Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

30.03.2023 року [PERSON] (далі Позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі Відповідач) про зміну способу стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі з 11.07.2014 року, який був розірваний за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2016 року. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утримані. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.12.2016 року ухвалено стягувати з відповідача, [PERSON] , на користь позивача [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~200,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. 03.12.2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено заочне рішення про збільшення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~700,00 грн. на утримання їх спільної доньки [PERSON] . На сьогоднішній день такий розмір аліментів не задовольняє потреби дитини, не відповідає її інтересам, рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Позивач вважає, що майновий стан відповідача покращився, так як на даний момент він несе військову службу та має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на вищезазначене просить суд змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, що визначений заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.12.2020 року та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої спільної доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2023 року відкрито провадження по справі, розгляд якого вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву у якій просила справу розглянути у заочному порядку, не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом відправки двох судових повісток, що повернулися до суду з поміткою про відсутність за вказаною адресою. У розумінні ст. 128 ЦПК відповідач вважається належним чином сповіщеним про розгляд справи. Відзиву чи клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Суд розглядає справу за відсутність позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно до наданої заяви, за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі розлучені на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2016 року та мають від шлюбу спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. Вказані факти підтверджуються копією рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2016 року та копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.11.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області відповідно. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.12.2016 року позов [PERSON] про стягнення аліментів було задоволено частково, ухвалено стягувати з відповідача, [PERSON] , на користь позивача, [PERSON] , аліменти на утримання дитини, [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~200,00 грн. щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . 03.12.2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено заочне рішення про збільшення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, відповідно розмір стягнення було збільшено до 1\~700,00 грн. на утримання їх спільної доньки [PERSON] . Позивач зазначає, що розмір аліментів у розмірі 1\~700,00 грн. на даний час не задовольняє потреби дитини, не відповідає її інтересам, рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Донька двічі на тиждень відвідує репетитора з англійської мови, одне заняття з якою коштує 150 грн., також вона займається танцями, що коштують 600 грн./місяць. Майновий стан відповідача покращився, так як на даний момент він несе військову службу та має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим вона просить суд змінити спосіб стягнення аліментів із твердої грошової суми в розмірі 1\~700,00 грн. щомісячно, на стягнення аліментів у частці від заробітку в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, законодавець чітко визначив: по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі; по-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Так, ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст. 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Позивач, як одержувач, довела свої вимоги щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів і суд з нею погодився, зокрема тому, що розмір присуджених до стягнення аліментів на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні дитини. Приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги у частині зміни розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів підлягають задоволенню. Але суд зауважує, що позивачем заявлена вимога стягувати «замінений» спосіб стягнення аліментів з дати пред`явлення позову до суду, тобто з 30.03.2023 року, але суд не може погодитися з цим та роз`яснює позивачу, що у зазначеній справі спір стосується не призначення аліментів, а зміни способу їх стягнення, тому подальше стягнення аліментів з відповідача починається з набрання рішенням законної сили, а не з дати подання позову. Дане твердження знайшло своє відображення, зокрема у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де сказано, що у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. З огляду на вищевказане позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача також підлягає стягненню на користь держави 1\~073,60 грн. судового збору, оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати такого на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial