Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] в особі уповноваженого представника [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини . Позовні вимоги мотивує тим, що 05.09.2013 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано - Франківськ) , про що було зроблено актовий запис № 357. Від даного шлюбу у них народився син: [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує на те, що спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, байдужості до життя та проблем один одного, стосунки також не склалися через суттєві розбіжності в характерах, що не дають змоги зберегти сім`ю. З початку 2022 року сторони проживають у різних країнах, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між ними. Примирення та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам їхньої спільної дитини та інтересам позивача. У зв`язку з чим позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки жодних обов`язків у сторін, як подружжя не існує. Позивач вказує на те, що відповідач протягом тривалого часу проживає в Англії та фактично самоусунулась від виховання дитини, у зв`язку з чим син [PERSON] проживає з позивачем більше року та перебуває на його утриманні та вихованні. Оскільки відповідач проживає окремо та активної участі у вихованні дитини не приймає , з метою створення належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку дитини , вважає за необхідне залишити після розірвання шлюбу сина проживати разом з позивачем. З посиланням на викладене, позивач просить суд: шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 05.09.2013 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано - Франківськ) , про що було зроблено актовий запис № 357 - розірвати; визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком ? [PERSON] за місцем його реєстрації [ADDRESS] . Позивач та представник позивача в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені. Подали до суду спільну заяву відповідно до якої просили суд провести розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена. Подала до суду заяву відповідно до якої просила суд провести розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений. Подав до суду заяву відповідно до якої просив суд провести розгляд справи без його участі. Просив врхувати висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 02.05.2023 року. Клопотання, заяви: 05.07.2023 року на адресу суду надійшло клопотання від головного спеціаліста служби у справах дітей Ужгородської міської ради Шатрова В. про розгляд справи без участі представника та долучення висновку . 26.07.2023 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. 18.08.2022 року на адресу суду від позивача та представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В зв`язку з визнанням відповідачем [PERSON] позовних вимог, суд ухвалив рішення у підготовчому засіданні. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 05.09.2013 року , зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано - Франківськ) , про що було зроблено актовий запис № 357, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 17.11.2020 року У шлюбі у сторін народився син : [PERSON] , [INFO] , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого приєднані до матеріалів справи. Майновий спір між сторонами відсутній. Шлюбні відносини між подружжям, як стверджує позивач в позовній заяві припинені. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Обгрунтованими є і вимоги позивача про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком - позивачем по справі. Як встановлено судом під час перебування в шлюбі у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.11.2020 року. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] проживає з батьком [PERSON] в [ADDRESS] , що стверджується висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 02.05.2023 року № 315/23/02-14. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 02.05.2023 року № 315/23/02-14 , про визначення місця проживання дитини, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою його місця проживання. Як вбачається із змісту висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 02.05.2023 року № 315/23/02-14, мати дитини [PERSON] не зявилась на засідання комісії, в телефонному режимі повідомила працівникам служби , що не заперечує проти визначення дитини з батьком. Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч.4 ст. 29 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З матеріалів справи не вбачається наявність спору щодо визначення проживання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] . Суд також враховує визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог, а також враховує висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 02.05.2023 року № 315/23/02-14 Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 02.05.2023 року № 315/23/02-14, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved