Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

У червні 2023 р. Слюзенко В.О. , який представляє інтереси позивача, звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом у якому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 42956,38 грн., яка складається з: 23030,36 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6153,84 грн. заборгованості по щомісячній комісії, 3252,81 грн. заборгованості за відсотками, 1950,00 грн. заборгованості за штрафними санкціями, 2035,45 грн., що становить 3% річних та 6533,92 грн. інфляційні втрати. Позовні вимоги обґрунтовані укладенням 16.04.2019 між АТ "РВС Банк" та [PERSON] заяви-договору №0029680 про надання банківської послуги, відповідно до якої [PERSON] було надано споживчий кредит у розмірі 25641,03 грн. на строк 24 місяці зі сплатою 21,99 % річних за користування кредитом, разової комісії при видачі кредиту у розмірі 2,5 % від суми наданого кредиту та щомісячною комісією за супроводження кредиту у розмірі 3 % від суми наданого кредиту. 05 березня 2020 року між АТ "РВС Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "ПАРІС" укладено договір про відступлення права вимоги. Позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором не виконує, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 42956,38 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23030,36 грн., заборгованості за процентами у розмірі 3252,81 грн., заборгованості за комісією у розмірі 6153,84 грн. та заборгованості за пенею у розмірі 1950,00 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні втрати у розмірі 6533,92 грн. та 3% річних у розмірі 2035,45 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2023 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив. Відповідач не скористався правом подачі відзиву, однак 17.07.2023 р. ним подано до суду письмові пояснення відповідно до яких у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів отримання споживчого кредиту у розмірі 25641,00 грн. та нарахування відсотків. Також заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 16.04.2019 між АТ "РВС БАНК" та [PERSON] підписано заяву-договір №0029680 від 16.04.2019 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "РВС БАНК" на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичної осіб. Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 25641,03 грн. Строк дії кредиту - 24 місяці. Процента ставка фіксована - 21,99 % річних. Разова комісія при видачі кредиту складає 2,5 % від суми наданого Кредиту. Щомісячна комісія за супроводження кредиту становить 3 % від суми наданого Кредиту. Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів за договором №0029680 від 16.04.2019 підтверджується меморіальними ордерами №2147, №2148 від 16.04.2019 р. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 05 березня 2020 року між АТ "РВС Банк", як первісним кредитором, та ТОВ "Фінансова компанія "ПАРІС", як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги №05/03/2020-1. Відповідно до п. п. 1.1, 3.1 договору відступлення, первісний Кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними договорами зазначеними в Додатку N 1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною, які укладені між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "РВС БАНК" та боржниками. Права вимоги за Кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання Сторонами Акта прийому-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно витягу з Додатку № 1 до Договору №05/03/2020-1 про відступлення прав вимоги від 05.03.2020, до ТОВ "Фінансова компанія "ПАРІС" від АТ "РВС Банк" перейшло право вимоги за договором N 0032172 від 27.05.2019 укладеного з [PERSON] . За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Як вбачається із кредитного договору, між кредитодавцем та позичальником було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо комісійної винагороди. Оскільки відповідачу були надані кошти на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України N 168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі N 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, пункти договору кредиту про сплату комісії, що за підрахунками позивача становить 6153,84 грн. за надання кредитних коштів, а також щомісячної комісії за обслуговування кредиту є нікчемними. Умови кредитного договору, які передбачають сплату комісій, є нікчемними та визнання їх недійсними судом не вимагається, а тому, стягнення комісії у судовому порядку є неприйнятним. Зі змісту обґрунтувань позову та наведеного позивачем розрахунку заборгованості убачається, що нараховуючи проценти за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 3252,81 грн., виходячи з 21,99 % річних, позивач, серед іншого, посилається на положення пункту 7.7.2.17 Публічної пропозиції АТ "РВС БАНК" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичної осіб, відповідно до якого розмір процентів для клієнта, який прострочив виконання зобов`язання за споживчим кредитом згідно частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлюється на рівні процентної ставки за користування кредитними коштами, яка визначена умовами Заяви-Договору. В свою чергу, додана до позову Публічна пропозиція Акціонерного товариства "РВС БАНК" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичної осіб позичальником не підписана. На думку суду, вищевказана Публічна пропозиція Акціонерного товариства "РВС БАНК" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичної осіб не може бути належним доказом, оскільки її зміст повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих процентів за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 3252,81 грн. є необґрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Натомість, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, інфляційними втратами та 3% річних у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]. Відповідно 3% річних складає 1 363,23 грн. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. Відповідно сума інфляційних втрат складає 4 376,03 грн. За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 23030,36 грн. 3% річних у розмірі 1 363,23 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4 376,03 грн. У решті заявлені вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності. Встановлення початку перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Як вбачається з заяви-договору №0029680 від 16.04.2019 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "РВС БАНК" на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичної осіб сторони визначили строк дії кредитного договору у 24 місяці. На підставі ч.5 ст. 261 ЦПК України, із 17.04.2021 року починається перебіг строку загальної позовної давності у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позивач звернувся із позовом 09.06.2023 р., тобто в межах строку, встановленого ст. 257 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави у розмірі 1795,60 грн.

Outcome: partial