Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-31 00:00:00

У березні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по договору оренди приміщення від 05.10.2020 року у розмірі 86 417, 58 грн та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 05 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди приміщення (далі - Договір). Предметом оренди відповідно до п. 1.1. Договору було приміщення квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності відповідно до договору дарування квартири від 18.08.2020 року. За умовами Договору оренди [PERSON] зобов`язався своєчасно і в повному обсязі вносити (сплачувати) орендну плату та передавати Орендодавцю показники лічильників щодо водопостачання, електропостачання тощо. Сплачувати у визначені постачальниками комунальних послуг строки платежі за послуги з обслуговування приміщення: теплопостачання, водопостачання, газопостачання, електроенергію тощо на підставі виставлених Орендодавцем рахунків, наданих йому Центром комунальних сервісів м. Київ в особистому електронному кабінеті (пункти 2.1.5 та 2.1.6 Договору). Також, Договором оренди визначено, що передача Приміщення оформлюється актом прийняття - передачі із зазначенням технічного стану приміщення, так само, як і його повернення при припиненні дії Договору. (пункти 2.2.2 та 5.4.1 Договору). 05.10.2020 року приміщення було надано [PERSON] за актом приймання - передачі приміщення. Договір оренди приміщення від 05.10.2020 року було укладено на термін до 15.10.2021 року з правом його пролонгації за умови відсутності письмових заяв сторін про не бажання його продовжувати. (пункти 6.1 та 6.2 Договору). З урахуванням того, що Сторони не повідомляли одна одну про не бажання продовжувати дію даного договору, договір оренди приміщення від 05.10.2020 року автоматично був пролонгований на 2022 рік та 2023 рік. Вказує, що з серпня 2022 року [PERSON] перестав виконувати свої обов`язки зі сплати орендної плати та комунальних платежів за Договором оренди приміщення від 05.10.2020 року. В зв`язку з цим, [PERSON] було запропоновано [PERSON] повернути нерухоме майно, а саме приміщення квартири [ADDRESS] . 22 лютого 2023 року [PERSON] повернув [PERSON] приміщення квартири [ADDRESS] , яке він орендував за Договором оренди від 05.10.2020 року, за актом прийому - передачі житлового приміщення, що є Додатком № 2 до Договору оренди приміщення від 05.10.2020 року. [PERSON] в акті прийому - передачі житлового приміщення від 22.02.2023 року визнано заборгованість по орендній платі та комунальних платежах в розмірі 81 442, 93 грн. на вказану дату. Також зазначено про те, що він має намір розрахуватись до 24.08.2023 року. На початку березня Центром комунальних сервісів м. Київ в особистому кабінеті [PERSON] було згенеровано витрати з надання комунальних послуг за утримання приміщення квартири [ADDRESS] за лютий 2023 року. 11.03.2023 року [PERSON] було повідомлено [PERSON] , за допомогою смс повідомлення, розрахунок його заборгованості за комунальні послуги, що склали 1 754,65 грн. за 22 дні користування приміщенням квартири [ADDRESS] у лютому 2023 року, а також заборгованості у розмірі 3 220, 00 грн. за охорону. 14.03.2023 року [PERSON] , засобами електронного зв`язку телеграм, повідомив про отримання вказаної інформації та заперечень щодо неї не висунув. Вважає, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 86 417, 58 грн (81 442, 93 грн + 1 754, 65 грн + 3 220, 00 грн) з орендної плати за користування житловим приміщенням та плати за надані комунальні послуги, пов`язані із орендним користуванням належним позивачу на праві власності приміщенням квартири [ADDRESS] , що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.05.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву (а.с. 60). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.05.2023 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову (а.с. 61-62). Копії ухвал було направлено на адреси сторін, крім того відповідачу було направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказані ухвали було направлено на відомі адреси електронної пошти сторін (а.с. 63). Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу позивача, останній отримав копію ухвали - 18.07.2023 року (а.с. 91). На адресу суду повернувся лист з копією ухвали та копією позовної заяви з додатками, направлений на адресу відповідача, з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 92). Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи. 29.06.2023 року від відповідача надійшли повідомлення, у яких він заперечує щодо позову та вказує, що судити його можна лише за законами Божими, забороняє надавати будь-кому і будь-чому, окрім свого Батька, Єдиного Творця, оцінку його вчинкам (а.с. 68-90). 29.08.2023 року від позивача надійшло клопотання про збільшення позовних вимог, у якій просить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по договору оренди приміщення квартири від 05.10.2020 року у розмірі 105 248, 27 грн, що складається з: 75 600 грн - заборгованості по орендній платі, 1 822,74 грн - інфляційних втрат, 19 059,48 грн - нарахованої по договору пені та 1 168,18 грн - 3 % річних та стягнути судові витрати (а.с. 94-103). 30.08.2023 року від позивача надійшла заява про уточнення предмету позову, у якій просить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] , заборгованість по договору оренди приміщення квартири від 05.10.2020 року у розмірі 105 248, 27 грн, що складається з: 75 600 грн - заборгованості по орендній платі, 7 597, 58 грн - заборгованість по комунальним платежам, 1 822, 74 грн - інфляційних втрат, 19 059,48 грн - нарахованої по договору пені та 1 168,18 грн - 3 % річних (а.с. 104-106). Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що 05 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди приміщення (а.с. 18-20). Предметом оренди відповідно до п. 1.1. Договору було приміщення квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності відповідно до договору дарування квартири від 18.08.2020 року. За умовами Договору оренди [PERSON] зобов`язався своєчасно і в повному обсязі вносити (сплачувати) орендну плату та передавати Орендодавцю показники лічильників щодо водопостачання, електропостачання тощо. Сплачувати у визначені постачальниками комунальних послуг строки платежі за послуги з обслуговування приміщення: теплопостачання, водопостачання, газопостачання, електроенергію тощо на підставі виставлених Орендодавцем рахунків наданих йому Центром комунальних сервісів м. Київ в особистому електронному кабінеті (пункти 2.1.5 та 2.1.6 Договору). Також, Договором оренди визначено, що передача Приміщення оформлюється актом прийняття - передачі із зазначенням технічного стану приміщення, так само, як і його повернення при припиненні дії Договору. (пункти 2.2.2 та 5.4.1 Договору). Відповідно до п. 3.1. Орендар за користування Приміщень сплачує Орендодавцю орендну плату, яка становить 12 000, 00 грн на місяць, що еквівалентно 425 доларів США, встановлених НБУ станом на 05.10.2020 року. Розмір орендної плати у гривневому еквіваленті по відношенню до курсу долара США змінюється автоматично у випадку коливань курсової різниці гривні по відношенню до долара США у сторону збільшення більше ніж на 5 %. 05.10.2020 року приміщення було надано [PERSON] за актом приймання - передачі приміщення (а.с. 21). Договір оренди приміщення від 05.10.2020 року було укладено на термін до 15.10.2021 року з правом його пролонгації за умови відсутності письмових заяв сторін про не бажання його продовжувати. (пункти 6.1 та 6.2 Договору). Також встановлено, що з урахуванням того, що Сторони не повідомляли одна одну про не бажання продовжувати дію даного договору, договір оренди приміщення від 05.10.2020 року автоматично був пролонгований на 2022 рік та 2023 рік. 22 лютого 2023 року [PERSON] повернув [PERSON] приміщення квартири [ADDRESS] , яке він орендував за Договором оренди від 05.10.2020 року, за актом прийому - передачі житлового приміщення, що є Додатком № 2 до Договору оренди приміщення від 05.10.2020 року. [PERSON] в акті прийому - передачі житлового приміщення від 22.02.2023 року визнано заборгованість по орендній платі та комунальним платежам в розмірі 81 442, 93 грн. на вказану дату. Також зазначено про те, що він має намір розрахуватись до 24.08.2023 року (а.с. 22). На початку березня Центром комунальних сервісів м. Київ в особистому кабінеті [PERSON] було згенеровано витрати з надання комунальних послуг за утримання приміщення квартири [ADDRESS] за лютий 2023 року. 11.03.2023 року [PERSON] було повідомлено [PERSON] за допомогою смс повідомлення, розрахунок його заборгованості за комунальні послуги, що склали 1 754,65 грн за 22 дні користування приміщенням квартири [ADDRESS] у лютому 2023 року, а також заборгованості у розмірі 3 220, 00 грн. за охорону (а.с. 13). 14.03.2023 року [PERSON] , засобами електронного зв`язку телеграм, повідомив про отримання вказаної інформації та заперечень щодо неї не висунув (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626, ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, і є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. У ч.ч. 1, 5, 6 ст. 762 ЦК України вказано, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Згідно ст. 610, п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так, [PERSON] в акті прийому - передачі житлового приміщення від 22.02.2023 року визнано заборгованість по орендній платі та комунальних платежах в розмірі 81 442, 93 грн на вказану дату. Також зазначено про те, що він має намір розрахуватись до 24.08.2023 року. Орендні платежі [PERSON] не сплатив з серпня 2022 року по січень 2023 року включно. Пунктом 3.1 Договору оренди від 05.10.2020 року було встановлено, що Орендар за користування Приміщенням сплачує Орендодавцю орендну плату, яка становить 12 000 (дванадцять тисяч) гривень на місяць, що еквівалентно 425 (чотириста двадцять п`ять) доларів США встановлених НБУ станом на 05.10.2020 року. Розмір орендної плати у гривневому еквівалентів по відношенню до курсу долара США змінюється автоматично у випадку коливань курсової різниці гривні по відношенню до долара США у сторону збільшення більше ніж на 5%. Станом на 01.08.2022 року офіційний курс долара США до гривні встановлений НБУ складав 36, 5686 грн за долар. Однак, за усною домовленістю між сторонами [PERSON] повинен був сплачувати із серпня 2022 року 12 600, 00 грн орендної плати щомісяця. Вказане не спростовується відповідачем. Крім цього, позивач зазначає, що оскільки станом на 24.08.2023 року за ним перестала рахуватись заборгованість за охорону, то сума у розмірі 3 220, 00 грн за послуги із охорони не підлягає стягненню із відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на 01.02.2023 року заборгованість [PERSON] за договором оренди від 05.10.2020 року становить 86 417, 58 грн, а саме: 75 600, 00 грн - заборгованість по орендній платі та 7 597, 58 грн - по комунальним платежам. Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних від неповернутої суми, інфляційних втрат та пені, суд зазначає наступне. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. У ст. 625 ЦК України вказано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються в тому числі на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Доказів виконання зобов`язання відповідачем перед позивачем матеріали справи не містять. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Окрім того, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 4.2. Договору оренди від 05.10.2020 року Орендар ( [PERSON] ) у разі прострочення сплати орендної плати зобов`язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю. Суд перевіривши розрахунок позивача, вважає його вірним. При цьому суд зазначає, що позивачем в цій частині позовні вимоги за час розгляду справи в суді не збільшувалися, іншого розрахунку суду не надано. Відповідач жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивача суду не надав. Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3 % річних від неповернутої суми заборгованості у розмірі 1 168, 18 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 822, 74 грн та пені у розмірі 19 059, 48 грн, є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 105 248, 27 грн, є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову судовий збір в розмірі 1 610, 40 грн підлягає стягненню із відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved