Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду за позовом до [PERSON] , в якому просив витребувати з її незаконного володіння майно, що знаходить за адресою [ADDRESS] та належить позивачу на праві приватної власності ( перелік речей у додатку до позову - меблі, одяг, побутова техніка, предмети мистецтва ( картини та скульптури), цінності, кухонне приладдя, книги, спортивне приладдя, документи, електричний інструмент, спортивна зброя, сімейні речі, музикальні інструменти, кімнатні квіти ). В обгрунтування позову посилався на те, що з березня 2020 року він орендував у відповідачки квартиру [ADDRESS] . 30 грудня 2020 року у нього виник побутовий конфлікт з відповідачкою щодо умов проживання, внаслдіок якого його виселили з орендованої квратири. В подальшому він неоноразово намагався зв`язатися з відповдіачкою з метою отримання можливості забрати речі, які належать йому на праві приватної власності та які залишилися в цій квартирі. Відповідачка не виходила на зв`язок, а на його звернення до органів поліції йому порекомендували звернутися до суду. Посилаючись на положення ст. 317,321, 387, 388 ЦК України, просив витребувати своє майно від відповідачки, яка незаконно та без відповідної правової підстави заволоділа ним. В квітні 2023 року представником відповідача надано відзив на позов, в якому просив відмовити у позові за його недоведеністю та безпідставністю. Зазначає про те, що відповідачка взааглі не є власником спірної квартири, позивачем не надано доказів укладення між ними договру оренди, не надано жодного документу на підтвердження належності йому зазначено майна на праві власності. Представником позивача адвокатом Нечай О.Д. надано відповідь на відзив, в якому зазначає, що належність майна позивачеві підтверджується фотографіями індивідуально визначеного майна, серед якого є книги та картини особисто авторства [PERSON] . На зазначене майно взагалі діючим законодавством не передбачено наявність правовстановлювальних документів. Стосовно надання належним чином укладеного договору оренди квартири- то таке не є предметом доказування у даній справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. 18.11.2021 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А. \~Ухвалою суду від 19.11.2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від \~22.02.2022 справу прийнято до провадження та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначити проведення підготовчого судового засідання. 04 квітня 2023 року надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позову за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. Ухвалою суду від 15 травня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено цивільну справу до розгляду по суті . Позивач та його представник адвокат Нечай О.Д. в судовому засіданні підтримали позов, просили про його задоволення. Позивач суду пояснив, що 30 грудня 2023 року до квартири, яку він орендував у відповідачки, почали дзвонити невідомі чоловіки,в зв`язку з чим він вимушений був викликати поліцію. Коли прибули працівники поліції, йому повідомили, що господарка квартири [PERSON] сказала, що строк дії договору оренди вже скінчився та змусили його терміново покинути приміщення квартири з одним рюкзаком за плечима, не дозволивши навіть зібрати свої речі. При цьому в присутності праівників поліції він домовився з [PERSON] , що протягом 2-3 днів він заїде та забере свої особисті речі та інше, що залишається в квартирі. Ірина погодилася, проте з того часу відмовлялася з ним розмовляти, змінила вхідні замки та відмовляється допускати його до квартири та повертати речі. Представник відповідача адвокат Фуртатов К.М. просив відмовити у задоволенні позову з підстав, виклдаених у відзиві. Відповідачка [PERSON] , допитана судом в якості свідка, в судовому засіданні заперечувала проти вимог позову, викладені обставини не визнала. Суду пояснила, що дійсно здавала позивачу вказану квратиру за дорученням її власниці. Договір оренди скінчився в липні 2021 року і після цього вона почала вимагати від позивача квартиру , оскільки власниця мала намір приїхати і проживати там сама. Проте [PERSON] просив її дозволити ще пожити в квартирі , поки не знайде собі інше житло і поки не приїде власник. На таких усних домовленостях він і продовжував проживати в квартирі. Після того, як вона дізналася, що в листопаді 2021 року в квартирі проводився обшук і була вилучена з квартири зброя, вона зайшла в квартиру та взагалі побачила наслідки пожежі та смовільно зроблений косметичний ремонт в кімнаті тоді почала вимагати від нього, щоб він виселився і вони домовлися, що він живе до кінця місяця. 09 грудня 2021 року він виселився, забравши свої речі. Проте після цього він ще раз попросив її пустити пожити хоч деякий час і вона погодилася. Згодом, зайшовшиу квартиру вона побачила наслідки пожежі, і навіть діру в стелі, яку він зробив на горище. Вона категорично вимагала звільнити квартиру, проте він не виконував її вимоги. Тоді взагалі з`ясувалося, що він змінив вхідні замки в квартиру і її не допускає, після чого вона дійсно 30.12.2021 викликала поліцію і працівника Майстер ключ для відкриття вхідних дверей, після чого [PERSON] все ж таки відчинив двері і вчинив скандал, вона побачила повний безлад і працівники поліції вже вивели його в кайданках з квартири. Дійсно після чого вона змінила замки на вхідних дверях і не впускала його в квартиру. Жодних речей [PERSON] в квартирі не залишилося, адже він вивіз їх до цього, тому ні на той час, ні на теперішній час його речей вона не утримує , перелік речей, який зазначений в додатку до позову, в квартирі був відсутній. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як підтверджується матеріалами справи, позивач 12.01.2021 року та 07.08.2021 року звертався до Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області з заявами з проханням застосувати заходи до [PERSON] , яка не повертає йому особисті речі та цінності, які залишилася в раніше орендованій ним квратири [ADDRESS] . Проте йому було роз`яснено, що в ході перевірки слідчим відділом Центрального ВП ГУНП не виявлено ознак кримінального правопорушення та рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Також надав фотографії певних речей, з яких ідентифікувати їх місцезнаходження в спірній квартирі неможливо. Ксерокопії письмових пояснень осіб, які завірені адвокатом позивача, суд не може прийняти до уваги як доказ в якості пояснення свідка, як-то стверджує представник позивача- оскільки таке не відповідає положенням ст.ст. 90 ЦПК України. За змістом статей\~317,\~318 ЦК України\~власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 цього Кодексу). Відповідно до частини 1 статті 387 ЦК України власник має право витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли\~власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння. Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення досуду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених\~Цивільним кодексом України. Правовий аналіз положень\~статті 387 цього Кодексу\~дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.\~ Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). У постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 522/1853/17 зроблено висновок, що «передбачений\~статтею 387 ЦК України\~віндикаційний позов - це вимога про витребування майна з чужого володіння, тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника про витребування і повернення майна, при якому позивач повинен доказати факт існування права власності. Незаконне володіння - це володіння без відповідної правової підстави; як незаконне розцінюється і таке володіння, коли особа, набуваючи річ, не знала і не могла знати, що набуває її не від власника (добросовісний набувач)». Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази ,якіпідтверджують взагалі наявність цього майна позивачеві ,так і наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 80 ЦПК України, встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року №24-150\\0\\4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» до умов пред`явлення віндикаційного позову належить майно, яке має бути індивідуально визначеним. Тобто, об`єктом може бути лише індивідуально-визначене майно (яке існує в натурі на момент подання позову) та в позовній заяві має бути чітко визначено всі характеристики та індивідуальні ознаки майна, що витребовується. Ці вимоги також позивачем не були дотримані, позивач чітко не визначив всі характеристики та індивідуальні ознаки майна, що йому має повернути відповідач. В свою чергу, і сам позивач повинен підтвердити своє право власності на спірне майно надати правовстановлюючі документи або інші докази, що підтверджують дійсну належність спірного майна позивачу, та довести факт незаконності вибуття з його власності спірного майна. Важливою обставиною для пред`явлення віндикаційного позову є те, що індивідуально визначене майно має зберегтися в натурі. Власник може вимагати повернення саме своєї речі - остання повинна мати індивідуальні ознаки, які дозволили б установити, що це саме та річ, яка належала власнику, й останній відповідно до принципів цивільного судочинства повинен це довести, чого позивачем зроблено не було. Таким чином, виходячи з викладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки позивач не довів належними та допустими доказами порушення його прав, не обгрунтував підстави звернення до суду саме з позовом про витребування майна, оскільки у жодний законний спосіб не підтвердив своє право власності на вказане ним майно та не надавналежних і достеменних доказів як перебування такого майна у вказаній квартирі , так і утримання цього майна в натурі відповідачкою на час звернення до суду Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: dismissed