Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати неправомірними та такими, що підлягають скасуванню дії AT КБ «ПРИВАТБАНК» щодо прийняття рішення від 10 серпня 2021 року про відмову від підтримання ділових відносин / відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин / розірвання договору та надсилання повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку за вих. № 20.1.0.0.0/7-20210811/2699 щодо прийнятого рішення по рахунку/рахунках [PERSON] , зобов`язати банк відкрити [PERSON] та відновити його обслуговування у банку як клієнта для здійснення операцій з розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно вимог законодавства, забезпечуючи обмін технологічною та іншою інформацією між сторонами. В обґрунтування вказано, що 11 серпня 2021 року AT КБ «ПРИВАТБАНК» направив [PERSON] повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин / відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку за вих. №20.1.0.0.0/7-20210811/2699. Як вбачається зі змісту повідомлення про відмову в обслуговуванні, банківський рахунок позивача рахунок № [NUMBER] , картковий номер: [NUMBER] , відкритий у AT КБ «ПРИВАТБАНК» було закрито, а позивачеві - відмовлено у обслуговуванні, з посиланням на положення частини першої ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління НБУ від 19 травня 2020 року № 65. Представник позивача вказує, що у надісланому відповідачем повідомленні про відмову в обслуговуванні міститься посилання на рішення відповідача від 10 серпня 2021 року про відмову від підтримання ділових відносин/ відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору. Водночас, станом на дату подання позовної заяви - відповідачем не було ознайомлено позивача зі змістом та мотивацією вказаного рішення про відмову в обслуговуванні. Так, згідно із рішенням про відмову в обслуговуванні, було розірвано договір про обслуговування, закрито банківські рахунки позивача, у зв`язку із встановленням неприйнятно високого рівня ризику / ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей / неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників / подання недостовірної інформації / подання інформації, з метою введення в оману банк. Однак відповідачем не було надано жодних, у тому числі внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу, які б підтверджували існування правових підстав для вищевказаного висновку AT КБ «ПРИВАТБАНК». Також, позивач не отримував повідомлень та/або листів від відповідача про необхідність надання конкретного переліку інформації чи відомостей, необхідних для здійснення належної перевірки. Відповідач не надав позивачу також чіткого переліку документів, необхідних для належного підтвердження та здійснення ідентифікації та/або верифікації, встановлення кінцевих бенефіціарних власників тощо, інформація про які зазначена у повідомленні про відмову в обслуговуванні. Представник відповідача у своєму відзиві позов не визнав, заперечуючи проти задоволення позову, вказав, що банк направив 09 червня 2021 року позивачеві запит від 09 червня 2021 року № 20.1.0.0/7-20210609/790, у якому просив надати інформацію та документи, на підставі яких здійснювалися операції за період з 01 січня 2021 року по рахунках / карткам, відкритим на його ім`я. При цьому, зазначив, що вищезазначені документи (належним чином засвідчені), мають бути надані до Банку протягом 10 робочих днів від дня надсилання цього повідомлення. У запиті банк поінформував позивача, що ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/ неможливість здійснення ідентифікації та/або верифікації, встановлення клієнту неприйнятно високого ризику/ подання клієнтом чи його представником недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману банк є підставою для відмови в обслуговуванні, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Вказаний запит направлено на поштову адресу [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . Проте, в порушення пункту 6 статті 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», п. 1.1.7.2., 1.1.7.8. Умов та Правил надання банківських послуг позивач, інформації та документів на запит банку від 09 червня 2021 pоку № 20.1.0.0.0/7-20210609/790 не надав. З огляду на неможливість виконання банком обов`язків визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», зокрема, здійснення заходів належної перевірки клієнта у банку виник обов`язок встановлення неприйнятно високого ризику ділових відносин позивачу. Відповідно до частини першої ст. 15 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунків та відмовитися від проведення фінансових операцій у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей. Отже банк як суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний був відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договорів з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику та ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки за результатами оцінки чи переоцінки ризику у відповідності до частини першої ст. 15 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Оскільки, [PERSON] не надав витребуваних банком документів, що унеможливило банк виконати визначені Законом України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією, 10 серпня 2021 року банком було прийнято рішення про відмову від підтримання ділових/відмову з обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору. Не погоджуючись із доводами сторони відповідача, представник позивача подав відповідь на відзив, у якому вказав, що відповідач безпідставно стверджує про своє право в односторонньому порядку розривати договори на обслуговування з позивачем з причин того, що позивач не надав належної відповіді на надісланий відповідачем запит, наслідком чого став «обов`язок» відповідача встановити позивачеві неприйнятно високий ризик ділових відносин. Жодних доказів, які б давали підстави вважати позивача винним у скоєнні будь-якого злочину відповідачем не надано. Також не надано інформації та доказів того, що відносини із позивачем створюють небезпеку (загрозу, уразливі місця) в діяльності відповідача та використовуються з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення. Відмова відповідача від виконання зобов`язання є необґрунтованою та нічим не підтвердженою. Рішення про розірвання договорів і закриття рахунків у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта, прийняте відповідачем щодо позивача, є рішенням індивідуальної дії, тобто стосується конкретної особи (клієнта), а тому у ньому мають наведені конкретні підстави встановлення клієнту (позивачеві) неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику і позивач має право ознайомитися із змістом такого рішення. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 02 травня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої визначено суддю, для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 08 травня 2023 року ухвалою суду відрито провадження у справі, для розгляду у спрощеному позовному провадженні /а. с. 50-51/. 12 червня 2023 року від представника відповідача на електронну поштову скриньку суду надійшов відзив на позов, 13 червня 2023 року - доповнення до відзиву на позов /а. с. 80-98, 99-189/. 19 червня 2023 року від представника позивача на електронну поштову скриньку суду надійшла відповідь на відзив на позов, а 30 червня 2023 року - засобами поштового зв`язку /а. с. 211-216/. 01 липня 2023 року засобами поштового зв`язку до суду надійшли письмові заперечення сторони відповідача на відповідь на відзив на позов. 25 липня 2023 року засобами поштового зв`язку до суду надійшли письмові пояснення представника позивача на заперечення сторони відповідача на відповідь на відзив на позов. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав наведених у заявах по суті, просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення, просив відмовити, посилаючись на доводи, викладені у заявах по суті, наголосивши, що банку не було надано доказів законних джерел надходження коштів. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. [PERSON] був клієнтом АТ КБ «Приватбанк», у якому мав банківський рахунок та платіжні картки. 09 червня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» направив своєму клієнту - [PERSON] за адресою місця проживання ( [ADDRESS] ) запит № 20.1.0.0.0/7-20210609/790, відповідно до якого просив надати інформацію та документи, на підставі яких здійснювались операції за період з 01 січня 2021 року по рахунках/карткам відкритим на його ім`я, зокрема: - інформація/документи щодо визначення фінансового стану: декларація про майновий стан і доходи з відміткою контролюючого органу України про її отримання (для податкових резидентів України); декларація про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру; довідка Державної фіскальної служби України про суму сплачених податків з доходів фізичної особи, довідка про доходи; - опис характеру та економічної суті проведених операцій по карті/картках [NUMBER] - інформацію щодо джерел походження коштів (за що були отримані Вами грошові кошти на вказані вище карту/карти в готівковій формі та надати документи що підтверджують джерела походження коштів співставно з обсягом надходжень); - інформацію про подальший рух коштів (з якою метою перераховувалися грошові кошти на рахунки третіх осіб, що є підставою для Вашої співпраці, просимо також надати підтверджуючі документи) /а. с. 39, 88-89/. Вищезазначені документи (належним чином засвідчені), мали бути надані банку протягом 10 робочих днів від дня надсилання цього повідомлення. Запит також містив застереження, що у разі ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/ неможливість здійснення ідентифікації та/або верифікації, встановлення клієнту неприйнятно високого ризику/ подання клієнтом чи його представником недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману банк є підставою для відмови в обслуговуванні, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». В якості відповіді клієнтом надано пояснення по карті [NUMBER] , по карті [NUMBER] - пояснень не надано, відповідь клієнта визнана формальною, а діяльність підозрілою. 10 серпня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» прийнято рішення про розірвання ділових відносин із клієнтом [PERSON] , на підставі результатів перевірки шляхом проведення посилених заходів належної перевірки та аналізу фінансових операцій клієнта (їх сукупності) щодо наявності / відсутності індикаторів підозрілості фінансових операцій щодо клієнта АТ КБ «Приватбанк», оскільки виявлено обґрунтовані підозри про здійснення клієнтом операцій легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення; інших злочинів, що є підставою для встановлення клієнту неприйнятно високого ризику ділових відносин. Підставою для фіксування підозри стало виявлення фактів багаторазового, у великих обсягах проведення фінансових операцій, щодо яких є підозри у використанні банку для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення чи вчинення іншого злочину, що стали наслідком невиконання заходів при відпрацюванні алертів правила «Операції в Recycle ФО» проєкту «Розумний облік». Висновано, що продукти банку використовуються для легалізації готівкових коштів невідомого походження та проведення операцій, притаманних комерційній діяльності у значних розмірах. 11 серпня 2021 року банк надіслав повідомлення [PERSON] № 20.1.0.0.0/7-20210811/2699 з повідомлення про ухвалене рішення щодо розірвання укладених договорів та закриття поточних рахунків /а. с. 24-25/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до положень частини першої, другої, п`ятої ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг, зокрема належить відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах. Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями Глави 72 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на банки покладено обов`язок щодо проведення ідентифікації та верифікації клієнтів відповідно до вимог законодавства України. Згідно із положеннями частини першої-другої ст. 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»,суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувані ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Застосування ризик-орієнтованого підходу здійснюється в порядку, визначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу, з урахуванням рекомендацій відповідних суб`єктів державного фінансового моніторингу, які згідно із цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб`єктами первинного фінансового моніторингу. Відповідно до частини шостої ст. 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною. Відповідно до пункту 11 частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», високий ризик - результат оцінки ризику суб`єктом первинного фінансового моніторингу, що базується на результатах аналізу сукупності критеріїв, передбачених законодавством та внутрішніми документами суб`єкта первинного фінансового моніторингу, та який свідчить про високу ймовірність використання суб`єкта первинного фінансового моніторингу для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення» Згідно із частиною другою ст. 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний: 2) забезпечувати відповідно до вимог, встановлених відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, належну організацію та проведення первинного фінансового моніторингу, що належним чином надасть можливість виявляти порогові та підозрілі фінансові операції (діяльність) незалежно від рівня ризику ділових відносин з клієнтом (проведення фінансових операцій без встановлення ділових відносин) та повідомляти про них спеціально уповноважений орган, а також запобігати використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для проведення клієнтами фінансових операцій з протиправною метою; 4) здійснювати належну перевірку нових клієнтів, а також існуючих клієнтів; 5) забезпечувати моніторинг фінансових операцій клієнта (у тому числі таких, що здійснюються в інтересах клієнта) на предмет відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик, включаючи в разі необхідності інформацію про джерело коштів, пов`язаних з фінансовою(-ими) операцією(-ями). Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» на банки покладено обов`язок здійснювати належну перевірку клієнтів, в тому числі шляхом проведення ідентифікації та верифікації клієнтів відповідно до вимог законодавства України. Згідно із частиною третьою ст. 12 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний, наскільки це можливо, проводити аналіз та вивчення підстав і цілей усіх фінансових операцій, що відповідають хоча, б одній із таких ознак: є складними фінансовими операціями; є незвично великими фінансовими операціями; проведені у незвичний спосіб; не мають очевидної економічної чи законної мети. Частинами першою, третьою ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до пунктом 3 частини другої ст. 1075 Цивільного кодексу України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Окрім того, відповідно до частини четвертої ст. 1075 Цивільного кодексу України банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі наявності підстав, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту Положеннями частини першої ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей. На виконання пункту 6 статті 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», AT КБ «ПриватБанк» як суб`єкт первинного фінансового моніторингу витребовує інформацію (офіційні документи), які необхідні для здійснення належної перевірки, а також для виконання інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії. У відповідності до частини шостої ст. 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною. З огляду на неможливість виконання банком обов`язків визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», зокрема, здійснення заходів належної перевірки клієнта, у банку виник обов`язок встановлення неприйнятно високого ризику ділових відносин позивачу. Відповідно до частини першої ст. 15 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунків та відмовитися від проведення фінансових операцій у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей. Відтак, розірвання ділових відносин, та як наслідок - розірвання договорів та закриття рахунків є законодавчо встановленим обов`язком банку, як суб`єкту первинного фінансового моніторингу, що виникає внаслідок встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей та не залежить від волевиявлення банку, як сторони договорів укладених з позивачем. Як встановлено судом позивач, будучи клієнтом банку-відповідача, не надав витребуваних останнім документів (вичерпної інформації) на запит банку, що унеможливило здійснення банком належної перевірки, а також виконання суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації, у тому числі мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією. На підставі такого висновку 10 серпня 2021 року банком було прийнято обґрунтоване рішення про відмову від підтримання ділових / відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору з [PERSON] . Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що підстави, на які позивач посилався, обґрунтовуючи вимоги, спростовані стороною відповідача, тому у задоволенні позову суд відмовляє. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed