Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

17.03.2023 р. позивачка звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності, в якому просить: - визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0143 га, кадастровий №7110400000:05:002:0082 за адресою: [ADDRESS] , на якій знаходиться належний їй на праві власності магазин. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідачці на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,1 га. У дворі своєї садиби приблизно в 2006 році відповідачка побудувала магазин. Але майже ним не користувалась та запропонувала позивачці користуватись ним. Дану пропозицію позивачка прийняла та почала на початку 2008 р. користуватися магазином. В 2011 році за ініціативою позивачки з метою виділення під магазин окремої земельної ділянки, земельна ділянка [PERSON] була поділена, в результаті чого були утворені дві нові земельні ділянки: - площею 0,0143 га, кадастровий № 7110400000:05:002:0082 за адресою: [ADDRESS] під магазином; - площею 0,0857 га, кадастровий № 7110400000:05:002:0081 за адресою: [ADDRESS] під садибою. У 2019 році земельній ділянці на якій знаходиться магазин, був присвоєний окремий адресний номер: [ADDRESS] . Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області в справі №695/3483/19 від 04.02.2020 було визнано за [PERSON] право власності за набувальною давністю на магазин, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,0143 га, кадастровий № 7110400000:05:002:0082. 06.03.2020 дане рішення суду вступило в законну силу. Після цього право власності [PERSON] на вищевказане нерухоме майно було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Проте відповідачка, не дивлячись на перехід права власності на магазин до позивачки, до цього часу не передала позивачці земельну ділянку, на якій він знаходиться, та не визнає право власності останньої на вказану ділянку. В зв`язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивачка та її представник адвокат Сизько Д.Б. не з`явилися, але в матеріалах справи міститься заява представника про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, але 23.05.2023 р. скерувала до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій також просила здійснити розгляд справи в її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. З копії державного акту від 29.09.2011 р. вбачається, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,0143 га, кадастровий № 7110400000:05:002:0082, яка розміщена за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 21.10.2019 р. №370 земельній ділянці кадастровий № 7110400000:05:002:0082, яка розміщена за адресою: [ADDRESS] присвоєно адресний номер: [ADDRESS] . Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області в справі №695/3483/19 від 04.02.2020, яке набрало законної сили 06.03.2020 р., визнано за [PERSON] право власності за набувальною давністю на магазин, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,0143 га, кадастровий № 7110400000:05:002:0082. Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності№210431836 від 27.05.2023 р. стверджено, що право власності на магазин, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-9925785572023 від 09.08.2023 р. та інформаційної довідки Державного земельного кадастру вбачається, що власником земельної ділянки, площею 0,0143 га, кадастровий № 110400000:05:002:0082 є [PERSON] . За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України в разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При цьому під час застосування положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Дана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом України в постановах від 11.02.2015 у справі № 6-2цс15, від 13.04.2016 у справі № 6-253цс16, від 12.10.2016 у справі № 6-2225цс16, а також у постановах Верхового Суду в справі № 405/2710/16-ц від 07.11.2022, у справі № 569/9042/19 від 07.11.2022, у справі № 569/4806/15-ц 07.11.2022, у справі № 208/3904/16-ц від 10.01.2023. У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) Велика Палата Верховного Суду не встановила правових підстав для відступлення від наведених висновків та погодилася із застосуванням судами статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України і підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 120 ЗК України, висловлений у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, визначивши, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно з виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Як становлено судом, позивачка набула права власності на магазин, який розміщений на земельній ділянці площею 0,0143 га, кадастровий номер 7110400000:05:002:0082, але власником даної земельної ділянки являється відповідачка по справі. Суд, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та магазину на ній, дійшов висновку, що в позивачки одночасно з виникненням права власності на магазин виникло право власності на земельну ділянку, на якій цей магазин розташований, тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Outcome: approved