Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

11.01.2022 року [PERSON] звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до Головного управління Національної поліції у Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби, треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказала, що 21.01.2019 року Самбірським відділом поліції ГУНП у Львівській області розпочато кримінальне провадження № 12019140290000044, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України за письмовою заявою [PERSON] щодо незаконного заволодіння грошовими коштами у розмірі 11000 грн. 28.10.2019 року Самбірською місцевою прокуратурою в порядку ст. 218 КПК України визначено підслідність даного кримінального провадження та переданого його для проведення подальшого досудового розслідування до ВП № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області. Листом ГУНП в Полтавській області від 25.06.2020 року, [PERSON] повідомлено, що СВ ВП № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області направлено постанову про виконання слідчих дій на іншій території до Комунарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області. Згідно листа Полтавської окружної прокуратури Полтавської області від 30.07.2021 року, в порядку ст. 36 КПК України, повторно надані письмові вказівки дізнавача [PERSON] з установленням термінів їх виконання. Проте, станом на дату звернення до суду з відповідним позовом особу причетну до вчинення даного кримінального правопорушення не встановлено. Позивач вказує, що надмірна тривалість досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, не встановлення особи причетної до даного кримінального правопорушення, неодноразові звернення до органу досудового розслідування з клопотаннями про проведення слідчих (розшукових дій), неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність, перебування у напруженому психологічному стані, призвело до її моральних страждань. Ураховуючи викладене, позивачка прохає відшкодувати за рахунок Державного бюджету на її користь майнову шкоду у розмірі 11000 грн. та моральну шкоду у розмірі 650000 грн., завдану останній бездіяльністю працівників ГУНП в Полтавській області та Полтавської обласної прокуратури. Ухвалою суду від 12.01.2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 07.04.2022 року від представника відповідача Полтавської обласної прокуратури до суду надійшов відзив, в якому останній заперечує щодо задоволення позову, посилаючись на те, що [PERSON] не зазначено у чому полягає оспорювання, невизнання або порушення прав позивача саме Полтавською обласною прокуратурою, не вказано причинно-наслідковий зв`язок між рішенням або бездіяльністю відповідача та негативними наслідками (шкодою). При цьому, відсутні законодавчо визначені підстави (механізм) стягнення не з винної особи, а з держави матеріальної шкоди,заподіяної злочином за деліктними зобов`язаннями. 28.04.2022 року від представника відповідача ГУНП в Полтавській області надійшов відзив, в якому представник прохає відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає, що шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно\~розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадку вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1\~ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1\~ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами. Оскільки у справі, підставою для відшкодування шкоди позивач вважає неправомірні дії працівників поліції в частині неналежного виконання своїх службових обов`язків, то відсутні спеціальні для застосування статті 1176 ЦК України. При цьому, [PERSON] не оскаржено дії або бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора в порядку ст. 303 КПК України, що є механізмом реалізації її права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. З цих підстав, прохали відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій остання підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою суду від 20.07.2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача - Державної казначейської служби України у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючи на його необґрунтованість. Представника відповідача - Полтавської обласної прокуратури у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити з підстав зазначених у відзиві. Треті особи у судове засідання не з`явилися. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у провадженні Самбірського відділу поліції ГУНП у Львівській області перебували матеріали досудового розслідування внесеного до ЄРДР за № 12019140290000044 від 21.01.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Кримінальне провадження розпочато за письмовою заявою [PERSON] щодо незаконного (шахрайського) заволодіння грошовими коштами у розмірі 11000 грн. Відповідно до постанови прокурора Самбірської місцевої прокуратури від 28.10.2019 року визначено підслідність даного кримінального правопорушення внесеного до ЄРДР за № 12019140290000044. Матеріали даного кримінального провадження направлено для організації проведення досудового розслідування начальнику ВП № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області. Відповідно до листа ГУНП в Полтавській області від 25.06.2020 року, [PERSON] повідомлено, що СВ ВП № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області направлено постанову про виконання слідчих дій на іншій території до Комунарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області з метою встановлення власника картки на яку остання перерахувала грошові кошти та роручення у порядку ст. 40 КПК України до відділу протидії кіберзлочинам у Полтавській області Департаменту кіберполіції НПУ з метою встановлення аналогічним випадків зняття грошових коштів власником картки, відкритої в АТ «Ощадбанк». Згідно листа Полтавської окружної прокуратури Полтавської області від 30.07.2021 року, в порядку ст. 36 КПК України, повторно надані письмові вказівки дізнавача [PERSON] з установленням термінів їх виконання. Проте, станом на дату звернення до суду з відповідним позовом та на час вирішення справи по суті, особу причетну до вчинення даного кримінального правопорушення не встановлено. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173,1174цьогоКодексу). Проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини по справі та положення норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин слід застосовувати положення\~ст. 1173 ЦК України. Відповідно до\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів Під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за\~ст.1173\~ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд вважає недоведеною наявність складових, які є підставою для відшкодування шкоди. Так, [PERSON] зазначає, що моральної шкоди їй завдано внаслідок тривалого досудового розслідування кримінального провадження № 12019140290000044 та не встановлення винної особи у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення. Однак, судом встановлено, що сам факт тривалого досудового розслідування кримінального провадження не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та матеріалів кримінального провадження № 12019140290000044, на даний час вказане досудове розслідування триває, слідчим проводяться всі необхідні слідчі (розшукові) дії. Частиною першою\~статті 23 ЦК України\~встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Жодної з переліченої у ч. 2 ст. 23 ЦК України виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, відповідачем не допущено. Викладені обставини позивачем не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні\~статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає [PERSON] , акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 1\~статті 1176 ЦК України. Вказана норма не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки чітко визначає підстави на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, а не ті підстави, на які посилається позивачка. Позивачка не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй моральної шкоди саме: ГУ НП в Полтавській області\~та Полтавською обласною прокуратурою, оскільки не довела суду наявності обов`язкових елементів, а саме факту спричинення шкоди та протиправності дій заподіювача шкоди, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Матеріали позовної заяви не містять посилань на факти і обставини, що вказують на негативні зміни у житті [PERSON] , внаслідок здійснення досудового розслідування кримінального провадження. Також суд зазначає, що надмірна тривалість досудового розслідування в контексті обставин даної справи мала бути предметом перевірки в порядку ст.ст.\~28,\~308 КПК України\~шляхом оскарження потерпілими недотримання розумних строків прокурору вищого рівня, в ході якого мала б бути врахована складність кримінального провадження, поведінка його учасників, спосіб здійснення слідчим і прокурором своїх повноважень, для визначення неефективності розслідування, наявності порушень і відповідного реагування(п. 8 ч. 2 , ч. 5 ст.\~36\~ч. 3 ст.\~37 КПК України), з метою захисту порушення прав особи, надання відповідних обов`язкових до виконання вказівок щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень відповідно до чинного законодавства й тим самим створення передумов для встановлення наявності неправомірних дій посадових осіб державного органу, притягнення їх до відповідальності, що саме по собі вже буде становити достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, якої міг зазнати позивач. Крім цього, судом не встановлено причинний зв`язок між діяльністю правоохоронного органу і завданням матеріальної шкоди позивачу. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що саме працівниками поліції та прокуратури було завдано матеріальну шкоду позивачкою не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається позивач як на підставу своїх вимог є необґрунтованими, а тому позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної і моральної шкоди не підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~та враховуючи, що позивач не справляє судовий збір у випадку, передбаченому п.13\~ст.2 Закону України «Про судовий збір», покладає судові витрати на рахунок держави.

Outcome: dismissed