Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Заявник [PERSON] 07 липня 2023 року звернулася до суду із зазначеною заявою та просила суд видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, яким: - заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати на місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися до місця проживання [PERSON] на відстань 300 м.; - заборонити [PERSON] , [INFO] , вести телефоні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонити [PERSON] , [INFO] , особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , [INFO] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що вона зареєстрована та проживає у двокімнатній квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить їй та [PERSON] на праві спільної приватної власності. У квартирі зареєстровані та проживають: їхні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , також разом з ними проживає чоловік заявника - [PERSON] . Під час спільного проживання з [PERSON] , останній постійно застосовує силу по відношенню до заявника, висловлюється нецензурною лайкою, регулярно проявляється агресивна поведінка, яка виражається у фізичному, психологічному, домашньому насильстві. Кривдник принижує заявника, як жінку, насміхається над її провінційним походженням, залякує. У більшості випадків все це відбувається в присутності дітей, чим завдається шкода їх психічному здоров`ю. Більш того, останній випадок домашнього насильства, який відбувся 26.06.2023, був особливо жорстоким, чоловік у стані алкогольного сп`яніння безпідставно без жодного приводу та причини застосував до [PERSON] фізичне насильство та погрожував їй фізичною розправою, наніс тілесні ушкодження, штовхав, постійно говорив образливі, нецензурні слова, плював у обличчя. Дана ситуація для заявника та її дітей є вкрай стресовою, викликає у них побоювання за їхню безпеку, спричинює емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, так як [PERSON] постійно перебуває у страху, що кривдник може продовжувати вчиняти домашнє насильство. Ухвалою суду від 07.07.2023 відкрито провадження в даній справі та призначено її розгляд на 10.07.2023. 10 липня 2023 року за клопотанням заявника розгляд справи відкладено на 14.08.2023. У судовому засіданні 14.08.2023 заявник заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні 14.08.2023 проти задоволення заявлених вимог заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначив про те, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, є надуманими заявником. Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані у справі письмові докази, суд уважає правильним частково задовольнити заяву про видачу обмежувального припису з наступних підстав. 14 квітня 2009 року між заявником і заінтересованою особою [PERSON] укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 2. Під час шлюбу сторін у них [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON] . У судовому засіданні установлено, що заявник [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] , а також їхні малолітні діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом у двокімнатній квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Власниками вказаної квартири є заявник [PERSON] (62/100 частин) та заінтересована особа [PERSON] (38/100 частин), що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 29.05.2014 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З пояснень учасників справи вбачається, що між ними тривають конфліктні відносини у зв`язку із зловживанням [PERSON] алкогольних напоїв. Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 07.08.2023 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Як убачається із вказаної постанови, 06.06.2023 о 21:00 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вчинив конфлікт з дружиною в стані алкогольного сп`яніння, під час якого висловлювався нецензурною лайкою, та принижував, чим вчинив домашнє насильство. Також, 07.06.2023 о 23:00 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вчинив конфлікт з дружиною в стані алкогольного сп`яніння, під час якого висловлювався нецензурною лайкою, та принижував, чим вчинив домашнє насильство. Також, 08.06.2023 о 11:00 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вчинив конфлікт з дружиною в стані алкогольного сп`яніння, під час якого висловлювався нецензурною лайкою, та принижував, чим вчинив домашнє насильство. Також, 20.06.2023 о 20:00 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вчинив конфлікт з дружиною в стані алкогольного сп`яніння, під час якого висловлювався нецензурною лайкою, та принижував, чим вчинив домашнє насильство. Також, 21.06.2023 о 10:00 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вчинив конфлікт з дружиною в стані алкогольного сп`яніння, під час якого висловлювався нецензурною лайкою, та принижував, чим вчинив домашнє насильство. Крім того, 28.06.2023 о 19:30 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вчинив конфлікт з дружиною в стані алкогольного сп`яніння, під час якого висловлювався нецензурною лайкою, та принижував, чим вчинив домашнє насильство. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України установлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. З вищенаведеного установлено, що [PERSON] систематично протягом останніх місяців вчиняє психологічне та фізичне насильство стосовно своєї співмешканки [PERSON] , що також відображається негативно на емоційному стані їхніх спільних малолітніх дітей, які також проживають разом з ними. Враховуючи викладене, суд уважає, що [PERSON] є кривдником щодо заявника та створює ризики для її життя та здоров`я. З цих підстав, суд дійшов до висновку про необхідність видачі обмежувального припису строком на 3 (три) місяці. Станом на день розгляду справи суд уважає такий строк достатнім для тимчасового обмеження [PERSON] в контактах та зустрічах із заявником [PERSON] .

Outcome: partial