Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

17 липня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру сплати аліментів. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 3 вересня 2021 року було розірвано. Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON] [INFO] . На підставі рішення суду за позовом відповідачки [PERSON] з позивача у даній справі стягуються аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку на утримання спільної дитини [PERSON] до досягнення ним повноліття. Так як у позивача змінилося матеріальне та сімейне становищем у зв`язку з реєстрацією нового шлюбу та появою другої дитини та виникненням значних витрат, яких не було на дату присудження аліментів, то позивач просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів з частини від усіх видів доходів платника щомісяця до 1/6 частини від усіх видів доходів платника щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, але згідно з поданим клопотанням позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності (а.п.32). Відповідачка в судове засідання не з`явилася також, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, тобто відповідно до п.4 ч.8 ст.128, ст.131 ЦПК України (а.с.16,17,21,22). Відзив на подану заяву відповідачкою не надано у строк, передбачений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд на підставі наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст.247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.09.2019, запис №182, сторони по справі являються батьками [PERSON] , [INFO] (а.п.4). Відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.09.2021, провадження №2/742/1289/21, справа №742/2907/21 шлюб між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.п.6). Копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] підтверджується реєстрація шлюбу за актовим записом №2803, позивача [PERSON] з [PERSON] (а.п.25). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] у позивача [PERSON] [INFO] народилася друга дитина - [PERSON] (а.п.5). Матеріальний стан позивача [PERSON] підтверджується довідкою з Приватбанку від 15.07.2023 про заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» (а.п.23а), чеками про витрати на побутові потреби сім`ї (а.п.10-22), а також копією наказу Приватбанку про перебування його дружини [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку (а.п.23). У зв`язку зі зміною сімейного та відповідно майнового стану нині позивач просить задовольнити його вимоги та стягувати з нього аліменти у розмірі саме 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частинами першою, другою статті 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтями 8,11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію ООН про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно дост.9 Конституції України 1996 року, діють як складова національного законодавства України з 27.09.1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. За змістом ст.180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. В судовому засіданні встановлено, що у позивача у даній справі змінилась кількість утриманців, що зумовлює і зміну матеріального стану [PERSON] . Вказані обставити дають суду підстави дійти висновку, що розмір аліментів, визначених судовим рішенням від 11.10.2021 року на даний час підлягає зменшенню. Отже, з урахуванням викладеного позивач має не лише зазначити про зміну матеріального становища в бік погіршення, а й надати докази про зміну свого матеріального становища, що і зробив позивач, надавши суду належні та допустимі докази, які підтверджують обставини, викладені в позовній заяві. За правилами ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення, так і у бік покращення. Згідно з правилами ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Разом з тим, в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, з метою захисту прав дитини, законодавчо були внесені зміни в бік збільшення, і суд вважає, що така обставина входить до переліку інших підстав, з якими законодавець пов`язує можливість зміни розміру аліментів. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права суд зазначає, що позивач має право на зміну способу стягнення аліментів, враховуючи розмір аліментів, які нині стягуютьсчя, а також наявність підстав для захисту прав дитини в частині приведення мінімального розміру аліментів на її утримання до законодавчо встановленого рівня. Суд визнає слушними доводи позивача про те, що він має на утриманні ще одну дитину та непрацюючу дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частині всіх видів заробітку, які він сплачує на першу дитину - [PERSON] , [INFO] , є цілком доречними. З урахуванням всіх зазначених обставин суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.10.2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] з 1/4 частини на 1/6 частину від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. На підставі ст.152, 166, 180-183, 191, 192, 273 СК України,

Outcome: approved