Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаною позовною заявою, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 02 грудня 1999 року між нею та [PERSON] був зареєстрований Червонослобідською сільською радою Черкаського району Черкаської області шлюб. Вказаний шлюб було розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11 березня 2019 року у цивільній справі №707/72/19. Від вказаного шлюбу мають двох спільних доньок: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . 15 травня 2019 року Черкаським районним судом видано судовий наказ по справі №707/449/19 про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28 лютого 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач не систематично сплачує аліменти, а останні місяці взагалі їх не сплачує хоча є працездатною, здоровою та цілеспрямованою людино та має можливість та спроможність заробляти немалі кошти. Крім того, має у власності 1/2 частину спільної із ним трикімнатної квартири, в якій проживає одноосібно. За час перебування в шлюбі нею та відповідачем було спільно придбана на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2013 року (реєстровий №1037), посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріальною округу Старовойтовим О.С., трикімнатна квартира, загальною площею - 72.5 кв.м.. житлова площа - 39.3 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначену квартиру оформлено по 1/2 частині за нею та відповідачем. Після розлучення у вищезазначеній квартирі продовжує проживати її колишній чоловік - відповідач по справі. Крім цього, він змінив замки в квартирі та не надає їй можливості користуватися її власністю, а саме трикімнаіною квартирою загальною площею - 72.5 кв.м., житлова площа -39,3 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] . Крім того, разом відповідачем проживає невідома їй особа, яка також не дає їй можливості користуватися вищевказаним нерухомим майном. Після розірвання шлюбу вона змушена була шукати житло, а тому наразі разом з дітьми проживає у своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Червонослобідської сільської ради № 308/02-23 від 31.01.2020 року, довідкою виконавчого комітету Червонослобідської сільської ради від 24.02.2021 року №373/02-23 та довідкою виконавчого комітету Червонослобідської сільської ради від 24.11.2021 року № 2911/02-23. Позивач зазначає, що неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією щодо спільного користування зазначеним майном, у тому числі і письмово, але він відмовляється і взагалі ігнорує всі її пропозиції, звернення та вимоги. Відповідач не визнає її права на дану квартиру та вважає, що вона належить лише йому, а тому на даний час вона позбавлена можливості користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Крім того, спільне нажите майно, яке знаходилося у спірній квартирі відповідач вивіз у невідомому їй напрямку, а частину навіть і продав. В зв`язку з чим, позивач зазначає, що неодноразово зверталася до поліції. Таким чином, відповідач не тільки категорично відмовляється встановити порядок користування зазначеним майном мирним шляхом, але й не надає їй та їхнім спільним дітям право повноцінно користуватись її ж майном. Щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору, то відповідач взагалі не йде на ніякі контакти. У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить суд, зобов`язати [PERSON] усунути її перешкоди у користуванні власністю, а саме 1/2 частиною трикімнатної квартири, загальною площею - 72,5 кв. м., житлова площа - 39,3 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом забезпечення їй вільного доступу та надання ключів від вхідних дверей. Вселити її в 1/2 частину трикімнатної квартири, загальною площею - 72,5 кв. м.. житлова проща - 39,3 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати. Відповідачем 14.08.2023\~року подано\~до суду\~відзив на\~позовну заяву\~з доказами\~направлення позивачу,\~в якому\~він просить\~відмовити повністю\~у задоволенні\~позовних вимог,\~оскільки вважає,\~що позивач\~не довела\~будь-якими\~належними та допустимими доказами,\~що їй\~чиняться перешкоди\~в користуванні\~майном,\~що в\~свою чергу,\~як наслідок,\~не дає\~правових підстав\~для задоволення\~позову в\~частині усунення перешкод позивачу\~у користуванні\~частиною квартири\~шляхом її\~вселення.\~Зазначив,\~що він\~не чинить\~і не\~чинив будь-яких\~перешкод в користуванні квартири,\~як наслідок\~відсутнє порушене\~право позивача,\~яке підлягає судовому захисту.\~Ним неодноразово\~вчинялися спроби\~зв`язатися з\~позивачем з\~метою врегулювання конфліктної\~ситуації (в\~тому числі\~реалізації спірної\~квартири),\~а також надання комплекту\~ключів для\~вільного її\~доступу,\~проте остання\~всіляко ігнорувала взагалі спілкування зі ним, що аж\~ніяк не\~сприяло вирішенню\~конфліктної ситуації.\~Також,\~позивач навіть\~і не\~зверталася до правоохоронних органів\~з приводу,\~на її\~думку,\~нібито протиправних\~його дій\~щодо здійснення\~перешкод в\~користуванні квартирою,\~що свідчить\~про безпідставність\~її позовних вимог.\~Позивачка зверталася\~до правоохоронних\~органів лише\~з приводу вивезення з квартири спільно нажитого майна. Від позивача на відповідь на відзив до суду не надходила. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вислухавши думку сторін по справі та покази свідків, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Судом встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11.03.2019 року, яке набрало законної сили 11.04.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час шлюбу сторонами у рівних частинах придбано у власність квартиру [ADDRESS] площею 72,5 кв.м., житловою площею 39,3 кв. м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 08.03.2013 року, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С. та зареєстровано у реєстрі за № 1037. За сторонами зареєстровано право власності на вказану квартиру 28.03.2013 року, що підтверджується витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1736473 та № 1736902. Згідно з довідками від 31.01.2020 р. № 308/02-23, від 24.02.2021 р. № 373/02-23, від 24.11.2021 р. № 2911/02-23, які видано виконавчим комітетом Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області, [PERSON] дійсно проживає зі своїми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у [ADDRESS] без реєстрації. Зазначена у довідках інформація підтверджується й актом обстеження житлово-побутових умов за адресою [ADDRESS] від 29.01.2020 р., який затверджено сільським головою Червонослобідської сільської ради. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 25.01.2020 року, який затверджено сільським головою Леськівської сільської ради, за адресою [ADDRESS] [PERSON] зі своїми дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] не проживають, хоча й зареєстровані. Позивачем до позовної заяви долучено талон-повідомлення єдиного обліку № 772 від 14.02.2020 року про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію [PERSON] , який складено старшим інспектором Черговим СРПП № 1 ЧРВ Черкаського ВП ГУНП у Черкаській області Чуєнком Р.В., про те, що 11.02.2020 року о 18:33 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 06.02.2020 о 13:00 за адресою: [ADDRESS] її колишній чоловік вивіз з квартири в с. Леськи спільно нажите майно, яке підлягає розподілу. Також, долучено талон-повідомлення єдиного обліку № 211 від 11.02.2020 року про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію [PERSON] , який складено інспектором Черговим СРПП № 1 ЧРВ Черкаського ВП ГУНП у Черкаській області Римар О.А., про те, що 11.02.2020 року об 11:17 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 06.02.2020 о 13:30 за адресою: [ADDRESS] , [INFO] о 13.30 год. колишній чоловік [PERSON] [INFO] проживає за адресою\~ [ADDRESS] вивозив з квартири диван та шафу. 10.03.2020 о 09.30 год. в Черкаському районому суді Черкаської області повинен відбутися розподіл манна, що є об`єктом сумісної власності нажитої у шлюбі. Заявник: [PERSON] [INFO] . 08.09.2021 року [PERSON] було надіслано відповідачу лист з варіантами поділу спільного майна та порядку володіння та користування спільним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивілього судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyyv. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Верховний Суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Положеннями ст. 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні 1/2 частиною належної їй на праві власності квартири [ADDRESS] , однак на підтвердження зазначених доводів позивачем не надано до суду доказів, які б свідчили про конкретні протиправні дії відповідача, які полягають у вчиненні перешкод потратити їй до житла чи користуватись ним, а довідки сільської ради про проживання позивача разом з дітьми за іншою адресою, про її непроживання разом з дітьми за адресою [ADDRESS] , акти обстеження умов проживання не свідчать про вчинення відповідачем перешкод у користуванні власністю позивача. До того ж, долучені до матеріалів справи талони-повідомлення про звернення позивача до поліції щодо вивезення з квартири відповідачем спільного майна, яке підлягає поділу та лист про досудове врегулювання спору про поділ майна подружжя вказують на спроби позивача врегулювати з відповідачем цивільно-правові відносини щодо поділу майна подружжя. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed