Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , який уточнював протягом підготовчого провадження, про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування остаточної редакції позову посилається на те, що на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року з нього стягнуто на двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 від заробітку платника аліментів. Даний судовий наказ виконувався в повному обсязі до 21 липня 2023 року, поки [PERSON] не виповнилося 18 років, та продовжує виконуватися на теперішній час в розмірі 1/6 від заробітку платника аліментів на утримання [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року стягнуто з нього, [PERSON] , аліменти на користь та утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для людини відповідного віку, починаючи стягнення з 22 липня 2022 року до закінчення навчання, але не пізніше досягнення ним 23-річного віку. Щомісячно підприємством відраховуються аліменти згідно виконавчого провадження ВП № 63349965 від 20.10.2020 р. на доньку в розмірі 16,5% з 20 вересня 2020 року по теперішній час, на сина-16,5% відраховувались з 20 вересня 2020 року по 21 липня включно, тобто 1/3 частина його доходів-33%. Але згідно рішення суду від 22.07.2022 щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина він має сплачувати на утримання двох дітей 41,5%, що не відповідає ч.5 ст.183 СК України. Він протягом 2020-2022 років не купував рухоме та нерухоме майно, сума якого перевищувала б десятикратний розмір мінімального прожиткового мінімуму. У зв`язку із збільшенням витрат на ліки, на допомогу в утримані його матусі, 1944 року народження, продукти та інше, також збільшенням витрат на медикаменти для на нього від підвищеного тиску, профілактики судин головного мозку, дихальних шляхів тощо, просить суд призупинити дію виконавчих провадження ВП № 63349965 від 20.10.2020 року та ВП № 70197629 від 07.11.2022 року та встановити розмір аліментів на користь та утримання доньки [PERSON] 2400 гривень, та на сина [PERSON] в розмірі 2100 гривень, що більш ніж 50% від розміру мінімального прожиткового мінімуму. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив, в якому зазначила, що не погоджується з доводами позивача, які він виклав в позові, оскільки аліменти на утримання неповнолітньої доньки та повнолітнього сина, який продовжує навчання до досягнення ним 23 років повинні бути призначені на двох дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, а не в твердій грошовій сумі, яку зазначає позивач, тобто по 1/6 частині від усіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму. Посилаючись на ст.ст. 180,181,183,199,198,200 СК України, Постанову Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно до досягнення дитиною повноліття у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку( доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму та на користь сина [PERSON] , [INFO] , як на дитину, яка продовжує навчання, аліменти щомісячно до досягнення ним 23 років, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму. Ухвалою суду від 18 квітня 2023 року відкрито провадження по даній цивільній справі, визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі, із зазначенням вимоги щодо визначення розміру аліментів у відсотковому співвідношенні, а не у фіксованій сумі. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року з позивача [PERSON] стягнуто на двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів д заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2020 року до досягнення дітьми повноліття. [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років, тому на теперішній час за даним судовим наказом стягуються з позивача аліменти в розмірі 1/6 від заробітку платника аліментів на утримання доньки [PERSON] , виконавче провадження №63349965 від 20.10.2020 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року стягнуто [PERSON] аліменти на користь та утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для людини відповідного віку, починаючи стягнення з 22 липня 2022 року до закінчення навчання, але не пізніше досягнення ним 23-річного віку, виконавче провадження № 70197629. Факт сплати позивачем аліментів за вищевказаними виконавчими провадженнями підтверджується довідками АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» за місцем роботи позивача [PERSON] . У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2\~ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема\~ст. 180 СК України\~на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.ст.\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положення частин першої та другої\~статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абзацу 1 частини 3\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до абзацу 2 частини 3\~ст. 181 СК України\~спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За положеннями ч.2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку В силу ч.1\~ст.183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ч.1\~ст.184 СК України\~визначено право суду за заявою одержувача визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В порядку ч.1\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, враховуючи вищевикладені положення діючого законодавства, при розгляді цієї справи необхідно керуватись частиною 3\~статті 181 СК України, якою унормовано, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду,\~змінюється\~за рішенням суду\~за позовом одержувача аліментів\~(частина 3\~статті 181 СК України\~) . Таким чином слід розуміти, що\~право вибору способу стягнення аліментів, у твердій сумі або в частині від заробітку (доходу),\~та право зміни способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду,\~Закон закріпив виключно за одержувачем аліментів, при цьому законом не встановлено підстав, за яких це право одержувача може бути обмежено. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] - платник аліментів пред`явив позов щодо зміни способу стягнення аліментів, а не зменшення розміру аліментів, що унормовано положеннями\~статті 192 СК\~України, згідно якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками,\~може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника\~або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, враховуючи, що національне законодавство містить спеціальну норму, яка закріплює виключне право одержувача аліментів на звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, тому суд дійшов висновку, що платник аліментів не наділений правом звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів. Додатково слід зазначити, що відповідно до ч.1\~ст.184 СК України\~право на звернення до суду з заявою про визначення способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, надано одержувачу аліментів, а не платнику аліментів. Разом з тим, згідно зі \~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками,\~може бути згодом зменшено або збільшено\~за рішенням суду\~за позовом платника\~або одержувача аліментів\~у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, діючим законодавством чітко визначено, що правом ініціювати спір про зміну способу стягнення аліментів наділений лише одержувач аліментів, тоді як платник аліментів наділений лише правом на зменшення (збільшення) розміру аліментів, які з нього стягуються у спосіб,\~\~що обраний одержувачем. З такими позовними вимогами у даній справі позивач - платник аліментів не звертався. При цьому\~суд зауважує,\~що відповідач\~ [PERSON] у відзиві просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно до досягнення дитиною повноліття у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму та на користь сина [PERSON] , [INFO] , як на дитину, яка продовжує навчання, аліменти щомісячно до досягнення ним 23 років, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму, тобто не заперечувала проти зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь сина [PERSON] , з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на 1/6 частину. Проте позивач [PERSON] не скористався своїм процесуальним правом, щодо уточнення позовних вимог, зміни предмету або підстав позову (ч.3 ст. 49 ЦПК України). Суд, відповідно до ст.13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, суд розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог щодо зміни способу стягнення аліментів, а не зменшення розміру аліментів, внаслідок чого суд при вирішення спору по суті не приймає до уваги позицію відповідача [PERSON] , викладену у відзиві, щодо згоди про зменшення розміру аліментів у частці від доходу позивача. Також суд, з урахуванням вищенаведених норм права, якими закріплено виключне право одержувача аліментів на звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, не аналізує ствердження позивача та обставини, на які він посилається щодо його матеріального стану, утримання ним матері пенсіонерки, та стану його здоров`я, що аналізується при вирішення спору про зменшення розміру аліментів. Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed