Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника звернувся з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за Угодою про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої базової освіти, покликаючись на те, що між Прикарпатським національним університетом імені Василя Стефаника та [PERSON] було укладено Угода про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої базової освіти від 26.12.2003 року № 32 та Угода про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої базової освіти від 10.01.2005 року № 84. За предметом Угод № 32; 84 (форма затверджена наказом Міністерства освіти і науки України від 31.07.2003 року № 508) та відповідно до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 року № 916 відповідачка отримала кредит для здобуття в Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Спеціаліст» та напрямом підготовки «Початкове навчання та музика» в сумі 7716,00 грн. Зі своєї сторони Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника виконав належним чином свої обов`язки за Угодою, а саме забезпечив організацію навчально-виховного процесу і після закінчення навчання та за позитивним результатом державної атестації видав відповідачу диплом державного зразка. Проте, відповідачка не виконала належним чином свої обов`язки за Угодою № 32; 84 та порушила п. 18 постанови Кабінету Міністрів України від 29.08.2018 року № 673, а саме не повернула до 31 грудня кожного року Прикарпатському національному університету імені Василя Стефаника 1/15 частину від загальної суми наданого кредиту та три відсотки за користування ним після закінчення навчання, починаючи з 01 червня 2006 року до 31 грудня 2021 року. У зв`язку із цим, станом на 16 березня 2022 року у відповідача виникла заборгованість перед Прикарпатським національним університетом імені Василя Стефаника, зокрема: 7716 грн. боргу за кредит, 3472 грн. боргу по відсотках за користування кредитом та 1342, грн. 58 коп. пені. Всього 12 530, грн. Інформацію (документи) про наявність обставин, які можуть бути підставою для неповернення або продовження періоду повернення кредиту відповідачем до Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» не подавались. На адресу відповідачки направлявся лист-претензія від 10.07.2018 року № 01-15/14/1048 однак, ним не було погашено заборгованість за кредитом. Відтак, позовними вимогами позивач просить стягнути з відповідачки: 7716 грн. боргу за кредит, 3472 грн. боргу по відсотках кредиту та 1342 грн. 58 коп. пені. Всього 12 530 грн. 78 коп. заборгованості та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2481 грн. 00 коп. Відповідачка подала відзив на позовну заяву, у якому заперечує позовні вимоги, зазначаючи, що угоди про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти з позивачем вона не укладала та не підписувала ні у 2003 році, ні у 2005 році. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження фактів укладення угод про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти з Прикарпатським національним університетом ім. В.Стефаника. Дані правовідносини станом на 2003 рік регулювалися Порядком надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2003 року № 916, положеннями якої передбачено, що кредит надається тільки один раз на навчання за однією і тією спеціальністю для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста, бакалавра, спеціаліста, магістра у вищому навчальному закладі, що функціонує на території України. Тобто, цільовий пільговий державний кредит для здобуття вищої освіти може надаватися лише один раз: або при зарахуванні на перший курс, або в подальшому на одному із будь-яких курсів вищого навчального закладу, отже і угоду про надання кредиту можна укласти лише один раз із здобувачем освіти або при зарахуванні до навчального закладу, або на будь-якому курсі навчання. Натомість позивач надав суду у якості доказів дві угоди про надання цільового державного кредиту. Відповідно до розділу 1 наданої позивачем Угоди № 32 від 26 грудня 2003 року, навчальний заклад надає Одержувачу кредиту цільовий пільговий державний кредит для здобуття вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст та спеціальністю «початкове навчання і музика» (денною формою навчання у розмірі 5616 гривень на весь термін навчання. Пунктом 2.1. вказаної угоди встановлено обов`язок навчального закладу зараховувати Одержувача кредиту на навчання до Навчального закладу, про що видати наказ. Тобто, виходячи зі змісту угоди № 32 (2003 року) одержувачу кредиту надано кредит при зарахуванні до навчального закладу. Однак на цей момент вона вже навчалася на третьому курсі університету, про свідчить витяг з наказу № 171-С від 05.08.2000 року, наданий позивачем до позовної заяви у якості доказу, її зараховано до складу студентів 1 курсу 05 серпня 2000 року. Одержувачем кредиту, відповідно до преамбули Угоди № 32 від 26 грудня 2003 року, зазначена громадянка України [PERSON] . У розділі «місцезнаходження та реквізити сторін» угоди не зазначено прізвища, ім`я та по батькові Одержувача кредиту, однак міститься підпис Одержувача кредиту вказано реквізити документів, на підставі яких ідентифіковано особи, яка підписала угоду: зокрема серія та номер паспорта Одержувача кредиту СС 360945, виданий Івано-Франківським МУВС 26.07.1997 року та ідентифікаційний номер [NUMBER] , тоді як відповідно наданої позивачем суду копії паспорту, серія та номер її паспорту [NUMBER] , виданий Івано-Франківським МУВС МВС від 08 квітня 1999 року, а її ідентифікаційний номер [NUMBER] . Угода № 32 не містить посилання на документ, який би підтверджував, що особа, яка підписувала цю угоду, мала відповідні повноваження. Підпис на Угоді № 32 від 26 грудня 2003 року навіть візуально не схожий на її підпис, у її паспорті. Адреса Одержувача кредиту зазначена в угоді: [ADDRESS] , тоді як з 08.06.1999 року і по 27.09.2019 рік, відповідно до штампів про реєстрацію місця проживання у її паспорті адреса реєстрації: [ADDRESS] . Відповідно до розділу 1 наданої позивачем Угоди № 84 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти від 10 січня 2005 року, навчальний заклад вдруге надає Одержувачу кредиту цільовий пільговий державний кредит для здобуття вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст та спеціальністю «початкове навчання і музика» за денною формою навчання у розмірі 2100 гривень на весь термін навчання, тоді коли до завершення навчання залишився 1 семестр і на цей період, виходячи зі змісту угоди 2003 року, їй вже надавався кредит. Тоді як 2100 гривень на той час - це була приблизно вартість навчання за семестр. Виходячи зі змісту угоди № 84 (2005 року) одержувачу кредиту надано кредит при зарахуванні до навчального закладу, тоді як укладена угода за 5 місяців до закінчення навчання. Підпис на Угоді № 84 від 10 січня 2005 року візуально не схожий ані на її підпис у паспорті, ані на підпис Одержувача кредиту на угоді від 2003 року. У листі № 01-15/14/1048 від 10.07.2008 року, долученому до матеріалів справи, позивач стверджує, що у 2000/2001, 2001/2002, 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005 зальних роках вона навчалась в університеті за рахунок цільового пільгового державного кредиту. Однак, до 2003 року такої програми кредитування урядом ще не було затверджено. Про те, що угоди не були укладені свідчить і те, що позивач жодного разу після закінчення нею навчання не звертався із вимогою щодо невчасної сплати за кредит про повернення кредиту. Хоча, відповідно до умов наданих суду угод одержувач кредиту зобов`язаний повертати кредит протягом 15 років частинами щороку до 31 грудня після закінчення навчання. Тобто перша оплата за кредит мала б відбутися у 2006 році. Приблизно у 2012 році її викликали прокуратури м. Івано-Франківська, де вона надавала пояснення про те, що не укладала угод на надання державного кредиту на навчання. Кримінальна справа стосувалася зловживань посадовців Прикарпатського національного Університету ім. В.Стефаника. На підтвердження наведеного вона звернулася із заявою до Івано-Франківського РУП від 01.06.2022 року про надання інформації про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні. Також, відповідачка клопотала про застосування наслідків пропуску позовної давності. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що порушення, які слугували підставою для звернення із заявленим позовом, продовжують існувати, а мотиви, на які посилається відповідач, необґрунтовані. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача заперечила позовні вимоги з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як слідує з матеріалів справи, 26.12.2003 року між Прикарпатським національним університетом імені Василя Стефаника та [PERSON] було укладено Угоду про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти № 32 (надалі - Угода № 32). 10.01.2005 року між Прикарпатським національним університетом імені Василя Стефаника та [PERSON] було укладено Угоду про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти від № 84 (надалі - Угода № 84). За предметом Угод № 32 та 84, навчальний заклад, відповідно до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 року № 916, надає Одержувачу кредиту цільовий пільговий державний кредит для здобуття навчальному закладі вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Спеціаліст» та напрямом підготовки «Початкове навчання та музика». Згідно Угоди № 32 розмір кредиту складає 5616 грн.; згідно Угоди № 84 розмір кредиту складає 2100 грн. За розрахунком позивача, загальна сума заборгованості відповідача становить 12 530, грн., з яких: 7716 грн. - борг за кредит; 3472 грн. - борг по відсотках за користування кредитом та 1342 грн. 58 коп. пеня. На адресу відповідача направлявся лист-претензія від 10.07.2018 року № 01-15/14/1048, у якому поставлено вимогу про повернення кредит в сумі 6172,80 грн., відсотки у розмірі 2777,76 грн. та пеню у розмірі 1509,09 грн. Також, як слідує з матеріалів справи, згідно наказу № 171-С від 05.08.2000 року [PERSON] зараховано на І курс денного факультету Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника за спеціальністю «Початкове навчання та музика». З копії витягу з наказу № 86-С від 01.07.2005 року вбачається, що випускника [PERSON] відраховано з числа студентів, у зв`язку з закінченням навчання в університеті. 03.06.2006 року [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] . Позивачем надано копії наказів Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника, відповідно до яких затверджено надання пільгових кредитів на навчання студентам університету, у тому числі [PERSON] : наказ № 49-а від 12.03.2001 на 2000/2001 навчальні роки; наказ № 202-а від 15.11.2001 на 2001/2002 навчальні роки; наказ № 175-а від 17.09.2002 на 2002/2003 навчальні роки; наказ № 271-а від 19.12.2003 на 2003/2004 навчальні роки; наказ № 209-а від 12.03.2004 на 2004/2005 навчальні роки. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з позовної заяви позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості 18 травня 2022 року. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до пункту 3.3 Угоди № 32 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття освіти від 26 грудня 2003 року та пункту 3.3 Угоди № 84 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття освіти від 10 січня 2005 року, Одержувач кредиту зобов`язаний повернути протягом 15 років всю суму наданого Навчальним закладом кредиту та три відсотки річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з 12 місяця, а у разі відрахування Одержувача кредиту із Навчального закладу - починаючи з третього місяця після відрахування. Відповідно до витягу із наказу № 86-с від 01.07.2005 року випускника [PERSON] відраховано з числа студентів у зв`язку із закінченням навчання в університеті. Тобто перший платіж Одержувач кредиту зобов`язана повернути до 31 грудня 2005 року. У разі не вчинення відповідних дій, починаючи з 01 січня 2006 року право Навчального закладу буде порушеним. Відтак, саме з цього часу починає свій відлік термін позовної давності. У матеріалах справи відсутні докази здійснення платежів на рахунок Навчального закладу з моменту закінчення навчання, так само як і докази того, що позивач, починаючи з 01 січня 2006 року, звертався до відповідача з вимогою повернути кредит, з огляду на що термін позовної давності сплив 01 січня 2009 року. А тому позов до [PERSON] заявлено поза межами строку позовної давності. Спеціального строку для звернення позивача з подібними вимогами законом не встановлено. Письмового договору про продовження строків позовної давності між сторонами у справі не укладено. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також, суд бере до уваги на вказані відповідачем розбіжності щодо реквізитів документів, на підставі яких ідентифіковано особу, яка підписала угоду: зокрема серія та номер паспорта Одержувача кредиту СС 360945, виданий Івано-Франківським МУВС 26.07.1997 року та ідентифікаційний номер [NUMBER] , тоді як відповідно наданої позивачем суду копії паспорту, серія та номер її паспорту [NUMBER] , виданий Івано-Франківським МУВС МВС від 08 квітня 1999 року, а її ідентифікаційний номер [NUMBER] . Зважаючи на вище встановлені обставини, відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed