Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

24.02.2023 позивач звернулася до суду з позовом до відповідач а про поділ мА на, в якому просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок в [ADDRESS] та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що 16.09.1995 року по 30.11.2004 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За період спільного проживання було набуте нерухоме майно, зокрема квартира [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку та дублікатом договору купівлі-продажу квартири. Державну реєстрацію права власності на квартиру підтверджено реєстраційним свідоцтвом та відповідною інформаційною довідкою з БТІ м. Києва, в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не внесені дані про квартиру, а будинок був зареєстрований в Держаному реєстрі прав. Відповідач ігнорує підписаний договір подружжя у 2004 році, яким визначено правовий режим майна на момент його поділу, відповідно до якого квартира відходить відповідачу, а будинок позивачці та рівність часток виключається при поділі вказаного майна. Ому позивач перед тим як виїхати надовго з України має намір розділити вказане майно. У судове засідання позивач не з`являлася, до суду подавала заяви про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`являвся, подавав заяву про визнання позову. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.09.1995 року по 30.11.2004 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо підтвердження дошлюбного прізвище (а.с. 3) Згідно дублікату копії договору купівлі-продажу нерухомості від 21.10ю1998 року укладеного Київською універсальною біржою брокер брокерської контори №669 [PERSON] , діє зі згоди по дорученню [PERSON] (далі -продавець) , проживаючої в [ADDRESS] і брокер брокерської контри № 669 [PERSON] , дії зі згоди і по дорученню [PERSON] , проживаючого в [ADDRESS] (далі-покупець) уклали договір про наступне: 1. Продавець продав, а покупець купив квартиру під [ADDRESS] (а.с. 4) Даний дублікат виданий 11 березня 2003 року [PERSON] на підставі заяви про втрату оригіналу. На підставі ст. 227 ЦК України даний дублікат підлягає реєстрації в Київському бюро технічної інвентаризації. Згідно ксерокопії фотокопії реєстраційного посвідчення [NUMBER] квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі дублікату договору купівлі-продажу нерухомості №1 виданого 11.03.2003 року р. № Е3465/7102-Д1, посвідчений Київською універсальною біржою (а.с 7). Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.10.2004 року уклали договір про наступне: 1. [PERSON] , «Продавець» продав належний на праві власності, а [PERSON] «Покупець» купила житловий будинок [ADDRESS] . Згідно пункту 4 Договору, продаж цей здійснено за 1500 гривень, які продавець отримав повністю від «покупця» до підписання цього договору. Відповідно до пункту 7 Договору, «Покупець» набуває право власності на житловий будинок з моменту державної реєстрації цього договору. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Т.А. 27.10.2004 року (а.с. 5, 6) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 8). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на будинок [ADDRESS] відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні; Відомості про права власності з датою прийняття рішення про державну реєстрацію 27.10.2004 [PERSON] , форма власності приватна, частка 1/1, підставою виникнення права власності: договір купівлі-продажу, р/н 405 від 27.10.2004, Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу. Відомості про інші речові права відсутні (а.с. 10). Разом з тим, сторони підписали договір подружжя 25.11.2004 року в простій письмові формі, відповідно до якого уклали такі умови: Квартира [ADDRESS] та житловий будинок у [ADDRESS] , є майном набутим подружжям у шлюбі та є їхньою спільною сумісною власністю. У випадку майбутнього поділу подружжям вищевказаного в п.1 цього договору майна, після розлучення, чи до розлучення, житловий будинок переходить у особисту приватну власність дружини, а квартира, переходить у особисту приватну власність чоловіку. Подружжя між собою домовилось, що при майбутньому поділі майна, яке вказане у п.1 цього договору та будь-якого іншого рухомого чи нерухомого майна, яке було та буде набуто в майбутньому подружжям в шлюбі, рівність часток при такому поділі відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України виключається. Частки такого майна встановлюються виключно за письмовою домовленістю подружжя. Усі спори з приводу поділу майна подружжя вирішуються в суді, інші домовленості, які можуть виникнути в подальшому у подружжя з приводу даного договору оформляються відповідним додатковим письмовим договором Подружжя до цього договору. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В ст. 70 СК України вказано, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За приписами ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до вимог ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Позивач подала до суду копії висновку про вартість майна складеного ТОВ «Приватною експертною службою» від 12.04.2023 року, відповідно до якого ринкова вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] складає 1000000 гривень та квартири [ADDRESS] складає 950000 гривень (зв. а.с. 8, а.с. 9). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів відносно [PERSON] не зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 57-58). Одночасно відсутності відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 44-45). Згідно листа ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації від 01.07.2023 року повідомлено, що в матеріалах архіву підприємства інвентаризаційна справа за адресою: [ADDRESS] , відсутня. Інвентаризація будинку не проводилась (а.с. 55). З врахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] , що придбана на Київській універсальній біржі не зареєстровано на праві власності за сторонами, тому не є об`єктами права спільної сумісної власності. Інших доказів позивач про належність їй спірного будинку на праві власності до суду не подала, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed