Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суд з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Володимирецької селищної ради про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач з відповідачкою з 25 квітня 1999 року перебував у зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 02.03.2023 року у справі №556/248/23 шлюб між сторонами розірвано. Встановлено місце проживання неповнолітніх дітей подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] . Відповідачка [PERSON] , є матір`ю спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] Відповідачка з жовтня 2021 року по даний час жодним чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей в навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, отже створились умови, які шкодять інтересам дітей. Відповідачка перебуває нібито за кордоном на заробітках, але коштів на утримання дітей не надсилала. За вказаний період не підтримує зв`язок з родиною та не цікавиться життям дітей навіть у телефонному режимі. Точне місце перебування невідоме. Відповідачка практично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Окрім того, під час перебування вдома вела антисоціальний спосіб життя, неодноразово перебувала в розшуку через відділення поліції, привласнювала кошти, передбачені на утримання всієї родини, тижнями не жила дома. Відповідачка, покладені законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Вище наведені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав. Вказана позовна заява [PERSON] , надійшла до Володимирецького районного суду Рівненської області 29.06.2023 року. Ухвалою Володимирецького районного суду від 07.07.2023 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про дату та місце розгляду справи, але надала суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутності, заявлені вимоги визнає в повному обсязі. Представник Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області, як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, але надали суду заяву в якій просили розгляд справи проводити у відсутності їх представника, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 25 квітня 1999 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 02.03.2023 року у справі №556/248/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Встановлено місце проживання неповнолітніх дітей подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] . Відповідачка [PERSON] , є матір`ю неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] Також судом встановлено, що усі обов`язки щодо навчання, виховання та утримання дітей [PERSON] , виконує самостійно піклується про них вдома, в школі, забезпечує всі умови для гармонійного, здорового розвитку, навчання та проживання. Відповідно характеристики виданої Володимирецьким ВПУ-29 смт Володимирець на сина [PERSON] , [INFO] , поведінкою та навчанням його цікавиться тільки батько та бабуся. Факт неучасті у вихованні дитини підтверджується висновком органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав» затвердженого виконавчим комітетом Володимирецької селищної ради 28.03.2023 року та актом сімейно-майного стану №314 від 01.06.2023 року складеного посадовими особами Володимирецької селищної ради. Відповідно ч.ч.4,5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Володимирецької селищної ради Рівненської області №40 від 28.03.2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Володимирецької селищної ради, за результатами засідання якої позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її неповнолітніх дітей було визнано за доцільне. Таким чином, надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідачки належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дітей та займатись їх вихованням. Крім того, слід звернути увагу, що аналіз змісту положень ст. 164 СК свідчить, що позбавлення батьківських прав може застосовуватись до батьків виключно стосовно дитини, тобто до досягнення дитиною повноліття, оскільки після досягнення повноліття дитина набуває повної дієздатності і вже не вважається дитиною з правової точки зору. Відповідно ч.ч.1,2 ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами від 19.12.2008 року), особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Таким чином, з вищенаведеного випливає, що, оскільки батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Суд враховує той факт, що на момент звернення з позовом до суду [PERSON] , його донька [PERSON] , [INFO] була неповнолітньою особою, а відтак до спірних правовідносин могла застосовуватись норма ст. 164 СК України. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що у судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] , вихованням та утриманням свого неповнолітнього сина не займається, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, його матеріальному утриманню, а тому є всі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відповідача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову до суду про позбавлення батьківських прав, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1,2,6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача на користь держави у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved