Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 26.04.2016 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від даного шлюбу спільних дітей немає. Сумісне життя з відповідачем не склалося з причин різних поглядів на сімейне життя, втрати почуттів поваги та любові один до одного. З січня 2020 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, наміру поновлювати подружні стосунки не мають. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю на даний час немає. В зв`язку з чим просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 26.04.2016 року Лобненським відділом ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області, актова запис №170. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. У разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався, відзив на позов не подав. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву, тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 26.04.2016 року Лобненським відділом ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області, актова запис №170 (а.с. 16). Відповідач [PERSON] є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією паспорту, виданого відділом УФМС Росії по Приморському краю в Артемівському міському окрузі 12.03.200 року, код підрозділу 250-009. Сторони дітей від шлюбу не мають. В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбно-сімейних відносин тривалий час не підтримують, не бажають поновити стосунки та зберегти сім`ю. Спільне життя сторін не склалось з причин різних поглядів на сімейне життя, втрати почуттів поваги та любові один до одного. Все вище викладене підтверджує, що шлюб існує лише формально та зберегти його вже неможливо. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно п. 1\~ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Законом України «Про правовий\~статус іноземців\~та осіб\~без громадянства» визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців. У ст.18 Закону України\~«Про правовий\~статус іноземців\~та осіб\~без громадянства» визначено права у шлюбних і сімейних відносинах, зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України. Таким чином, розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем здійснюється за законом України. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Позивачем вимога щодо розподілу судових витрат не заявлена, тому судом питання розподілу судового збору вирішуватися не буде. За нормами звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, співробітництво з установами юстиції Російської Федерації на цей період не здійснюється. Зважаючи на повідомлення Міністерства закордонних справ про розірвання дипломатично-консульських відносин з Російською Федерацією, Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних,сімейних та кримінальних справах 1993 року на сьогодні у відносинах з Російською Федерацією не застосовується.

Outcome: approved