Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

28 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки сторін на час її навчання у закладі освіти. У заяві вказує, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з відповідача на користь позивачки рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області, яке набрало законної сили, стягнуті аліменти в розмірі 200 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття. Означене рішення відповідач не виконував, злісно ухиляючись від виконання батьківського обов`язку, що зумовило звернення позивача до суду з позовами про стягнення з нього заборгованості зі сплати аліментів, які (позови) задоволені рішеннями Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.12.2009 року та від 22.12.2010 року. [INFO] донька сторін досягла повноліття, а з [INFO] розпочала навчання в комунальному закладі «Бердянський фаховий медичний коледж» Запорізької обласної ради. Хоча навчання і відбувається за рахунок бюджетних коштів, проте дівчина не отримує стипендії та навчається за денною формою навчання, що ускладнює її працевлаштування, будь-яких джерел доходів вона не має, тому продовжує перебувати на повному утриманні матері. Навчання доньки, яке обмежує її можливості в отриманні самостійного заробітку, пов`язано з додатковими видатками позивачки на утримання дівчини, що полягають в необхідності сплати навчальних посібників, підручників, канцелярських предметів, оргтехніки. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча має таку можливість, будучи молодою здоровою особою. На підставі викладеного позивачка просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/2 частини прожиткового мінімуму для працездатної особи в сумі 1189 грн. 50 коп. до закінчення донькою навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23 років. Ухвалою судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 04.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувались. В судовому засіданні 30 листопада 2021 року оголошено перерву для ознайомлення позивача з наданими відповідачем письмовими доказами. 18 січня 2022 року судове засідання відкладено через неявку відповідача. Судове засідання 21 лютого 2022 року відкладено у зв`язку з неявкою сторін. На підставі розпорядження Голови Верховного Суду від 10.05.2022 року № 29/0/9-22 у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя Оріхівським районним судом Запорізької області під час воєнного стану підсудність справ вказаного суду визначено за Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, в провадження якого 17 березня 2023 року надійшла ця справа. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи в цей же день, а саме: 17 березня 2023 року, справу передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. На підставі ухвали судді Щасливої О.В. від 20.03.2023 року справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без її участі. За вказаних обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України постановив про проведення судового розгляду у відсутність [PERSON] . Представник відповідача проти задоволення позову в судовому засіданні заперечує з огляду на такі обставини. Предметом доказування в цій справі, зазначає представник, є доведення сукупності таких обставин, як: факт навчання повнолітньої доньки в навчальному закладі, потреба у матеріальній допомозі та спроможність платника аліментів надавати таку допомогу. Відсутність однієї з означених передумов виключає задоволення позову, і оскільки позивачка на надала доказів того, що її повнолітня донька потребує матеріальної допомоги, відповідач взмозі надавати таку допомогу, як не довела і сам факт навчання доньки, позов належить залишити без задоволення. Між тим [PERSON] довів, що позбавлений можливості надавати майнову допомогу повнолітній доньці, про що свідчать у сукупності наявність у нього статусу особи з інвалідністю, відсутність інших джерел доходів, окрім пенсії з інвалідності в сумі 2520 грн., створення відповідачем нової сім`ї, в якій виховується двоє дітей, 2005 і 2011 років народження, один з яких біологічно походить від відповідача, перебування дружини відповідача на обліку в Оріхівському районному центрі зайнятості, незадовільний стан здоров`я [PERSON] , що потребує додаткових видатків, відсутність у нього на праві власності нерухомого майна. Що стосується навчання доньки у Бердянському медичному коледжі, населений пункт, де розміщений цей навчальний заклад, перебуває в окупації з 27 лютого 2022 року, що означає об`єктивну неможливість продовження навчання за денною формою навчання, тим більш, особи, яка знаходиться за межами держави, про що зазначає сама позивачка в своїх зверненнях до суду. І так як право на утримання припиняється у разі припинення навчання, відсутні правові підстави для задоволення позову. У зв`язку з викладеним просить про відмову в задоволенні позову. Вислухавши представника відповідача, \~ \~ \~ \~з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 10), яка є студенткою другого курсу денної форми навчання комунального закладу «Бердянський медичний фаховий коледж» Запорізької обласної ради денної форми навчання за рахунок бюджетних коштів (а. с. 104). \~ \~ \~ \~Статтею 199 СК України внормовано обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей за сукупності кількох передумов (якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу). В силу роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України обов`язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов`язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. Вирішуючи позов з урахуванням наведених правил закону, суд ураховує стан здоров`я й матеріальне становище доньки, яка є працездатною за віком особою, що не має самостійних джерел доходу та перебуває на утриманні у матері, чий дохід напередодні звернення до суду з цим позовом обчислювався сумою в 6019 грн. 67 коп. в місяць, а також платника аліментів, який має статус особи з інвалідністю третьої групи, тобто є непрацездатною особою в розумінні Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відсутність у нього доходів, окрім пенсії по інвалідності в розмірі 2520 грн. Разом з тим наявність вказаного статусу не є перешкодою для працевлаштування, більш того, законодавством про працю України встановлено заборону будь-якої дискримінації у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно, зокрема, від віку, стану здоров`я, інвалідності,\~тобто наявність або відсутність заробітку у відповідача є втіленням його особистого вибору, оскільки доказів про фізичну неспроможність відповідача виконувати будь-яку працю суду не надано. Твердження про те, що на утриманні відповідача перебувають непрацевлаштована дружина, її син від іншого шлюбу та дитина, що біологічно походить від відповідача, як доводи на користь його звільнення від участі в утриманні повнолітньої доньки, що продовжує навчання, суд до уваги не приймає, виходячи з такого. Дружина позивача є молодою працездатною особою, доказів про будь-які об`єктивні обмеження якої в реалізації права на працю та отримання заробітку суду не надано, тому наявність або відсутність у неї офіційних джерел доходу є питанням її власного вибору. В усякому випадку, вік її дітей (2005 та 2011 років народження) не є підставою для звільнення її від роботи у зв`язку з доглядом за ними на тлі відсутності відомостей про необхідність здійснення такого догляду. Що стосується тверджень про перебування дружини відповідача на обліку з безробіття, судом встановлено, що такий облік припинився 18 серпня 2018 року через припинення виплати допомоги по безробіттю у зв`язку з закінченням строку її виплати, що свідчить на користь добровільної відмови особи від допомоги спеціалістів в сфері соціальної зайнятості в пошуку можливостей для працевлаштування (а. с. 43). Доводи про утримання відповідачем сина дружини також не впливають на рішення суду про залучення відповідача до участі в утриманні повнолітньої доньки, оскільки законом не встановлено жодного зобов`язання щодо утримання дітей дружини (чоловіка), які мають біологічних батьків, на відміну від обов`язку за певних обставин брати участь в утриманні власних повнолітніх доньки (сина). Посилання представника відповідача на відсутність заробітку суд до уваги не приймає, оскільки виходить з логічного розмірковування про те, що особа, на чиєму повному утриманні перебувають дружина та двоє дітей, яка є здатною до виконання будь-яких робіт з метою отримання заробітку, не може не мати джерел доходів незалежно від офіційного працевлаштування. Разом з тим бере до уваги суд і ту обставину, що позивач створив нову сім`ю, в якій виховуються і утримуються діти, один з яких біологічно походить від відповідача, непрацевлаштованість його дружини, що у сукупності свідчить про певні обмеження фінансових можливостей особи. \~ \~ \~ \~Бере до уваги суд і рівність обов`язків батьків з утримання дитини (повнолітніх доньки, сина), що означає однакову участь батьків в утриманні сина, доньки, а не забезпечення цього утримання за рахунок одного з батьків шляхом ущемлення його майнових інтересів. При визначенні розміру утримання, яке можливо присудити позивачці від відповідача, суд враховує і встановлене Основним Законом України право кожного на гідний рівень життєдіяльності для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48 Конституції України). З огляду на викладені обставини суд у відповідності до ст. ст. 182, 200 СК України вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 600 грн. щомісяця на утримання повнолітньої доньки, які, на думку суду, є домірними як майновому стану платника аліментів, так і потребі повнолітньої дівчини, яка продовжує навчання у навчальному закладі, в утриманні. Твердження представника відповідача про те, що є недоведеним факт навчання доньки сторін за денною формою навчання, суд також відкидає, оскільки на спростування цього припущення враховує зміст довідки від 03.06.2023 року про те, що [PERSON] є студенткою другого курсу (групи 2Ф-11) денної форми навчання комунального закладу «Бердянський медичний фаховий коледж» Запорізької обласної ради, припускати недостовірність якої немає підстав лише з мотивів того, що суду надана її копія. При цьому суд приймає копію цієї довідки як джерело, що містить об`єктивні відомості, оскільки бере до уваги об`єктивну неможливість як отримання позивачкою, так і надання суду її оригіналу, через дистанційну віддаленість позивача як від суду, так і від навчального закладу. Доводи про неможливість продовження навчання в бердянському навчальному закладі через окупацію м. Бердянська, які (доводи) всупереч вимог змагальності не доведені жодними фактичними даними, суд не може сприймати як констатацію фактів, так як за умови воєнного стану та окупації деяких територій держави Україна є розповсюдженою практика евакуації закладів освіти та навчання в них в режимі он-лайн. Вирішуючи вимогу\~позову про\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивачки\~судових витрат,\~суд виходить\~з такого. Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, статтею 2 ЦПК України проголошено як одна з засад цивільного судочинства. У відповідності\~до ст.\~265\~ЦПК України\~у резолютивній\~частині рішення\~зазначається,\~зокрема,\~розподіл судових\~витрат. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як випливає з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до\~наданого суду\~договору про\~надання правової\~допомоги від\~ \~21.09.2021\~року адвокат\~приймає на\~себе зобов`язання\~надати клієнту\~допомогу з\~приводу підготовки\~та подання\~до суду\~позову [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів на\~утримання повнолітньої\~доньки сторін,\~обсяг і\~вартість наданої\~правової допомоги\~за домовленістю\~між адвокатом\~і клієнтом\~становить 1500\~грн.\~(а.\~с.\~18). З акту прийому-передачі виконаних робіт від 27.09.2021 року слідує, що вартість послуг, наданих адвокатом, до яких входять консультації, роз`яснення, попереднє вивчення матеріалів справи, визначення правової позиції та приблизної перспективи справи, систематизація та підготовка матеріалів, складання позовної заяви, становить 3500 грн. (а. с. 20). Означену суму сплатила позивачка у відповідності до квитанції до прибуткового касового ордера № 71 (а. с. 20). Частиною 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4). Недотримання вимог частини четвертої цієї статті може зумовити зменшення судом розміру витрат на правничу допомогу за клопотанням іншої сторони (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Як зазначено судом, представник відповідача подав клопотання у відповідності до ч. 5 ст. 137 ЦПК України. У відповідності до висновку в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз наведених умовиводів свідчить про те, що при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними із складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений на надання таких послуг час відповідають критерію реальності таких витрат. Розв`язуючи позов в цій частині, суд вважає, що понесені позивачкою витрати за розміром відповідають наведеним в частині 4 статті 137 ЦПК України чинникам, і у відповідності до ст. 141 ЦПК України вважає за можливе покласти їх частину в розмірі, пропорційному розміру позовних вимог, на відповідача. Судовий збір, від попередньої оплати якого звільнено позивача, в силу цивільного процесуального закону належить стягнути з відповідача на користь держави. \~

Outcome: partial