Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 13 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, зареєстрованого в реєстрі за №1518. Судові витрати просить покласти на відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», справу розглядати у спрощеному позовному провадженні. Позов мотивує\~тим,\~що за заявою ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинив виконавчий напис від 13 січня 2022 року №1518 про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за договором №200256825 від 9 квітня 2015 року, укладеним з ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги №7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеним з ТОВ «Діджи Фінанс», та договором відступлення права вимоги №516/ФК-21 від 1 грудня 2021 року, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», та договором відступлення права вимоги №516/ФК-21/1 від 1 грудня 2021 року є ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» (стягувач), заборгованості за договором №200256825 від 9 квітня 2015 року в загальній сумі 5500,36 грн. Даний виконавчий напис виконується приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Онишкевичем Р.І., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 24 січня 2022 року. Позивач стверджує, що у неї немає і ніколи не було жодних правовідносин з відповідачем, вона не була повідомлена про зміну кредитора у зобов`язанні. При цьому вказує, що не погоджується із сумою боргу та вважає виконавчий напис незаконним. Зокрема звертає увагу на положення Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій, які передбачають порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів, а також висловлений з даного приводу Верховним Судом правовий висновок, викладений у постанові від 23 січня 2018 року №310/9293/15. Вказує, що підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 199 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен був перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку). Водночас постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року скасовано та визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесені; змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині зокрема доповнення переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Оскільки виконавчий напис вчинений нотаріусом 13 січня 2022 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справу 826/20084/14, останній мав керуватись пунктом 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», відповідно до якого для одержання виконавчого напису мало бути подано зокрема оригінал нотаріально посвідченого договору. Таким чином вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, посилаючись на правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №172/1652/18. Окрім того вважає, що вчинення спірного виконавчого напису відбулось з порушенням вимоги закону про безспірність заборгованості. Матеріали позову подані до Личаківського районного суду м. Львова 20 червня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 21 червня 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами. Копію вказаної вище ухвали, а також копію позовної заяви з додатками того ж дня - 21 червня 2023 року було скеровано сторонам для відома. Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення, що надійшли до суду, зазначене поштове відправлення було отримано позивачем 30 червня 2023 року та третьою особою приватним виконавцем Онишкевичем Р.І. 29 червня 2023 року, а від відповідача та іншої третьої особи такі повернулись до суду без вручення у зв`язку з відсутністю адресатів за вказаними адресами. У зв`язку з наведеним 6 липня 2023 року судом було повторно скеровано відповідачу ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» та третій особі приватному нотаріусу Київського МНО Золотих О.О. копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, водночас дані поштові відправлення також повернулись до суду без вручення з проставленими відмітками про відсутність адресата за вказаною адресою. 26 липня 2023 року на адресу суду надійшла заява представника ТОВ «Епро Скул» - директора Растівського Є.В. про залучення даного товариства до участі у справі №463/5081/23 як правонаступника відповідача ТОВ «Фінансово-правова група Лекс». Ухвалою суду від 1 серпня 2023 року вказану вище заяву задоволено частково та залучено ТОВ «ЕПРО СКУЛ» до участі у справі як співвідповідача. Даною ухвалою судом було визначено залученому співвідповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію вказаної ухвали сторонам у справі, а також залученому співвідповідачу також додатково копію позовної заяви з додатками, того ж дня - 1 серпня 2023 року було скеровано сторонам для відома. Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення, що повернулись до суду 14 серпня 2023 року зазначене поштове відправлення було отримано позивачем, 7 серпня 2023 року третьою особою приватним виконавцем Онишкевичем Р.І., а від відповідачів та третьої особи такі повернулись без вручення з проставленими відмітками про відсутність адресата за вказаною адресою. При цьому залученому співвідповідачу ТОВ «Епро Скул» такі скеровувались двічі, повідомлення про зміну свого місцезнаходження відповідно до вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України таким до суду не скеровувалось. З врахуванням положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд даної справи по суті розпочався 21 липня 2023 року. Знаведеного вище вбачається, що учасники справи повідомлені про розгляд такої належним чином, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подали, а також відповідачами не подавалось до суду відзиву на позов, строк для подання такого сплив. Відтак з врахуванням того, що відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, відтак з метою дотримання розумного строку розгляду справи суд згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 279 ЦПК України вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення за наявними у такій матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Судом встановлено, що 9 квітня 2015 року позивачем [PERSON] було укладено з ПАТ «Банк Михайлівський» договір №200256825 про надання та використання платіжної картки, оформлений шляхом підписання заяви (оферти) в простій письмовій формі (а.с. 53). 13 січня 2022 року за заявою ТОВ\~«Фінансово-правова\~група Лекс»\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Золотих О.О.\~буловчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером № 1518, про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 5500,36 грн. Згідно представленої позивачем та долученої до матеріалів справи копії виконавчого напису від 13 січня 2022 року № 1518 встановлено, що таким було вирішено стягнути з [PERSON] , яка є боржником за договором №200256825 від 9 квітня 2015 року, укладеним з ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги №7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеним з ТОВ «Діджи Фінанс», та договором відступлення права вимоги №516/ФК-21 від 1 грудня 2021 року, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», та договором відступлення права вимоги №516/ФК-21/1 від 1 грудня 2021 року є ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» (стягувач), заборгованості за договором №200256825 від 9 квітня 2015 року. Строк платежу за договором №200256825 від 9 квітня 2015 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 9 квітня 2015 року по 16 листопада 2021 року. Сума заборгованості становить 4650,36 грн., що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту 1538,13 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими доходами 3112,23 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 850 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 5500,36 грн. (а.с. 5). При цьому постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевичем Р.І. 24 січня 2022 року відкрито виконавче провадження №68325872 щодо примусового виконання вказаного вище виконавчого напису (а.с. 6-7). Окрім того встановлено, що відповідно до договору відступлення прав вимоги №06062023-1 від 6 червня 2023 року, укладеного між ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» та ТОВ «УКРГЛОБАЛ-ПЛЮС», кредитор ТОВ «Фінансово-правова група Лекс» відступив новому кредитору, а ТОВ «УКРГЛОБАЛ-ПЛЮС» як новий кредитор прийняв належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с. 25-27). Згідно з додатком №1 до вказаного вище договору ТОВ «УКРГЛОБАЛ-ПЛЮС» набув в тому числі права вимоги до [PERSON] за договором №200256825 від 9 квітня 2015 року в загальному розмірі 4650,36 грн. (а.с. 29). Рішенням єдиного учасника ТОВ «УКРГЛОБАЛ-ПЛЮС» [PERSON] від 5 липня 2023 року змінено найменування такого на ТОВ «ЕПРО СКУЛ», призначено [PERSON] на посаду директора товариства з 6 липня 2023 року (а.с. 31). Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач обґрунтовує мотивованість та підставність заявлення такої тим, що вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом всупереч вимогам чинного законодавства та з порушення процедури вчинення такого. Оцінюючи вказані покликання сторони позивача на предмет їх відповідності обставинам справи та вимогам чинного законодавства суд виходить з наступного. У статтях 15, 16\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про\~нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону України\~«Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. У відповідності до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 6 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц (провадження № 61-38989св18), сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При цьому стаття 50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Частиною ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так у відповідності до правового висновку, висловленого у п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Водночас позивач стверджує, що такої вимоги не отримував та жодного нотаріально посвідченого кредитного договору не укладав. З наявної в матеріалах справи копії оспорюваного виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. 13 січня 2022 року та зареєстрованого за № 1518 вбачається, що такий було видано нотаріусом зокрема на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зазначений пункт - «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» передбачає документи, що додаються для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. При цьому як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема щодо доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, в зазначеній частині втратила чинність 22 лютого 2017 року з набранням законної сили вказаною вище постановою Київського апеляційного адміністративного суду. Оскільки постанову № 662 в судовому порядку визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2 Переліку, то кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Верховний Суд у вказаній постанові прийшов до висновку, що вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису

Outcome: approved