Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

До суду надійшла вищезазначена позовна заява. В обґрунтуванні позову зазначено, що 26.09.2021 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики за умовами якого, відповідач позичив у позивача 260,000 грн. При фактичному одержані вказаної суми позичальником була надана розписка від 26.09.2021 року. Згідно зазначеної розписки відповідач зобов`язувався повернути кошти 07.06.2022 року. Але до теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав. На підставі вищенаведеного позивач просить: 1) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 260\~000 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 04.09.2023 року. У підготовче судове засідання 04.09.2023 року сторона позивача не з`явилася. В матеріалах справи наявна заява від 31.08.2023 року вх. № 26071/23 про розгляд справи за їх відсутності, проти винесення рішення у підготовчому судовому засіданні не заперечують. Відповідач [PERSON] надав суду підписану кваліфікованим електронним підписом заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Судом встановлено, що 26.09.2021 року [PERSON] склав розписку, якою засвідчив факт отримання від [PERSON] в якості позики 260\~000 грн. в день складання цієї розписки. Також [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти [PERSON] до 07.06.2023 року. Відповідно до ч. 2 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно із змістом ст.ст. 509, 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] заборогованості за договором позики. Відповідно до статті 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В межах наявнихматеріалів справи судом встановлено, що визнання позову відповідачемп не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто відсутні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. За наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню. За ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved