Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

16 червня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що від шлюбу з позивачем вони мають трьох спільних дітей, двоє старших з яких вже є повнолітніми. Зважаючи на те, що старша донька - [PERSON] є інвалідом з дитинства, позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, а також 1/6 частини від усіх видів доходу на утримання позивачки, як матері дитини, з якою проживає з дитиною з інвалідністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 червня 2023 року цивільну справу № 753/10222/23 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 20 червня 2023 року 04 липня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання позивача. 14 липня 2023 року від Департаменту правового супроводу та контролю Кам`янець-Подільської міської ради надійшла інформація, яка вказує на те, що відповідач не значиться зареєстрованим ні за адресою: [ADDRESS] , яку зазначає у позові позивач, ні за жодною з інших у вказаному населеному пункті. Згідно витягу від 17 липня 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 18 липня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 17 серпня 2023 року. 9 серпня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення вказаних вимог, зазначив, що перевів на рахунок доньки [PERSON] , авансом суму аліментних зобов`язань у сумі 200 000 грн. Крім того, вказав, що має трьох неповнолітніх дітей від другого шлюбу, які перебувають у нього на утриманні. Крім того, син його другої дружини від першого шлюбу має ряд захворювань та він, як відповідальний чоловік, допомагає своїй дружині з її сином. Зазначив, що він теж має незадовільний стан здоров`я, має проблеми з попереком, а його друга дружина перенесла ряд операцій та також має захворювання, що змушує її часто відвідувати лікарів, на що йде немала частина його заробітку. Вказав, що має батьків пенсійного віку, яким також допомагає як син. Зауважив, що його діти від другого шлюбу також мають захворювання, бо всі народились передчасно. Не заперечував, що має у власності земельні ділянки, які здає в оренду, проте орендна плата за них становить 800 грн в місяць, що не є якимось значним доходом. Також зазначив, що його донька [PERSON] , яка є інвалідом, отримує соціальну допомогу в розмірі 7000 грн, та дружина (позивачка) також отримує соціальну допомогу. Підгузки та інші необхідні для інваліда речі, вони отримують безкоштовно. Зауважив, що єдині трати, які необхідні для дитини-інваліда - це підгузки та уколи від судом, більше вона нічого не потребує. При цьому вказав, що ще сплачує аліменти на молодшого сина від першого шлюбу у розмірі 1/6 частки від доходів, а також дає гроші доньці [PERSON] від першого шлюбу (сплатив поїздки до Карпат , Туреччини, дає кошти від 4 000 до 10000 грн). Зазначив, що якщо визначити для його доньки [PERSON] аліменти, в розмірі якому просить позивачка, то тоді у неї буде утримання в розмірі 18338,10 грн, в той час як його діти від другого шлюбу матимуть лише по 5046,66 грн. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 14 серпня 2023 року до суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій викладені заперечення на доводи відповідача. 17 серпня 2023 року до суд від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів у справі, а саме довідку про зареєстрованих осіб, довідку про виплачену позивачці компенсацію за надання соціальних послуг особам з інвалідністю 1 гр, копії договорів позики, про здачу в ломбард коштовностей. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Також позивачка зауважила, що дійсно у них з відповідачем були здійснені депозитні вклади в ПАТ «Дельта Банк», проте у зв`язку із ліквідацією цього банку, вона отримала 200 000 від Фонду гарантування вкладів. Вказала, що її донька [PERSON] потребує не лише підгузків та ліків, її треба годувати, для її шкіри підходить певний крем під підгузки, який безкоштовно ніхто їй не дає, просила врахувати, що з квітня по липень 2023 року не отримувала допомогу, що підтверджується відповідною довідкою. Також зазначила, що вона не працює та не може працювати, оскільки доньці [PERSON] потрібен постійний догляд, її мати, яка проживає з ними, не може постійно їй допомагати, оскільки вже має похилий вік та ряд захворювань. Відповідач у судовому засіданні підтримав доводи викладені у його відзиві, просив суд долучити до матеріалів справи довідку про його доходи. Заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що й так дає кошти на доньку [PERSON] , коли просить позивачка, він від дітей не відмовляється та завжди буде допомагати, проте не вбачає підстав для стягнення з нього аліментів на утримання доньки та його колишньої дружини. Вказав, що надавав кошти позивачці на утримання [PERSON] 1-1,6 назад, десь 2000 грн. Зазначив, що на його думку, коштів у розмірі 1000-2000 грн достатньо для [PERSON] (як аліментні зобов`язання, що підлягають стягненню з нього). Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 1996 року по 2016 рік, що підтверджується копіює свідоцтва про шлюб та рішення Дарницького районного суду м. Києва про розірвання шлюбу (а.с. 10, 17-18). Від шлюбу сторони мають 3-х дітей, [PERSON] , 1999 року народження, [PERSON] , 2004 року народження та [PERSON] 2015 року народження (а.с. 11-13). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року з відповідача на користь позивача були призначено до стягнення аліменти на утримання 3-х неповнолітніх дітей у розмірі частки від усіх видів доходів відповідача (а.с. 14-16). На цей час двоє дітей позивача та відповідача є повнолітніми ( [PERSON] , 1999 року народження та [PERSON] , 2004 року народження). Відповідач продовжує сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2015 року народження у розмірі 1/6 частки від його доходів. Звертаючись із позовом до суду, позивачка просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки-інваліда [PERSON] , 1999 року народження у розмірі частини доходів відповідача та на своє утримання у розмірі 1/6 частини від доходів відповідача. Положеннями частин восьмої-дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За загальним правилом, встановленим статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання. Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку). Працездатність це здатність до праці, що залежить від стану здоров`я, фізичного, духовного розвитку (розумових та емоційних можливостей), а також професійних знань, уміння і досвіду працівника, що дає йому змогу виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості. Тобто здатність людини до праці оцінюється не лише за можливістю виконання роботи та функціональним станом організму, а й за додатковими критеріями (стан здоров`я, професійні знання, вміння, досвід). Законодавство України не визначає поняття працездатності, натомість повніше його зміст розкривається через використання понять «непрацездатність» та «втрата працездатності», які вживаються в трудовому праві, праві соціального забезпечення, тощо. Аналіз правових норм дозволяє дійти висновку, що втрата працездатності може бути постійна і тимчасова. Постійна втрата працездатності це повна чи часткова втрата здатності до загальної чи професійної праці. Повна втрата працездатності означає непрацездатність особи. Непрацездатність це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я. Прикладом часткової втрати працездатності є інвалідність. При цьому, необхідно відмітити, що існує два критерії визначення інвалідності медичний та економічний. З медичної точки зору це розлад функцій організму, з економічної точки зору це таке порушення, яке призводить до втрати працездатності: професійної чи загальної. Інвалідність це стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюванням, наслідком травм або вродженим дефектом, який призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. Обмеження життєдіяльності це повна або часткова втрата здатності обслуговувати себе, самостійно пересуватись, орієнтуватись, спілкуватись, контролювати свою поведінку, вчитись, займатись трудовою діяльністю. Під тимчасовою втратою працездатності розуміють неспроможність особи виконувати свою трудові обов`язки внаслідок короткотривалих обставин об`єктивного характеру. Тимчасова непрацездатність має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що повнолітня донька сторін [PERSON] , 1999 року народження є особою з інвалідністю з дитинства 1 групи, підгрупа А, довічно, є непрацездатною та потребує постійного догляду та лікування. Відповідно до висновку лікарської комісії КМПНЛ № 2 від 21 січня 2022 року [PERSON] , 1999 року народження обмежена у самообслуговуванні, у здатності самостійно пересуватись, здатності до орієнтації, до спілкування, контролю своєї поведінки. На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2017 року [PERSON] , 1999 року народження визнана недієздатною, опіку над нею здійснює матір - [PERSON] , яка не має постійного заробітку (а.с. 34). Судом встановлено, що позивачка не працює, перебуває на обліку в Дарницькому РУПСЗН та отримує компенсацію за надання соціальних послуг особам з інвалідністю 1 групи у щомісячному розмірі 2201,17 грн. Крім того, донька - інвалід [PERSON] отримує пенсію у розмірі 7131,10 грн. Позивачка проживає разом із трьома дітьми та мамою і всі вони зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстр у територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб. Відповідач не спростовував факту того, що всі його спільні діти із позивачем проживають разом з нею. Також судом встановлено і це підтверджується відповідною довідкою про доходи, що була долучена відповідачем до справи, що відповідач є працездатним, працює у військовій частині [NUMBER] (основне місце роботи) та є військовослужбовцем, у період з березня по серпень 2023 року отримав дохід у загальному розмірі 213643,37 грн, за вирахуванням аліментів. При цьому суд зауважує, що до серпня 2023 року відповідач сплачував аліменти у розмірі 6284,96 грн на сина [PERSON] , в у серпні 2023 року (після звернення позивачки із цим позовом до суду) з нього стягнено аліментів у розмірі 25139,83 грн за його особистою заявою. Як зазначив у судовому засіданні відповідач - сума аліментних зобов`язань зросла, оскільки його друга дружина, з якою він наразі разом проживає та разом виховує і утримує дітей (не розлучений, окремо не проживає) після подання його першою дружиною цього позову наполягла, щоб він написав заяву про стягнення з нього аліментів на утримання 3-х їх спільних неповнолітніх дітей, з якими вони всі разом проживають однією родиною. Суд також враховує, що відповідно до статті 187 СК України, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Така заява може бути ним відкликана. Крім того, відповідач отримує пенсію, яка складає 14350 грн в місяць. Доказів того, що його пенсія має саме такий щомісячний розмір - суду надано не було. При цьому позивачем та його представником не заявлялось клопотання про витребування інформації про розмір пенсії відповідача, а зазначили, що такий розмір підтверджується інформацією з виконавчого провадження № 52320392. Отже, судом було встановлено, що повнолітня дочка сторін [PERSON] 1999 року народження потребує матеріальної допомоги, оскільки є інвалідом 1 групи довічно та визнана судом недієздатною, а відповідач, як батько повнолітньої [PERSON] , 1999 року народження може надавати їй матеріальну допомогу. При визначені розміру аліментів що підлягають стягненню з відповідача на утримання повнолітньої доньки, суд враховує, що на утриманні відповідача знаходяться також 4 неповнолітніх дітей (молодший син від першого шлюбу, 2015 року народження та 3-є дітей від другого шлюбу). Крім того, як зазначив відповідач і це не заперечувалось та не спростовувалось позивачкою, він надає у добровільному порядку також кошти середній дочці від першого шлюбу [PERSON] , яка наразі також є повнолітньою. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що на його утриманні перебувають його батьки пенсіонери, оскільки доказів цього надано не було, а самі по собі пенсійні посвідчення, копії яких буди долучені відповідачем до відзиву, не свідчать про те, що батьки перебувають на утриманні відповідача. Суд також відхиляє доводи відповідача щодо витрат на лікування його другої дружини, які, на його думку, має суд взяти до уваги, з огляду на те, що дружина відповідача не є непрацездатною (доказів зворотного суду не надано), зареєстрована як ФОП, що підтверджується відповідною інформацією з відкритого сайту Опендатабот та є керівником ГО «Бути жінкою». Крім того, долучені до відзиву відповідачем довідки про проходження обстеження, лікування та здача аналізів, не свідчать про те, що дружина відповідача непрацездатна чи обмежено працездатна, та перебуває на повному утриманні у відповідача. Стосовно доводів відповідача про те, що на його утриманні перебуває син від першого шлюбу його другої дружини - [PERSON] , суд зазначає, що [PERSON] не усиновлений відповідачем, та на сьогоднішній день є повнолітнім. Не є недієздатним чи обмежено дієздатним, не має інвалідності. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що ним було авансом виплачено позивачці аліменти на утримання доньки [PERSON] у 2015 році шляхом перерахування депозитних коштів зі свого рахунку на рахунок позивачки, оскільки суду не було надано доказів того, що перерахування таких коштів (що не заперечувалось позивачкою) стосувались виключно аліментних зобов`язань саме на доньку [PERSON] , якій на той час (2015 рік) було лише 16 років, тобто вона була неповнолітньою. При цьому, як вбачається з рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 жовтня 2015 року про стягнення з відповідача аліментів на утримання 3-х спільних дітей із позивачем, він не вказував про це у своїй заяві до суду, а навпаки зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Також суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що оскільки дочка [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, то вона не потребує матеріальної допомоги, з огляду на те, що тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18 та від 5 квітня 2023 року у справі № 164/299/21). Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти на утримання його повнолітньої непрацездатної доньки в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх інвалідами І, ІІ групи присуджуються на строк інвалідності. В судовому засіданні було встановлено, що інвалідність [PERSON] встановлено довічно. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 16 червня 2023 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Стосовно вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її утримання, як на того з батьків, з ким проживає дитини з інвалідністю, суд зазначає таке. Положеннями статті 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Так відповідно до частини другої наведеної статті жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до статті 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя на підставі статті 88 СК України є проживання разом з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, та опікування нею, а також можливість надання матеріальної допомоги іншим з подружжя. Для цілей Конвенції про права дитини 1989 року дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (частина перша статті 6 СК України). Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина з інвалідністю - це дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Законом України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» встановлені відповідні розміри державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства (залежно від групи) та дітям з інвалідністю до 18 років. При цьому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19 грудня 2017 року № 2249-VIII у тексті СК України слова «інвалід» та «дитина-інвалід» в усіх відмінках і числах замінено відповідно словами «особа з інвалідністю» та «дитина з інвалідністю» у відповідному відмінку і числі. Ураховуючи, що [PERSON] , 1999 року народження є повнолітньою, має статус особи з інвалідністю з дитинства, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання на підставі статті 88 СК України є безпідставними, а отже таким, що не підлягають задоволенню (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі № 164/299/21). Враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073, 60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial