати не були б понесені позивачем, у разі відсутності порушення його прав щодо відрахування частини пенсійних виплат на погашення боргу за вимогою ГУ ДПС у Полтавській області. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. У постанові від 15.08.2019 у справі № 823/782/16 Верховний Суд зробив висновок, що відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до пунктів 2, 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В обґрунтування моральної шкоди позивач посилається, що рішеннями Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. у справі № 440/743/21; від 14.07.2021 р. У справі №440/6039/21 та від 04.10.2021 року у справі №440/7706/21, визнано протиправними та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки). Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження- емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зроблено правовий висновок такого змісту: суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне- за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції, суд враховує прецедент практики Європейського суду з прав людини, якою визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, де визнана презумпція моральної шкоди. Так, рішенням від 27 липня 2004 року по справі «Ромашов проти України», суд стягнув на користь заявника моральну шкоду, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій та має бути подана письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких суд може відхилити вимогу повністю або частково». Суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Вбачається, що рішенням 09.03.2021 р. у справі № 440/743/21; від 14.07.2021 р. У справі №440/6039/21 та від 04.10.2021 року у справі №440/7706/21, визнано протиправними та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.06.2019 року, 13.03.2020 року та 09.11.2020 року. Позивач стверджує, що відповідач ГУ ДПС у Полтавській області тривалий час спричиняв йому немайнову шкоду шляхом незаконного повторного стягнення ЄСВ, та, навіть, після рішень судів не припинив таке стягнення, а продовжив - до повного виконання. Стягнення проводилося із єдиного джерела доходу позивача - пенсії, у тому числі у період непрацездатності та перебуванні на реабілітації після тяжкої хвороби. Тривале невідновлення справедливості призвело до погіршення психо-емоційного середовища у сім?ї позивача та у взаємовідносинах із оточуючими. Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює у 1400000,00 грн., проте суду не надав належних та допустимих доказів спричинення моральної шкоди, з чого виходив, визначаючи її розмір саме в цій сумі. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Враховуючи, що рішеннями Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. у справі № 440/743/21; від 14.07.2021 р. У справі №440/6039/21 та від 04.10.2021 року у справі №440/7706/21, доведено неправомірність дій ГУ ДПС у Полтавській області, які полягали у протиправності повторного нарахування та стягнення із [PERSON] . ЄСВ,

Outcome: partial