Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Бороденко Р.В. (яка діє на підставі ордеру для надання безоплатної вторинної правової допомоги) звернулася до суду з позовом про стягнення бургу за договором позики у сумі 8 000,00 грн. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 26 листопада 2019 р. року згідно письмової розписки [PERSON] надава в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 8 000,00 грн. Згідно зазначеної розписки [PERSON] зобов`язався повернути кошти до 31.12.2019 року. Однак, до теперішнього часу відповідач борг не повернув. Не зважаючи на неодноразові звернення до відповідача, з приводу повернення боргу, остання уникає зустрічей з позивачем та ухиляється ві сплати боргу. В порушення умов договору відповідач до теперішнього часу позичені кошти не повернув. Вказує, що відповідно до ст. 625 ЦК України за несвоєчасне повернення суми позики позичальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. За вказаних обставин позивач просить суд стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості в розмірі 8 000 грн, та 720 грн - інфляційні втрати за період прострочення зобов`язання, а також судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 27.04.2023 р. відкрите провадження у справі, розгляд її призначений у порядку спрощеного позовного провадження, яке неодноразово переносилося у зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] у судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з"явилися. Його представник [PERSON] надала заяву, в якій просила розглядати справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. У судове засідання, призначене на 15.08.2023 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за останнім відомим місцем реєстрації місця проживання (ч.9 ст. 28 ЦПК), викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи наявність усіх умов, передбачених ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що 26 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого гр. [PERSON] отримав позику в розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. на термін до 31 грудня 2019 року, що підтверджується складеною відповідачем власноруч оригіналом боргової розписки від 26 листопада 2019 року яка міститься в матеріалах справи. Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором позики виконав, а саме: надав відповідачу грошові кошти в сумі 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. У випадку, коли позичальник не поверне суму позики в строк, він зобов`язаний сплатити суму боргу відповідно до ст. 625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також один процент від суми позики за кожен день прострочення. Позикодавець зобов`язаний підтвердити прийняття виконання вищезазначеного зобов`язання позичальником шляхом видачі позичальнику розписки в отриманні виконання. Згідно здійсненого позивачем розрахунку, інфляційні нарахування на суму боргу, згідно ст. 625 ЦК України, становлять 720 грн, загальна сума позики та інфляційних втрат становить 8 720 грн. Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вищевказаний договір позики від 30 липня 2019 року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний відповідачкою, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15. За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ. В даному конкретному випадку договір позики від 26 листопада 2019 року - борговий документ, укладений між позивачем та відповідачкою у справі на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та наявний у позивача у справі, свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі. Даний договір містить умови отримання відповідачкою в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів та особистим підписом позичальника. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми боргу суд зазначає наступне. Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми боргу суд зазначає наступне. Частиною першою ст.1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи наведені норми, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст.625 ЦПК України, як особливої міри відповідальності, суд приходить до переконання, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача три відсотки річних обчислені із суми боргу, що утворилася станом на 31.12.2019 року, вираженої у національній валюті. Таким чином, три проценти річних за період з 31.12.2019 року по 20.04.2023 року буде складати 720 грн. із розрахунку: 8000 3%=240 грн., 2403% =720 грн. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 26.11.2019 року в загальній сумі 8 720 грн., що включає в себе: 8 000 грн. - сума основного боргу та 720 грн. - 3% річних. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved