Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

У квітні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 03 серпня 2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №KIQ0GA00000065. Згідно вказаного договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 75140 доларів США до 03.08.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, чим порушив вимоги ст.509, 526, 1054ЦК України. Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав станом на 07.03.2023 має заборгованість 293662,31 долар США. Зазначивши, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом просив стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 117277,07 за кредитним договором №KIQ0GA00000065 від 03.08.2007 року яка складається: 41839,54 долар США заборгованість за тілом кредиту; 61045,60 долар США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 11016 заборгованість по комісії за користування кредитом; 3375,93 долар США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором за період з 22.01.2013 по 21.06.2013 року. Ухвалою судді Обухівського районного суду від 20.04.2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. 08.06.2023 року Е.В.Качуріним подано відзив на позовну заяву в якій вні просиві відмовити банку у задоволенні позовних вимог повністю. Крім того, відповідачем 08.06.2023 року подано клопотанян про застосування строків позовної давності. 20 червня 2023 року підготовче провадження закрито справа призначена до судового розгляду по суті. 28.06.2023 року АТ КБ «ПриватБанк» подано відповідь на відзив в якому банк заперечує щодо спливу строку позовної давності, а також доводи відповідача щодо належності доказів з випискою по рахунку. 10.08.2023 року відповідачем подано пояснення по справі, щодо розгляду спорів між сторонами. В судове засідання сторони не з`явились, про час розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 03 серпня 2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №KIQ0GA00000065 за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 75140 доларів США, зі сплатою 11,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 03 серпня 2017 року. 03 серпня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] , яка їй належить на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 квітня 2007 року. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 серпня 2007 року у розмірі 634001 грн 23 коп. звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Визначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2015 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2015 року у частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Останнім рішенням апеляційного суду Київської області від 05 вересня 2016 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року у частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 серпня 2007 року у розмірі 43 687 доларів 24 центи США, що еквівалентно 349 060 грн 80 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 17 124 долари 26 центів США, що еквівалентно 136 822 грн 84 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 4 760 доларів США, що еквівалентно 38 032 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за користування кредитом у межах строку позовної давності у розмірі 76 978 грн 38 коп., а всього 600 894 грн 02 коп. звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягуз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. У решті позову рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року залишено без змін. Постанововю Верховного Суду від 24.07.2019 року рішення апеляційного суду Київської області від 05 вересня 2016 року у частині задоволення позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, скасовано та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Рішеням Обухівського районного суду від 02.03.2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 16364 від 20 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем про стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № KIQ0GA00000065 від 03.08.2007 року у сумі 105 181, 93 долари США, що за курсом 25,73 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.08.2017 року складає 2 706 331, 06 грн. Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України). Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язано з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах. Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з обєктивних, незалежних від позивача причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, вирішуючи справу, зробив висновок про те, що банк змінив строк виконання основного зобов`язання пред`явленням позову, а зміна банком строку виконання основного зобов`язання шляхом направлення вимоги про дострокове повернення кредиту у повному обсязі тягне припинення нарахування процентів і пені. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2015 та рішенням апеляційного суду Київської області від 05 вересня 2016 року, Постановою Верховного Суду від 24.07.2019 у справі №372/4859/13-ц засвідчено такі зміни. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. У справі № 6-990цс15 Верховний Суд України сформульовано висновок про те, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя - протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. У випадку пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як і у випадку пред`явлення кредитором позову до боржника про стягнення кредитної заборгованості, кредитор заявляє про порушення боржником права кредитора на належне виконання основного зобов`язання, у зв`язку з чим кредитор просить суд захистити це право. А тому звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки або з позовом про стягнення грошового боргу спрямовані на захист права кредитора на належне виконання боржником основного зобов`язання за кредитним договором. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 звертала увагу на те, що закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. У постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-1763цс16 сформульовано висновок, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, у тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. Тож, пред`явивши позов про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання основного зобов`язання із серпня 2017 року на жовтень 2013 року, що є підставою для початку відліку позовної давності для пред`явлення вимоги про стягнення кредитної заборгованості, яка спливла 01 березня 2016 року, а з цим позовом банк звернувся до суду лише у квітні 2023 року, отже, позивачем пропущена позовна давність, про застосування якої заявив відповідач у своїй заяві, тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] .

Outcome: dismissed