Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

Представник [PERSON] звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про зняття арешту з належної її померлому чоловіку [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.1999 квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що постановою приватного нотаріуса Чорнєй В.В. позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальних дій, оскільки на спадкове майно, квартиру за адресою: [ADDRESS] , 21 травня 1999 року на підставі постанови прокурора Залізничного району м. Києва було накладено арешт. 13 серпня 2021 року Солом`янська окружна прокуратура м. Києва своїм листом за № 1059-39-130-21, на моє звернення про зняття арешту на майно, відмовила мені у знятті арешту та роз`яснила порядок зняття арешту за правилами судового розгляду. Оскільки, про наявність арешту на вищевказану квартиру ні мій чоловік, ні я, не були в свій час проінформовані органами прокуратури, ми не могли знати, що постановою прокурора Залізничного району м. Києва на неї було накладено арешт, тому були позбавлені можливості належнім чином її оскаржити. Наявність арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , який було накладено 21 травня 1999 року, на підставі постанови прокурора Залізничного району м. Києва, перешкоджає мені, як спадкоємцю набути право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті мого чоловіка, оформити право власності в порядку спадкування та отримати відповідне свідоцтво, чим порушуються права та майнові інтереси позивача, просить суд скасувати арешт на нерухоме майно. На виконання вимог ст.31 ЦПК України Солом`янським районним судом м. Києва, 12 серпня 2022 року постановлено ухвалу про передачу справи для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою суду від 23 жовтня 2021 року прийнято справу до розгляду, розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В адресу суду направив відзив де зазначив, що позов є безпідставним оскільки згідно зі відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, обтяження за №1415953 від 27.10.200 внесено першою київською державною нотаріальною конторою на підстави постанови Залізничного району м. Києва від 27.05.1999 про арешт квартири [ADDRESS] , попередній власник Національна енергетична компанія «Укренерго» (Національний диспетчерський цент (НДЦ) України). Враховуючи, що спору про право на об`єкт нерухомості у цивільно-правовому сенсі між позивачем та Солом`янською окружною прокуратурою м. Києва не вбачається, ніхто не оспорює право власності позивача на арештовану квартиру [ADDRESS] . Арешт майна було накладено у межах кримінальної справи за процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом (у редакції, чинній на час накладення арешту), спір про право власності на майно між суб`єктами цивільних правовідносин відсутні, питання про скасування арешту підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства. В адрес суду позивач направив відповідь на відзив,. Вказав, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України 1960 р. та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 р. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019р. у справі №372/2904/17-ц) або КПК України 2012р. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019р. у справі № 2-3392/11).Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960р. була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019р. у справі № 766/21865/17). Відповідачем не надано відомостей про стан кримінальної справи відповідно до якої накладено арешт на квартиру, не доведено також, що власник майна (посадові особи) був засуджений, і вирок не виконаний, а позивач та спадкодавець на підставі судового рішення стали власниками спірного майна. Слід звернути увагу, суду, що спадкодавець став власником майна ще до винесення прокуратурою постанови про накладення арешту. Відповідачем також не спростовано, що арешт на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року триває, а кримінальне провадження не передано до суду на час набрання нового кодексу 2012 року. Також не доведено, що вказаний арешт здійснено за правилами нового КПК України, 2012 року. Тобто, саме за цих обставин позивач мала б звернутися до слідчого судді в порядку ст. 303 КПК України. Відповідно до роз`яснення Верховного Суду питання щодо зняття арешту з майна осіб, які не є учасниками кримінального провадження, відкритого за правилами КПК України та закритого до 2012 року має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, якщо Прокуратура вважає, що дане питання має вирішуватися за правилами КПК 2012 року, то відповідно до ч.3 ст. 174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження зобов`язаний був скасувати і арешт майна, якщо воно не підлягало спеціальній конфіскації. Таким чином, замість посилань на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Соломянська Окружна прокуратура м. Києва, як правонаступник прокуратури Залізничного району м. Києва (згідно Закону України Про прокуратуру та наказу Генерального прокурора) мала б застосувати ч. 3 ст. 174 КПК України та самостійно захистити права позивача, скасувавши постанову прокуратури Залізничного району від 27 травня 1999 року, однак ігноруючи Конвенцію, листом від 03 серпня 2021 року рекомендувала звернутися до суду. Третя особа про день та час розгляду справи також повідомлялись належним чином. Правом подати пояснення по суті спору не скористалась. З урахуванням викладеного і ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності третьої особи та представника Солом`янської окружної прокуратури м. Києва. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі з урахуванням уточнень. Представник відповідача Київської міської прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги не визнавала та просила у задоволенні відмовити. Представник відповідача Солом`янської окружної прокуратури м. Києва в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне. Встановлено, і не оспорюється сторонами, що [INFO] помер чоловік позивача, [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.01.2021 наявна в маеріалах справи). 01 жовтня 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Чорнєй В.В. з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , яка була придбана чоловіком на підставі договору купівлі-продажі від 16 лютого 1999 року. Постановою приватного нотаріуса Чорнєй В.В. мені було відмовлено у вчинені нотаріальних дій, оскільки на спадкове майно, квартиру за адресою: [ADDRESS] , 21 травня 1999 року на підставі постанови прокурора Залізничного району м. Києва було накладено арешт. Як свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, 27.10.2004 р. реєстратором Перша київська державна нотаріальна контора зареєстронано обтяження на спірне нерухоме майно, номер запису про обтяження: 1415953. 13 серпня 2021 року Солом`янська окружна прокуратура м. Києва своїм листом за № 1059-39-130-21, увідповідь на звернення позивача, відмовила у знятті арешту на кв. [ADDRESS] та роз`яснила можливість зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора до місцевого суду. Позивач зазначає, що наявність арешту на квартиру [ADDRESS] , який було накладено 21 травня 1999 року, на підставі постанови прокурора Залізничного району м. Києва, перешкоджає мені, як спадкоємцю набути право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті мого чоловіка, оформити право власності в порядку спадкування та отримати відповідне свідоцтво, чим порушуються мої права та майнові інтереси. За положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із нормою статті 1216 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК Україниспадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Так, як свідчать матеріали справи, а саме докази надані Солом`янською окружною прокуратурою м. Києва , встановити місцезнаходження постанови прокуратури Залізничного району б/н від 21.05.1999 р. про арешт квартири [ADDRESS] , не видалось за можливе (в тому числі номер кримінальної справи, вирок, постанови про закриття, витяг з ЄРДР). Як пояснив в судовому засіданні представник Київської міської прокуртури, за результатами моніторингу Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що кримінальні провадження за фактами можливих злочинних дій щодо квартири [ADDRESS] відсутні. Також представник Київської міської прокуртури повідомив, що Кримінальна справа відносно [PERSON] до Солом`янського районного суду м. Києва протягом 1995-2000 р. та до Шевченківського районного суду м. Києва у період з 1996-2003 не надходила. Отже, будь-яких доказів, які б свідчили про правомірність перебування майна під арештом/обтяженням, станом на день розгляду срави, отримано не було. При цьому, суд не може взяти до уваги доводи представника Солом`янської окружної прокуратури, зважаючи на висновки, зроблені Ведикою Палатлю Верховного суду у справі № 727/2878/19 (постанова від 30.06.2020 р), спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням обставин, встановлених під час розгляду справи, суд приходить до висновку , що права [PERSON] порушено та приходить до висновку, що останні мають бути поновлені шляхом зняття арешту з нерухомого майна та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Єдиний реєстр заборонвідчуження об`єктів нрухомого майна) відповідного запису . Виходячи з наведеного,

Outcome: approved