Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову посилався на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка до дня смерті була зареєстрована по [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] . [INFO] помер його батько [PERSON] , який до дня смерті був зареєстрований по [ADDRESS] один. На випадок своєї смерті [INFO] [PERSON] склав заповіт, який посвідчено секретарем П`яновицької сільської ради Самбірського району Львівської області Ящишин Т.Й. та зареєстровано за реєстровим №47. Згідно цього заповіту [PERSON] все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося і все те, що йому буде належатиме на день смерті заповів своєму синові [PERSON] . 10 квітня 1990 року виконкомом П`яновицької сільської ради на підставі рішення Самбірської міської ради від 15 лютого 1990 року за № 97 [PERSON] як голові колгоспного двору було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] , яке зареєстроване Самбірським МБТІ в реєстрову книгу №35. Після смерті батька позивач, з метою оформлення спадщини, звернувся до приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Захарко Ю.В. із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус відкрив спадкову справу та на підставі розгляду документів відмовив йому у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки вказаний будинок належав до суспільної групи колгоспний двір і частки інших осіб не визначені та рекомендував звернутись до суду. Згідно даних погосподарського обліку станом на 15 квітня 1991 року, у вказаному житловому будинку були зареєстровані такі особи: голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] . [PERSON] вибув 07 жовтня 1991 року з даного домогосподарства, його місце проживання зареєстроване в [ADDRESS] із 30 січня 1990 року. Враховуючи викладене, вважає, що членами колгоспного двору були його батьки і їм в рівних частинах належало по частки в майні колишнього колгоспного двору. У позивача відсутнє свідоцтво про шлюб батьків і у відділі реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі теж відсутні дані про їхній шлюб. Однак йому достеменно відомо, що батьки перебували у шлюбі. Відповідачем у позові вказано старшого брата позивача - [PERSON] , 1953 року народження. Батьки говорили, що він народився після двох років їх шлюбу. Отже, шлюб між батьками був укладений в 1951 році в с.П`яновичі. Позивач вважає, що батько, як чоловік і відповідно спадкоємець першої черги прийняв спадщину після своєї дружини [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав і відповідно вказана частка в майна в колишнього колгоспного двору входить до спадкової маси після його смерті. На підставі викладеного, на думку позивача, він має право на визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний житловий будинок в цілому, з яких 1/2 в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яку прийняв, але не оформив її чоловік [PERSON] і частки як його частка в майні колишнього колгоспного двору. Враховуючи наведене та подані документи, просив суд встановити факт реєстрації шлюбу між [PERSON] , яка померла [INFO] році та [PERSON] , який помер [INFO] ; а також визнати за позивачем, в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька [PERSON] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, представник позивача адвокат Захарко Ю.Ю. подала заяву, в якій просила задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі; розгляд справи провести без участі позивача та представника. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому повідомив, що із змістом позовної заяви та додатками до неї він ознайомлений та визнає заявлені позовні вимоги повністю; просить розгляд справи провести без його особистої участі. Дослідивши матеріали справи суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим П`яновицькою сільською радою Самбірського району Львівської області 03 листопада 2001 року (а.с. 12). Із довідки виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області №103 від 17.08.2020 року відомо, що [PERSON] до дня смерті була зареєстрована по [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] (а.с. 13). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 18 березня 2020 року виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області (а.с. 14). Згідно довідки виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області №104 від 17.08.2020 року відомо, що [PERSON] до дня смерті був зареєстрований по [ADDRESS] один (а.с. 15). Як вбачається із копії заповіту, посвідчено секретарем П`яновицької сільської ради Самбірського району Львівської області 14 червня 2011 року та зареєстрованого за реєстровим №47, [PERSON] все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося і все те, що йому буде належатиме на день смерті заповів своєму синові [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10 квітня 1990 року відомо, що виконком П`яновицької сільської Ради народних депутатів посвідчує, що цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Самбірської міської ради від 15 лютого 1990 року за № 97, яке зареєстроване Самбірським МБТІ в реєстрову книгу №35 (а.с. 18). Як вбачається із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, спадкова справа в приватного нотаріуса Захарка Ю.В. була зареєстрована 08.09.2020 року за №66373911 (а.с. 20). Згідно повідомлення приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Захарка Ю.В. від 08.09.2020 року відомо, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки вказаний будинок належав до суспільної групи колгоспний двір і частки інших осіб не визначені та рекомендував звернутися до суду (а.с. 19). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2007 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до ч. 2 ст.123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. За правилами частин першої та третьої статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому в даному випадку застосовується положеннями ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до статті 120 ЦК Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 123 ЦК Української РСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року №697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі №713/1310/17-ц. Згідно даних погосподарського обліку, станом на 01 липня 1990 року тип двору був колгоспний. В графі 15-17 погосподарської книги за 1986-1990 роки по обліковому рахунку 41 є відмітка про те, що голова двору [PERSON] , 1925 року народження, та дружина [PERSON] , 1933 року народження, працювали в колгоспі ім. Мічуріна, що підтверджує приналежність двору до суспільної групи - колгоспний двір (а.с. 22). Із довідки, виданої виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області від 17.08.2020 року відомо, що станом на 01 липня 1990 року у вказаному житловому будинку були зареєстровані такі особи: - голова двору [PERSON] , - дружина [PERSON] , - син [PERSON] (а.с. 21). Як вбачається із даних погосподарського обліку, станом на 15 квітня 1991 року у зазначеному житловому будинку були зареєстровані такі особи: голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] . Також із даних по господарського обліку за 1991 - 1995 роки відомо, що [PERSON] вибув 07 жовтня 1991 року з наведеного домогосподарства (а.с. 23). Згідно відмітки на 11 сторінці паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого 26 липня 1996 року Самбірським МВ УМВС України у Львівській області, місце проживання [PERSON] зареєстроване в [ADDRESS] , із 30 січня 1990 року. (а.с. 6-7). Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що членами колгоспного двору були батьки позивача, і їм в рівних частинах належало по частки в майні колишнього колгоспного двору. У позивача відсутнє свідоцтво про шлюб його батьків і у відділі реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі теж відсутні дані про їхній шлюб (а.с. 47), тому просить суд встановити факт реєстрації шлюбу між ними. Відповідно до пунктів 4, 7 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема: реєстрації шлюбу; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Як вбачається із погосподарських книг, [PERSON] записаний там як голова сім`ї, а [PERSON] - вказана як його дружина. У довідці, що видана Бісковицькою сільською радою зазначено, що [PERSON] є чоловіком [PERSON] . Мати позивача народилась [INFO] в с. П`яновичі, як [PERSON] , вказане підтверджується на підставі свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 24). Батько позивача народився як [PERSON] [INFO] , вказане підтверджується на підставі свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 24). У даних погосподарського обліку роки народження подружжя записані вірно як у свідоцтвах про народження 1925 та 1933 рр. Мати позивача відповідно після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Так у свідоцтві про її смерть зазначено, що померла [PERSON] у 2001 році у віці 68 років. Вказане свідчить, що померла була народжена у 1933 році. Враховуючи наведене, слід зазначити, що батько позивача як чоловік і відповідно спадкоємець першої черги, прийняв спадщину після своєї дружини [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав і відповідно вказана частка в майні колишнього колгоспного двору входить до спадкової маси після його смерті. Беручи до уваги викладене в сукупності, суд доходить висновку, що позивач має право на визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] в цілому, з яких 1/2 в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яку прийняв, але не оформив її чоловік [PERSON] і частки як його частка в майні колишнього колгоспного двору. Згідно технічного паспорту, складеного 15 березня 2023 року Самбірським МБТІ, житловий будинок [ADDRESS] побудований в 1952 році, відсоток зносу становить 60,0. Будинок побудований з дерева має 67,1 кв.м. загальної площі та 27,1 кв.м. житлової площі. До господарських будівель та споруд належить: літня кухня Б, сарай В, гараж Г, сарай Д, стодола Е, комора Є, погріб пг, криниця к, огорожа 1-2 (а.с. 25-46). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Беручи до уваги вищенаведене, позов [PERSON] підлягає до задоволення у повному обсязі, оскільки підтверджується викладеними обставинами та долученими доказами.

Outcome: approved