Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позову вказувала, що 27 жовтня 2022 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки Hуundaі ІХ35, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього штраф у розмірі 850 грн. Вказує, що діями відповідача [PERSON] позивачці була завдана майнова шкода у розмірі 25 904 грн. 54 коп., що підтверджується звітом №9007138/11/22 про оцінку колісного транспортного засобу від 26 листопада 2020 року. Цивільна відповідальність відповідача застрахована в ТДВ СК «Кредо», якою було виплачено позивачці страхове відшкодування за завдану майнову шкоду в розмірі 9 070 грн. 95 коп. Відповідач відшкодував франшизу в сумі 2600 грн. Таким чином, загальна вартість майнової шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, склала 14 233 грн. 59 коп. Також зазначає, що неправомірними діями відповідача їй спричинена також і моральна шкода, яка виразилась в тому, що вона втратила на тривалий час можливістю користуватись належним їй автомобілем у зв`язку з його пошкодженням, була змушена власними силами та за власний рахунок ремонтувати транспортний засіб,що викликало суттєві незручності та певні проблеми і труднощі у пересуванні, внаслідок чого позивачка перебувала у пригніченому стані і у неї погіршилось здоров`я. Розмір моральної шкоди позивачка оцінює у 10 000 грн. Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2023 року направлено матеріали вказаної позовної заяви за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 27 червня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує на недоведеність позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 14 233 грн. 59 коп., а також вважає, що позивачкою не доведено спричинення їй моральної шкоди. Не заперечував проти стягнення з нього в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1886 грн. 19 коп., у задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. В судовому засідання позивач підтримала позовні вимоги з підстав та доводів, викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, уточнивши при цьому, що він не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього матеріальної шкоди в сумі 14 233 грн. 59 коп., в решті позовних вимог просив відмовити. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. За правилом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 27 жовтня 2022 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки Hуundaі ІХ35, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього штраф у розмірі 850 грн. При цьому, вказаною постановою було встановлено, що [PERSON] 27 жовтня 2022 року о 16 год. 40 хв. у м. Києві на вул. Рибальська, 10, керуючи автомобілем Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , порушив вимоги п. 10.9 ПДР України, а саме: рухаючись заднім ходом не впевнився у безпечності такого маневру, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки Hуundaі ІХ35, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, таким чином факт ДТП та вина відповідача у його вчиненні додаткового доказування не потребує. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно звіту №9007138/11/22 про оцінку колісного транспортного засобу від 26 листопада 2022 року автомобілю, належному позивачці була завдана майнова шкода у розмірі 25 904 грн. 54 коп. Цивільна відповідальність відповідача застрахована в ТДВ СК «Кредо». Також, матеріалами справи встановлено, що ТДВ СК «Кредо» виплачено позивачці страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 9 070 грн. 95 коп. Відповідач відшкодував франшизу в сумі 2600 грн. Таким чином, різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивачки та страховим відшкодуванням виплаченим страховиком та сплаченою відповідачем франшизою становить 14 233 грн. 59 коп. Статтею 206 ЦПК України передбачено права відповідача на визнання позову. Так, ч. 4 вказаної норми процесуального права зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд В судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди на суму 14 233 грн. 59 коп., в зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних в цій частині, оскільки вони не суперечать закону та не порушують права свободи чи інтереси інших осіб. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині 2 зазначеної статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Отже, за змістом наведеної норми зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., позивачка зазначала, що в зв`язку із пошкодженням належного їй автомобіля, вона перебувала у стресовому стані, була позбавлена можливості експлуатувати свій автомобіль, їй довелось самостійно шукати гроші на ремонт автомобіля, що призвело до порушення її звичного способу життя. Враховуючи характер правопорушення та його наслідки, обсяг страждань позивачки, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на корись позивачки моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2 362 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial