Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаною заявою 1 травня 2023 року згідно якої просила суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін у розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Окрім цього, остання просила суд провадити таке стягнення починаючи з 1 січня 2023 року. У обґрунтування заявленого вказала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі за час якого у останніх народилась спільна дитина. Станом на момент звернення позивачки до суду із даним позовом, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, сторони проживають окремо, дитина знаходиться на повному утриманні матері і відповідач у добровільному порядку не надає заявниці жодної матеріальної допомоги на її утримання. Враховуючи наведене, остання вимушена звернутись до суду із даним позовом. Стосовно дати, з якої заявниця бажає починати стягнення аліментів, зазначила, що оскільки відповідач у власній письмовій заяві підтвердив факт ухилення від сплати аліментів, то позивач вважає за можливе визначити дату початку такого стягнення як 1 січня 2023 року. Відповідач на підставі положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, будучи належним чином та завчасно проінформованим про існування даного спору, свого ставлення до заявлених вимог не висловив та жодних доказів на дослідження суду не надав. Дослідив матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання, отримувала код платника податків та звільнена від сплати судового збору на підставі закону. [INFO] народилась [PERSON] батьком якої є [PERSON] , а матір`ю- [PERSON] . Спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю. 20 грудня 2021 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області у справі № 278/3634/21 розірвано шлюб, укладений між сторонами 18 липня 2017 року. 24 квітня 2023 року [PERSON] написав заяву згідно якої вказав, що з 1 січня 2023 року не сплачував аліменти на утримання дитини та будь-якої іншої допомоги на її утримання не сплачував. Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім цього, відповідно до ст. 191 ЦПК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. У постанові Верховного суду від 27 січня 2020 року у справі № 672/198/19 (провадження № 61-19050св19) відображено правовий висновок згідно з яким для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; ухилення відповідача від надання утримання дитині. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, що освітлені раніше фактичні обставини справи дають достатні підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання спільної дитини у заявленому розмірі. Водночас, стосовно дати початку стягнення аліментів суд зазначає наступне. Позивачкою, не виконано її процесуального обов`язку відповідно до ст. 81 ЦПК України стосовно доведення тих обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме в частині підтвердження факту вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача. Матеріали даної справи містять виключно докази стосовно ухилення відповідача від виконання покладеного на нього законодавством обов`язку щодо утримання спільної дитини сторін. Зазначений перебіг подій унеможливлює суд задовольнити вимоги заявниці у даній частині, оскільки як і безпосередньо норма матеріального права, так і усталена судова практика з даного приводу чітко вимагають від позивачів довести не тільки факт ухилення іншого з батьків від сплати аліментів, але і факт вжиття заходів до отримання такого грошового забезпечення дитини. Зазначені факти, виходячи з аналізу законодавства та правових висновків Верховного суду, повинні бути доведені заявниками у сукупності та взаємозв`язку між собою. Проте у даному випадку, ані матеріали справи, ані позовна заява не містять жодних згадок про те у який період та яким чином позивачем вживались заходи щодо одержання від відповідача коштів на утримання спільної доньки сторін. Відтак суд вважає за необхідне відхилити позовні вимоги заявниці у даній частині. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена при зверненні до суду. Окрім цього, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені та документально підтверджені судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial