Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить зняти арешт з житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Позивач зазначає, що бажає укласти договір купівлі продажу даного житлового будинку, однак не може це здійснити оскільки дане нерухоме майно знаходиться в арешті - реєстраційний номер обтяження 10892133, зареєстровано 01.03.2011 року реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, м. Київ, підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АА 829590 від 03.02.2011 року ВДВС Сквирського РУЮ, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.07.2023 року. Позивачу не було відомо про арешт житлового будинку. Ухвалою Сквирського районного суду від 08 серпня 2023 року провадження у вказаній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 08.08.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено до розгляду справи по суті. До початку судового засідання позивач подав заяву в якій зазначила, що справу просить розглянути без її присутності, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача, будучи повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву. Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що представник відповідача своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Під час укладення договору купівлі продажу, позивачу стало відомо, що на дане майно накладено арешт реєстраційний номер обтяження 10892133, зареєстровано 01.03.2011 року реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, м. Київ, підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АА 829590 від 03.02.2011 року ВДВС Сквирського РУЮ, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.07.2023 року. Про арешт житлового будинку позивачу було не відомо. У 2011 році [PERSON] , який вже є покійним, звертався до суду з приводу оформлення житлового будинку позивача, оскільки вважав, що має на це право (справа № 2-32/11 від 19.01.2011 року). Та ухвалою Сквирського районного суду від 06.05.2011 року його позовну заяву було залишено буз розгляду. У той час і було накладено арешт на житловий будинок. Арешт перешкоджає позивачу розпоряджатися власним нерухомим майном. Вказані обставини встановлені матеріалами справи. Відповідно до\~ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів,зокрема, може бути припинення дії,яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року\~№ 5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Частиною 1\~ст.\~321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частин 1, 3, 5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За змістом ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно зі ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч.1 цієї статті випадках. Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, оскільки іншого способу захисту та реалізації свої прав, ніж зняття арешту з нерухомого майна у позивачки не має, обраний спосіб захисту права власності позивача в даному випадку суд вважає правильним, таким що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, таким, що не суперечить закону, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved