Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона працювала все життя в закладах освіти м. Маріуполь вчителем, є пенсіонером за віком та ветераном праці, проживала постійно в [ADDRESS] , має чоловіка, двох синів та онуків. 24.02.2022 року м. Маріуполь почали бомбити війська російської федерації. Постійно здійснювались обстріли інфраструктури м. Маріуполь та цивільних будинків. До 02.03.2022 року вона разом з чоловіком - [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS] , але через постійні обстріли військами російської федерації вимушені були перейти мешкати до синів [PERSON] та [PERSON] , які на той час вже об`єднались та мешкали в центрі м. Маріуполя біля Будинку зв`язку. До 15.03.2022 року позивачка була проти виїжджати з м. Маріуполя, але саме 15.03.2022 року приблизно о 17 годині вона разом з сином [PERSON] потрапила до квартири [ADDRESS] , де мешкав молодший син, почали прибирати речі після чергового обстрілу та почули потужний вибух в районі будівлі [ADDRESS] та ресторану «Акрополіс». Всіх хто знаходився в будинку накрила вибухова хвиля, всі бігли до бомбосховища, де й було прийнято рішення на виїзд з м. Маріуполя. Ввечері 15.03.2022 року їй стало відомо від дітей про можливість для виїзду з м. Маріуполь за його межі, а саме до с. Урзуф та 16.03.2022 року сім`я [PERSON] виїхала. Зранку 16.03.2022 року сім`я [PERSON] зібрались та почали завантажувати особистими речами легкові автомобілі та під час цього почався авіаобстріл та артилерійський обстріл по житлових будинках по [ADDRESS] , а саме о 08 год. 30 хв. з боку Автостанції № 2 в бік перехрестя пр. Миру та вул. Казанцева, а саме у багатоповерховий житловий будинок по [ADDRESS] та інших будинках. Внаслідок артилерійського обстрілу транспортні засоби її синів зазнали значних ушкоджень, а саме посічені осколками (розбиті вікна та інші металеві частини автомобіля). Після чого вся її сім`я почала рух разом з колоною близько 7 автомобілів. По дорозі прийняли рішення їхати з цією колоною до м. Запоріжжя, після прибуття до м. Запоріжжя прийняли рішення їхати до Західної України, а саме до с. Ворохта Івано-Франківської області. На даний час сім`я позивачки [PERSON] мешкає в м. Березань Київської області. Позивачка зазнала значних фізичних та психологічних страждань, фізичного болю та психологічних травм, які не можливо забути та пережити. Станом на 24.02.2022 року [PERSON] , як громадянка демократичної європейської держави - Україна, почувала себе захищеною та впевненою в своєму майбутньому, працювала, мешкала в своїй квартирі, мала постійні доходи та все необхідне для звичайного життя. Все її життя було зруйноване військовим вторгненням, а її демократичні права і свободи були перекреслені. Саме через воєнні дії росії проти України позивачка змушена була пережити багато моральних та фізичних страждань, виїхати зі своєї квартири, яку було зруйновано під час авіанальоту. На теперішній час [PERSON] має стійкий страх до звуків літака та повітряної тривоги, оскільки має асоціацію з бомбардуваннями та загрозою для життя та здоров`я. Позивачка знаходячись у віці 70 років перенесла стрес та страхіття під час бомбардувань, що відповідно вплинуло на її здоров`я. Через перенесені страхи та тяжкий емоційний стан погіршилось її здоров`я, а саме: психотравматичний розлад, який супроводжується головними болями, підвищеним тиском; з 16.01.2023 року по 25.01.2023 року вона перенесла операцію на правому оці та знаходилась на стаціонарному лікуванні Офтальмологічного відділення Київської обласної клінічної лікарні. Загострення хронічних хвороб та погіршення фізичного стану позивачки безумовно пов`язано з перенесеними душевними стражданнями та стресовим станом, виявом вибухових хвиль на її тіло та мозок, нестабільність сьогоднішніх обставин. Всі ці страждання позивачка перенесла саме через воєнні дії російської федерації в Україні. Саме з врахуванням вищезазначеного [PERSON] оцінює завдану їй моральну шкоду у розмірі 1 000 000, 00 гривень. Щодо знищення свого майна через дії військових російської федерації [PERSON] зазначає наступне. Через бомбардування військами російської федерації її майно повністю зруйновано або викрадено, а саме повністю зруйнована двохкімнатна квартира [ADDRESS] площею 38, 97 кв.м.; повністю зруйнована квартира [ADDRESS] площею 52, 71 кв.м.; викрадено автомобіль Nissan Primera Седан-В, двигун [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, технічний паспорт [NUMBER] від 08.05.2016 року. Відтак, позивачка просить суд стягнути з російської федерації на її користь грошові кошти в сумі 1 000 000, 00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок військової агресії російської федерації проти України. У відповідності з вимогами ст. 79 ЗУ «Про міжнародне приватне право» до Міністерства закордонних справ України судом було направлено позовну заяву з додатками [PERSON] до російської федерації про відшкодування моральної шкоди для отримання згоди її компетентних органів. Крім того, інформацію про дату, час та місце розгляду справи за позовом [PERSON] до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди, було повідомлено відповідачу через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Судом було вжито усіх можливих процесуальних заходів задля належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання та створення учасникам процесу належних умов для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надано сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив. Представник позивача - адвокат Міхно М.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві. Заслухавши пояснення представника позивачки, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та є громадянкою України, що вбачається з копії паспорта № [NUMBER] , документ № [NUMBER] виданий 07.03.2017 року, орган, що видав 1436 (а.с. 31) та копією Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1436-333492-2017 (а.с. 103). Як вбачається з договору дарування квартири від 16.02.2018 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 38,97 кв.м., житловою площею 24,1 кв. м. (а.с. 18-19). Вказане підтверджується технічним паспортом (інвентаризаційна справа № 20519). З договору купівлі-продажу квартири від 02.08.2014 року вбачається, що власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 52, 71 кв.м. є [PERSON] (а.с. 33). Вказане підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 25080217), технічним паспортом на квартиру (а.с. 35-36). 09.07.2022 року [PERSON] звернулась до Маріупольської окружної прокуратури Донецької області із заявою про залучення у якості потерпілої у кримінальному провадженні № 22022000000000054 від 24.02.2022 року, у зв`язку з руйнуванням військовослужбовцями рф, починаючи щонайменше з 24.02.2022 року будинку, який належить їй на праві власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] в ході артилерійських, танкових, стрілецьких та авіаційних обстрілів м. Маріуполя внаслідок широкомасштабного збройного вторгнення на територію України підрозділів збройних сил російської федерації та нанесення ракетно-бомбових ударів, які розпочались 24.02.2022 року (а.с. 128). З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.08.2022 року, дата реєстрації провадження (виділення матеріалів досудового розслідування) 17.08.2022 року (ЄО № 8534) вбачається, що 24.02.2022 року військові формування рф, застосовуючи засоби ведення війни заборонені міжнародним правом, інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, систематично здійснювали ракетно-бомбові та авіаційні обстріли по території України, Донецькій області та м. Маріуполь зокрема. В результаті чого м. Маріуполь перебуває у тимчасовій окупації. 17.08.2022 року до Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , про вчинення кримінального правопорушення, де повідомлено про втрату можливості вільно розпоряджатися власністю, а саме транспортним засобом Nissan Primera, державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що був розташований за адресою: м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, 20 (СТО). В подальшому заявниці стало відомо про незаконне заволодіння транспортним засобом за вищевказаною адресою. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 289 КК України (а.с. 12). Доказом наявності у власності транспортного засобу Nissan Primera Седан-В, двигун [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , 2006 року випуску є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 08.05.2016 року (а.с. 31-32 на звороті). Вказані в обґрунтування позовних вимог обставини позивачкою також підтверджено загальновідомою інформацією щодо ситуації в місті Маріуполь, що викладена в статті «Вікіпедія» (а.с. 23-29), долученими до матеріалів справи фото (а.с. 38-45), повідомленням в застосунку «Дія» про пошкоджене або втрачене нерухоме майно від 10.07.2022 року, а саме квартири [ADDRESS] , загальною площею 38,97 кв.м., фіксація пошкоджень: пряме влучання, повністю знищено (а.с. 21), повідомленням в застосунку «Дія» про пошкоджене або втрачене нерухоме майно від 10.07.2022 року, а саме квартири [ADDRESS] , загальною площею 52, 71 кв.м., фіксація пошкоджень: будинок повністю згорів, зруйнований повністю (а.с. 22). З довідки № 3248-5001106546 від 16.04.2022 року вбачається, що [PERSON] взята на облік за адресою: [ADDRESS] , як внутрішньо переміщена особа (а.с. 65). Відповідно до довідки № 3256-5001482166 від 02.05.2022 року [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 127). Згідно статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Так, за правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України. Згідно приписів ч. 1 ст. 49 Закону України "Про міжнародне приватне право" права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Частиною 1 ст. 48 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). На підставі ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та який наступними указами Президента України неодноразово продовжувався. Дана обставина не підлягає доказуванню згідно з ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-XII, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. 02 березня 2022 року збройну агресію рф проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від рф негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тмоу числі жінок і дітей. 16 березня 2022 року Міжнародний суд ООН у міжнародній справі України проти росії ухвалив рішення про вжиття тимчасових заходів, згідно з яким визначив, що рф має негайно зупинити воєнні дії, які вона розпочала на території України 24 лютого 2022 року. 14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами рф та її політичним та військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої згідно з постановою Верховної Ради України № 2188-ІХ). 27 квітня 2022 року Парламентська асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії Російської Федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. Указом Президента України від 06 березня 2022 року з метою відзначення подвигу, масового героїзму та стійкості громадян, виявлених у захисті своїх міст під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України місту Маріуполь присвоєно почесну відзнаку «Місто-герой України». Враховуючи характер та обсяг завданих позивачці моральних страждань, істотних порушень конституційних прав, умисного характеру дій російської федерації, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачці моральну шкоду у розмірі 1 000 000, 00 грн. Щодо судового імунітету відповідача як іноземної держави, суд виходить з такого. Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави. Водночас міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16 травня 1972 року, та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02 грудня 2004 року. Ці Конвенції втілюють концепцію обмеженого імунітету держави, визначають, в якій формі є можливою відмова держави від імунітету («явно виражена відмова від імунітету» на підставі укладеного міжнародного договору чи контракту, або «відмова від імунітету, яка передбачається», коли іноземна держава вступає у судовий процес і подає зустрічний позов у суді іноземної держави), а також закріплюють перелік категорій справ, у яких держава не користується імунітетом у суді іншої держави-учасниці. Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду. У рішенні від 23 березня 2010 року у справі «Цудак проти Литви» ЄСПЛ визнав існування звичаєвих норм у питаннях державного імунітету, переважання в міжнародній практиці теорії обмеженого імунітету держави, але наголосив на тому, що обмеження має переслідувати законну мету та бути пропорційним такій меті. Отже, можна дійти висновків про те, що держава не має права посилатися на імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю чи життю, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду, та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час знаходилась на території держави суду. Особливістю правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин є наявність у неї імунітету, який ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівним не має влади і юрисдикції». Однак необхідною умовою дотримання цього принципу є взаємне визнання суверенітету країни, тож коли рф заперечує суверенітет України та вчиняє щодо неї загарбницьку війну, жодних зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає. Загальновідомою є інформація щодо факту облоги міста Маріуполь протягом певного часу, постійних обстрілів ворогом міста, руйнування його інфраструктури, житлових будинків, убивство великої кількості жителів цього міста. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб. Наведені дії рф вчиняє з 2014 року та продовжує станом на момент розгляду справи судом. Отже, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено рф, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії рф, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. До такого висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19. [PERSON] звернулась до суду з позовом до рф в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди на території України. У цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії рф) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. Дії іноземної держави вийшли за межі своїх суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну. У пункті 4 частини першої статті 2 Статуту ООН закріплений принцип, згідно з яким всі Члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-якимось іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй. Визначаючи, чи поширюється на рф судовий імунітет у справі, суд врахував, те що предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі, громадянину України, місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; шкода завдана агентами РФ, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України. Як визначено ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 3-5 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Збройна агресія відповідача завдала значних душевних страждань позивачці, а також членам її сім`ї, які через постійні обстріли відповідача змушені були залишити своє постійне місце проживання, кілька днів провести у підвалі будинку, без світла, тепла та зв`язку, оскільки вихід з підвалу міг бути небезпечним для життя. Позивачка та її родина знаходились у постійному страху за своє життя, здоров`я та стан свого майна. Через значне хвилювання, викликане збройною агресією відповідача, уся родина перебувала у постійному страху та під сильним стресом, що призводило до періодичних нервових зривів. Усі ці негативні явища, викликані надмірним емоційним переживанням, порушили їх сталий життєвий ритм. Крім того, знищення житла особи завжди сприймається будь-якою людиною як значна душевна травма. Зокрема, постійні обстріли відповідача змусили усю родину залишити свій регіон та евакуюватись до безпечного регіону. Наразі позивачка є внутрішньо переміщеною особою та вимушена докладати значних зусиль для відновлення свого звичного життя, що за даних обставин є неможливим. У результаті зазначених вище подій позивачці було завдано значної моральної шкоди з огляду на особливий цинізм, з яким російською федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні. Позивачка відчуває безперервний, невгамовний душевний біль і страждання. Вона втратила душевний спокій і віру в майбутнє, постійно відчуває незахищеність та розчарування, що не дає можливості підтримувати нормальний спосіб життя. На переконання суду, позивачці завдано моральної шкоди за обставин, встановлених у цій справі. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. З огляду на зазначене, суд приходить висновку, що позивачкою доведено обставини, на які вони посилалися як на підставу позовних вимог, а тому вимоги позивачки є обґрунтованими. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved