Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

13 січня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділення частки із спільної часткової власності. Ухвалою суду від 17 січня 2023 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 21 березня 2023 року закрито підготовче судове засідання у справі. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Хоруженко С.Г. позов підтримав, суду пояснив, що позивач є співвласником земельних ділянок разом з відповідачами, які вони отримали в порядку спадкування після своїх батьків. [PERSON] не має можливості вільно користуватися та розпорядитися належними їй частками земельної ділянки для передачі їх в оренду, оскільки не можуть дійти спільної згоди щодо їх орендаря. Оскільки відповідно до ч.1 ст. 88 ЗК України користування та розпорядження здійснюється за згодою всіх співвласників, тому змушена звернутися до суду з позовом про виділення часки в натурі, щоб в подальшому безперешкодно здати свої чатини земельних ділянок в оренду. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать дані про доставку їм судових повісток . Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом 17 травня 2010 року [PERSON] , отримала у спадок 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 3,164 га, кадастровий номер 5320485300:00:001:0173, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Плішивецької сільської ради Гадяцького району Полтавської області. Іншу частку спадщини у вигляді 1/3 частини вище вказаної земельної ділянки успадкувала [PERSON] . Окрім цього 17 травня 2010 року [PERSON] , отримала у спадок 1/3 частину земельної ділянки загальною площею 3,162 га, кадастровий номер 5320485300:00:001:0172, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Плішивецької сільської ради Гадяцького району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Відповідно інші частки у спадщині у вигляді 1/3 частини вище вказаної земельної ділянки успадкувала [PERSON] та 1/3 частину вище вказаної земельної ділянки успадкувала [PERSON] . Відповідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зареєструвано право на спадкове майно у вигляді 2/3 частин земельної ділянки кадастровий номер 5320485300:00:001:0173 та 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером 5320485300:00:001:0172. Відповідно до висновку щодо можливості розподілу земельної ділянки площею 3,1637 га з кадастровим номером 5320485300:00:001:0173, запропоновано один варіант розподілу, відповідно до якого, земельну ділянку можливо розділити на дві земельні ділянки, виділивши кожному співвласнику в натурі (на місцевості) відповідно 2/3 та 1/3 частини земельної ділянки, беручи до уваги, що у володінні [PERSON] знаходиться суміжна земельна ділянка, з метою недопущення черезсмужжя. За висновком щодо можливості розподілу земельної ділянки площею 3,1617 га з кадастровим номером 5320485300:00:001:0172 запропоновано всього один варіант розподілу, відповідно до якого, земельну ділянку можливо розділити на дві земельні ділянки, виділивши кожному співвласнику в натурі (на місцевості) відповідно 1/3 та 2/3 частини земельної ділянки, беручи до уваги, що у володінні [PERSON] знаходиться суміжна земельна ділянка, з метою недопущення черезсмужжя. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. У ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб ( співвласників ), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно ). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 11 Закону України «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв )» встановлення меж земельних ділянок у натурі ( на місцевості ) власникам земельних часток ( паїв ) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється, відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності ( спільна часткова власність ) або без визначення часток учасників спільної власності ( спільна сумісна власність ). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до ч. з ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Частиною 4 статті 88 ЗК України передбачено, що учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно ч. 3 ст. 89 Земельного кодексу України, передбачено, що, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. З урахуванням встановлених судом обставин справи та наведених норм цивільного та земельного законодавства України, зважаючи на те, що сторони по справі є співвласниками суміжних земельних ділянок, договір про спільну часткову власність на земельні ділянки між ними не укладався, порядок володіння, користування та розпорядження земельними ділянками не визначений, за наявності реальної можливості такого виділення, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат не проводився за клопотанням позивача.

Outcome: approved