Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якого просила суд стягнути із відповідача на її користь в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 81\~999,49 грн., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 90\~000 грн. та відшкодувати понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.07.2020 приблизно о 17 год. 00 хв. на автодорозі Р-10 132 км у с. Красносілля по вул. Черкаській, 10 сталося зіткнення автомобіля «CHEVROLET AVEO», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «FORD FOCUS», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок того, що водій [PERSON] при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в справності автомобіля, не дотримався безпечного бокового інтервалу та виїхав на зустрічну смугу, у результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «FORD FOCUS», д.н.з. [NUMBER] , який рухався у зустрічному напрямку. Зазначила, що винною особою у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач у справі, оскільки він допустив порушення п. 13.3. Правил дорожнього руху. \~ \~ \~ \~Постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.09.2020 у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Постановою Черкаського апеляційного суду від 30.10.2020 вказана постанова скасована, а провадження у справі закрито на підставі ст. 38 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. У свою чергу зазначає, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною, відповідно вина [PERSON] у вчиненні ДТП не спростована. \~ \~ \~ \~Відповідно до звіту № 9-1/13-ТЗ від 11.12.2020 «Про оцінку транспортного засобу», виконаного ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» визначена дійсна ринкова вартість не пошкодженого автомобіля «FORD FOCUS», д.н.з. [NUMBER] , у сумі 251\~467,20 грн. У свою чергу ринкова вартість такого автомобіля у пошкодженому стані визначена у сумі 50\~167,71 грн. У зв`язку із тим, що належний позивачці автомобіль не підлягає відновлювальному ремонту, а у відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів Моторним (транспортним) страховим бюро України 14.01.2021 здійснено виплату у рахунок часткового відшкодування завданої [PERSON] шкоди в сумі 130\~000,00 грн. За таких обставин не відшкодованою залишається матеріальна шкода у розмірі 50\~167,71 грн. (з урахуванням ринкової вартості автомобіля після пошкодження), разом із якою позивачка просить стягнути витрати на послуги евакуатора в сумі 1\~800 грн. та витрати за виконання автотехнічного експертного дослідження в сумі 8\~900 грн., а всього розмір стягнення за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди визначений [PERSON] становить 81\~999,49 грн. \~ \~ \~ \~Також [PERSON] зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.07.2020 їй завдана моральна шкода, яка полягає у пережитому нею стресі безпосередньо під час пригоди, значних хвилюваннях за себе та свою малолітню дитину, яка разом із нею перебувала у автомобілі, необхідності пошуку додаткових коштів на проведення автотехнічного дослідження, внаслідок чого був порушений режим сну позивачки. Через необхідність пошуку та придбання іншого автомобіля з урахуванням її доходів [PERSON] перебувала у пригніченому стані. Крім того, через неможливість використання автомобіля у зв`язку із його пошкодженням позивачка була позбавлена можливості їздити на вихідних за місто на відпочинок, відвідувати батьків, які проживають у місті Чигирині. Через відсутність протягом тривалого часу власного автотранспорту [PERSON] була змушена користуватися громадським транспортом, що викликало у неї суттєві незручності у пересуванні та з урахуванням запроваджених карантинних заходів підвищило для неї ризик захворювання на COVID-19, що мало наслідком додаткові хвилювання та побоювання. Завдані їй душевні страждання позивачка оцінила у 90\~000,00 грн., які просила стягнути із відповідача разом із вирішенням питання про відшкодування матеріальної шкоди, а також відшкодувати понесені нею судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 22.04.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Під час підготовчого провадження позивачка [PERSON] та її представник адвокат Буджерак М.Р. надали суду додаткові докази, клопотання про витребування доказів та про призначення експертизи, які судом були задоволені. \~ \~ \~ \~Під час підготовчого провадження відповідач [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти її задоволення заперечував у зв`язку із необґрунтованістю позову та просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. На обґрунтування поданого відзиву зазначив, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] Чигиринський районний суд Черкаської області встановив у його діях порушення п. 13.3. Правил дорожнього руху, у зв`язку із чим визнав його винним та наклав адміністративне стягнення. Постановою Черкаського апеляційного суду від 30.10.2020 постанова суду першої інстанції була скасована із закриттям провадження у справі за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. На обґрунтування вказаних висновків суд апеляційної інстанції зазначив, що фактичні обставини вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, викладені місцевим судом у своїй постанові, встановлені недостовірно і неповно. Доводи [PERSON] про порушення закону при розгляді даного адміністративного провадження у суді першої інстанції частково знайшли своє підтвердження, відтак свідчать про неспростовність твердження відповідача про відсутність у його діях вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 19.07.2020 та незаконність винесеної постанови місцевого суду. Також, апеляційним судом встановлено, що дані схеми дорожньо-транспортної пригоди від 19.07.2020 мають суттєві протиріччя між собою, а саме у схемі ДТП зазначено про відсутність горизонтальної розмітки проїжджої частини, при тому, що на цій схемі пунктиром зазначено лінію, яка розділяє всю ширину дороги на дві частини, відтак місце зіткнення транспортних засобів з огляду на лінію, яка розділяє автодорогу на дві смуги, належними та допустимими доказами однозначно та достовірно не встановлено. Відповідно вина [PERSON] у вчиненні ДТП не встановлена, тому відсутні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності по відшкодуванню заподіяної [PERSON] матеріальної шкоди. Надані позивачкою звіти, виконані експертом оцінювачем [PERSON] ТОВ «ПАСАТ КОНСАЛТИНГ ГРУП», по своїй суті не являються висновком експерта, оскільки у них не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що звіти підготовлені для подання до суду. У свою чергу при здійсненні порівняльного аналізу цін на транспортні засоби оцінювачем допущена неповнота підходу до методу оцінки, оскільки не врахована вартість аналогічних транспортних засобів. Також [PERSON] зазначив, що позивачкою [PERSON] суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що з вини відповідача їй була спричинена моральна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Сам факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.07.2020, жодним чином не свідчить про завдання позивачці моральної шкоди та про наявність підстав її відшкодування відповідачем, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди потрібно, щоб дії особи були неправомірними, між ними і шкодою був безпосередній причинний зв`язок та була встановлена належними та допустимими доказами вина особи. У доповненні до відзиву на позовну заяву представник відповідача адвокат Нікітюк А.М. підтвердив позицію відповідача щодо позову та просив суд у його задоволенні відмовити. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 13.07.2021 у справі призначена комплексна судова експертиза, у зв`язку із чим провадження у справі зупинено. Після отримання матеріалів справи без виконання ухвалою суду від 06.09.2021 провадження у справі поновлено. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 06.10.2021 у справі призначена комплексна судова експертиза, у зв`язку із чим провадження у справі зупинено. Після отримання висновку експерта ухвалою суду від 04.01.2022 провадження у справі поновлено. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.02.2022 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 11.11.2022 у справі призначена додаткова судова експертиза, у зв`язку із чим провадження у справі зупинено. Після отримання судом висновку експерта ухвалою суду від 07.07.2023 провадження у справі поновлено. Під час судового розгляду позивачка [PERSON] та її представник адвокат Буджерак М.Р. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили суд його задовольнити. Додатково позивачка зазначила, що відповідач [PERSON] відразу після події визнавав свою вину у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема його дружина [PERSON] сама запропонувала відшкодувати витрати на лікування у добровільному порядку, у зв`язку із чим через декілька днів після пригоди вона перерахувала на картковий банківський рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі близько 1600 грн. Також через декілька днів після пригоди було відновлено пошкоджений паркан місцевих мешканців с. Красносілля. Щодо висновків суду апеляційної інстанції в частині скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП зазначила, що постанова суду першої інстанції була скасована через те, що у схемі ДТП фактично була відображена смуга розподілу проїжджої частини, яка там у дійсності була, натомість у схемі у відповідній графі помилково не була поставлена галочка на підтвердження наявності розподільчої смуги. Зіткнення між автомобілями відбулось на її смузі руху, коли її автомобіль перебував уже майже на узбіччі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Нікітюк А.М. під час судового розгляду проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та доповненні до відзиву. Додатково пояснив, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення спростовує винуватість особи. Під час проведення експертиз точки контакту автомобілів не встановлені, належний [PERSON] автомобіль не оглядався. Надані висновки позивачкою при зверненні до суду та експертними установами під час судового розгляду за своїм змістом суттєво різняться, зокрема у визначених розмірах матеріальної шкоди та вартості залишків пошкодженого транспортного засобу. Здійснені позивачкою витрати на оплату послуг ТОВ «ПАСАТ КОНСАЛТИНГ ГРУП» не пов`язані із розглядом справи, тому не можуть бути відшкодовані. Щодо отримання його довірителем страхового відшкодування внаслідок ДТП, яка мала місце 19.07.2020 пояснив, що йому про це нічого не відомо. Свого часу МТСБУ мало намір подати до суду позов до [PERSON] про стягнення коштів у порядку регресу, і такий позов був ними поданий до суду, проте після отримання відзиву на нього вони вибачились і визнали, що звернення до суду було помилковим. Щодо проведених виплат від [PERSON] на користь позивачки представнику нічого не відомо, у проведеному платежі його призначення не зазначено. Допитана під час судового розгляду свідок [PERSON] надала суду показання, якими підтвердила, що у липні 2020 року вона разом зі своєю колежанкою [PERSON] та її донькою їхали у місто Чигирин на автомобілі позивачки. Свідок перебувала у автомобілі на задньому правому сидінні, але елементи дороги зі свого місця бачила, зокрема бачила наявну дорожню розмітку, на дорожні знаки уваги не звертала. Під час руху у с. Красносілля на зустріч їм виїхав автомобіль сірого кольору. У цей час [PERSON] відчула, що [PERSON] почала гальмувати та взяла правіше, але між цими двома автомобілями відбулось зіткнення. Після зіткнення вони злетіли з дороги у правий бік. Удар у автомобіль, яким керувала [PERSON] , відбувся у передню ліву частину, зокрема у місце водія. Свідок [PERSON] під час її допиту у якості свідка надала суду показання, якими підтвердила, що вона проживає у с. Красносілля Чигиринської ТГ Черкаського району Черкаської області. Вона була свідком дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 19.07.2020, про що її у той день допитували працівники поліції. Також пояснила, що вона перебувала на вулиці біля будинку по [ADDRESS] , спілкувалась із сусідами. Свідок [PERSON] перебувала обличчям до дороги, та почула гучний удар, від якого вони із сусідами присіли від несподіванки. Після цього вона побачила стовп пилу, грязі та два автомобіля, які з`їхали від удару із дороги та один із автомобілів пошкодив паркан. Зіткнення було на правій полосі по напрямку руху з м. Черкаси у сторону м. Чигирин. Суд, заслухавши учасників, дослідивши письмові матеріали справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами спору виникли деліктні зобов`язання або «зобов`язання із заподіяння шкоди», тобто недоговірні зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав. Метою даного зобов`язання є поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Питання відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки регламентовано статтею 1187 Цивільного кодексу України, відповідно до частини другої якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст.1188 ЦК України). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 19.07.2020 близько 17 год. 00 хв. на автодорозі Р-10, 132 км, с. Красносілля, вул. Черкаська, 10, [PERSON] , керуючи автомобілем «CHEVROLET AVEO», д.н.з. [NUMBER] , та рухаючись з м. Чигирин у напрямку м. Черкаси, в порушення вимог п. 11.3, п. 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, виїхав на зустрічну смугу руху, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем «FORD FOCUS», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди під час судового розгляду підтверджена висновком експерта, наданим за результатами проведення додаткової судової автотехнічної експертизи від 07.06.2023 (Т. 2 а.с. 183-186). Крім того, при вирішенні питання про наявність вини у діях відповідача суд також враховує інші наявні у справі докази, зокрема матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП (справа № 708/821/23, провадження № 3/708/456/20), показання свідків [PERSON] та [PERSON] , надані фотознімки з місця дорожньо-транспортної пригоди. Також підтвердженням вини [PERSON] у вчиненні ДТП є факт здійснення часткового відшкодування шкоди позивачці на суму 130\~000,00 грн. за рахунок коштів МТСБУ (Т. 1 а.с. 14), та проведений дружиною відповідача [PERSON] на картковий рахунок позивачки перерахунок грошових коштів у сумі 1\~602,01 грн., що було здійснено 22.07.2020, тобто майже відразу після ДТП (т. 1 а.с. 106). Твердження про неможливість врахування вказаної обставини без зазначення призначення платежу суд оцінює критично, оскільки платник та отримувач між собою до моменту ДТП не були знайомі, жодної іншої правової підстави для проведення перерахунку грошових коштів між ними не було, оцінити вказану обставину як надання благодійної допомоги суд позбавлений можливості, оскільки після ДТП, яка мала місце 19.07.2022 у родини [PERSON] також був пошкоджений автомобіль, відповідно вони самі потребували грошових коштів. Безумовно, вказана обставина не може бути єдиної підставою для встановлення винної у ДТП особи, проте сукупність наданих доказів виключає у суду можливі сумніви щодо місця зіткнення транспортних засобів, що у свою чергу підтверджує вчинення дорожньо-транспортної пригоди саме винними діями відповідача. Твердження сторони відповідача про наявність преюдиційного рішення Черкаського апеляційного суду від 30.10.2020, яким була скасована постанова Чигиринського районного суду Черкаської області у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , та необхідність відмову у позові лише через її наявність суд оцінює критично, що обґрунтовується наступним. За загальним правилом закриття провадження у справі за спливом строків давності накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною та не виключає винуватості особи, відносно якої закрито провадження у справі. Аналогічні висновки неодноразово висловлював і Черкаський апеляційний суд, зазначаючи за таких обставин, що якщо на момент розгляду справи в суді, закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд в разі заперечення особою вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини справи, встановлює, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного правопорушення, чи належить особа до суб`єктів цього корупційного правопорушення, чи винна вона в його вчинені, і лише після цього закриває провадження у справі (справа № 708/633/21, провадження № 33/821/471/21). У свою чергу під час оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] захисник адвокат Нікітюк А.М. просив суд апеляційної інстанції провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Натомість судом апеляційної інстанції подана апеляційна скарга задоволена частково, відповідно питання наявності чи відсутності у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення не було предметом дослідження під час розгляду вказаної справи. При цьому суд також ураховує запроваджені стандарти доказування у справах про адміністративні правопорушення, яким зокрема притаманна презумпція невинуватості, що дає підстави всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачити на її користь. У свою чергу закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не виключає можливої цивільно-правовою відповідальності такої особи на загальних підставах. Під час розгляду справи щодо цивільно-правової відповідальності винної особи застосуванню підлягають принцип змагальності цивільного судочинства та презумпція вини завдавача шкоди, регламентована ст. 1166 ЦК України. Під час розгляду справ даної категорії суд оцінює сукупність наявних у матеріалах справи доказів на предмет їх достатності та достовірності. При цьому суд також враховує, що наявний об`єм доказів у матеріалах цивільної справи є відмінним від наявних доказів у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , цієї групи доказів суд апеляційної інстанції не оцінював під час перегляду справи у апеляційному порядку, що у свою чергу також за умови їх наявності у справі могло впливати на висновки суду. Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, завданої [PERSON] протиправними діями відповідача, суд враховує, що [PERSON] надала звіт про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, як додаток до позовної заяви (Т. 1 а.с. 19-55). Вказані звіти надані спеціалістом оцінювачем. У подальшому під час розгляду справи за ініціативою сторони позивачки розмір такої шкоди визначався на підставі ухвали суду експертами Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру під час проведення комплексної судової експертизи. Надані висновки за своїм змістом різняться, тому суд при прийнятті рішення враховує лише висновок експерта від 14.12.2021, оскільки він був проведений експертами під час судового розгляду за наслідками проведеного експертного дослідження на підставі наданих експертам матеріалів цивільної справи. Необхідність його проведення була обумовлена наявним спором між сторонами щодо правильності складених звітів спеціалістом ТОВ «ПАСАТ КОНСАЛТИНГ ГРУП», тому на переконання суду саме вказаний висновок має перевагу у доказовому плані. З висновку експерта № СЕ-19/124-21/13274-АВ від 14.12.2021 (Т. 1 а.с. 156-166) вбачається, що виконуючи ухвалу суду експерти визначали вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля «FORD FOCUS», д.н.з. [NUMBER] , станом на 19.07.2020, тобто на день вчинення дорожньо-транспортної пригоди, про що зазначено у дослідній частині та у використаній під час проведення підрахунків ремонтній калькуляції (Додаток 2). Натомість у висновках за результатами проведених експертних досліджень помилково вказано, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 25.06.2020 (п. 1 та п. 3 висновків), що не відповідає обставинам справи, поставленим експертам питанням, а також дослідній частині наданого висновку. За таких обставин суд приходить до переконання, що зазначення дати ДТП саме 25.06.2020 є опискою і така описка на зміст наданого висновку не впливає. Вказаним висновком визначений розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «FORD FOCUS», д.н.з. [NUMBER] , становить 218\~320,46 грн., яка відповідає його ринковій вартості. Також установлено, що ринкова вартість транспортного засобу «FORD FOCUS», д.н.з. [NUMBER] , у пошкодженому стані становить 26\~236,79 грн. Оскільки залишки транспортного засобу залишаються у позивачки їх вартість враховується судом при визначення розміру матеріального збитку (218\~320,46 грн. 26\~236,79 грн. = 192\~083,67 грн.). Також, враховуючи заявлене обґрунтування визначеної позивачкою ціни позову, суд враховує, що Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до п. 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» частково відшкодувало завдану шкоду, зокрема [PERSON] отримала страхову виплату у сумі 130\~000,00 грн. (Т. 1 а.с. 14). Відповідно не відшкодованою залишись матеріальна шкода, завдана пошкодженням транспортного засобу автомобіля «FORD FOCUS», д.н.з. [NUMBER] , у сумі 62\~083,67 грн. (192\~083,67 грн. 130\~000,00 грн.). Власником пошкодженого автомобіля «FORD FOCUS», д.н.з. [NUMBER] , є позивачка по справі [PERSON] , що підтверджено наданою суду копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (Т.1 а.с. 44). Відповідно позивачка має право на відновлення свого порушеного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом регламентовані статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до якої визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Право особи на відшкодування збитків, завданих у результаті порушення її цивільного права, передбачено ч. 1 ст. 22 ЦК України. Збитками у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України є втрати, яких особа зазначала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За таких обставин суд погоджується із твердженнями позивачки, що при визначенні загального розміру завданих їй збитків підлягають врахуванню також витрати на послуги евакуатора за доставку пошкодженого автомобіля із с. Красносілля до м. Чигирин в сумі 1\~800,00 грн. (Т. 1 а.с. 16). Відповідно загальний розмір майнової шкоди позивачки [PERSON] , завданий пошкодженням належного їй транспортного засобу, становить 63\~883,67 грн. (62\~083,67 грн. + 1\~800,00 грн.). Заявлені до відшкодування витрати в сумі 8\~900,00 грн. на оплату послуг ТОВ «ПАСАТ КОНСАЛТИНГ ГРУП», пов`язані із підготовкою звітів та експертних досліджень, за своєю правовою природою не є збитками, питання про їх стягнення може бути вирішено судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат. Відповідно у цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди законодавцем віднесено до одного із способів захисту цивільних прав та інтересів (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушенням її прав гарантовано частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. На підставі ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Оцінюючи позовні вимоги [PERSON] у частині відшкодування завданої моральної шкоди, суд погоджується із доводами позивачки, що під час дорожньо-транспортної пригоди вона перенесла сильний стрес та переживання, протягом тривалого часу не мала можливості використовувати належний їй транспортний засіб, що мало негативні наслідки на її загальне психічне здоров`я та обумовлювало нервове хвилювання. Також, через пошкодження її автомобіля позивачка була обмежена у можливостях визначення часу свого дозвілля та відпочинку, оскільки не мала можливості самостійно обирати час для відвідувати батьків, які проживають у іншому місті. Протягом тривалого часу [PERSON] вимушено використовувала громадський транспорт, що викликало певні незручності у пересуванні та додаткове нервове навантаження, обумовлене необхідністю користуватися громадським транспортом під час запровадження карантину у зв`язку із захворюваннями на вірус COVІD-19, що у свою чергу мало наслідком додаткове хвилювання та побоювання за своє здоров`я. На підтвердження наведених фактів та обставин [PERSON] надала суду довідку з місця роботи, відповідно до якої вона працює у м. Києві та довідку з місця навчання дитини, яка також навчається у м. Києві. З наданого суду акта обстеження умов проживання жителів населених пунктів Чигиринської ОТГ вбачається, що мати позивачки [PERSON] проживає у м. Чигирині (Т. 1 а.с. 103-105). Аналізуючи наведене, ураховуючи обставини справи, вимоги розумності та справедливості, суд приходить до переконання, що позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення зі стягненням на користь [PERSON] у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошових коштів у сумі 10\~000 грн. На підставі статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). При зверненні до суду позивачкою був сплачений судовий збір у сумі 3\~178 грн. Натомість обґрунтування необхідності сплати судового збору у такій сумі у позовній заяві відсутнє, а враховуючи розмір та кількість заявлених позовних вимог вбачається, що за кожну із заявлених вимог, зокрема про стягнення матеріальної шкоди та стягнення моральної шкоди, позивачка у 2021 році мала б сплатити по 908,00 грн. за кожну із вимог. Тобто загальний розмір судового збору, який підлягав сплаті [PERSON] становить 1\~816,00 грн. (908,00 грн. + 908,00 грн.). Відповідно розмір надміру сплаченого судового збору становить 1\~362,00 грн. (3\~178,00 грн. 1\~816,00 грн.), який у порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір» може бути повернуто ухвалою суду за відповідним клопотанням особи, яка його сплатила та не може бути врахований при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про покладення судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд виходить із того, що позовні вимоги в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди за наслідками розгляду справи судом задоволені частково, а саме на 77,91 % (63\~883,67 грн. / 81\~999,49 грн. х 100 %), відповідно стягненню з відповідача на користь позивачки за вказаними позовними вимогами підлягає сума сплаченого судового збору у розмірі 707,42 грн. (908,00 грн. х 77,91 % / 100 %). За аналогією при вирішенні питання про покладення судового збору, сплаченого за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди суд враховує, що за наслідками розгляду такі вимоги були задоволені частково, а саме на 11,11 % (10\~000,00 грн. / 90\~000,00 грн. х 100 %), відповідно стягненню з відповідача на користь позивачки за вказаними позовними вимогами підлягає сума сплаченого судового збору у розмірі 100,88 грн. (908,00 грн. х 11,11 % / 100 %). Сплачений відповідачем [PERSON] судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 11.11.2022 в сумі 496,20 грн. при розгляді питання про розподіл судових витрта врахуванню не підлягає, оскільки за наслідками розгляду поданої ним апеляційної скарги у її задоволенні судом апеляційної інстанції було відмовлено. За таких обставин загальний розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивачки становить 808,30 грн. (707,42 грн. + 100,88 грн.). Під час вирішення питання про покладення на сторони понесених позивачкою витрат, пов`язаних із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертиз, суд враховує, що під час підготовки позовної заяви та під час судового розгляду даної цивільної справи [PERSON] були оплачені послуги спеціалістів ТОВ «ПАСАТ КОНСАЛТИНГ ГРУП» за проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу та за проведення вказаним товариством автотехнічного дослідження на загальну суму 8\~900,00 грн. (Т. 1 а.с. 17-18). У свою чергу, оскільки надані суду висновки та звіти ТОВ «ПАСАТ КОНСАЛТИНГ ГРУП» не враховані під час прийняття кінцевого рішення у справі підстави для відшкодування вказаних витрат відсутні. Витрати за проведення автотоварознавчої експертизи Черкаським НДЕКЦ в сумі 1\~015,20 грн. (Т.2 а.с. 231-232), а також витрати за проведення додаткової судової автотехнічної експертизи Черкаським відділенням КНДІСЕ в сумі 5\~735,52 грн. (Т. 2 а.с. 177, 180), що загалом становить 6\~750,72 грн. (1\~015,20 грн. + 5\~735,52 грн.), підлягають до відшкодування пропорційно розміру задоволених позовних вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, оскільки саме ці витрати пов`язані із розглядом справи та надані під час проведення експертиз висновки експертів враховані судом при прийнятті рішення у справі. Таким чином, оскільки визначений судом розмір задоволеної частини позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди становить 77,91 %, що розраховано судом раніше, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає сума сплачених витрат на залучення експертів у сумі 5\~259,49 грн. (6\~750,72 грн. х 77,91 % / 100 %). Щодо витрат на надання професійної правничої допомоги судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підставі ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, надані у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), відповідно до яких ВП ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). На обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12\~000,00 грн. суду наданий договір про надання правової допомоги від 22.06.2021, укладений між позивачкою [PERSON] та адвокатом Буджераком М.Р. (Т. 1 а.с. 98-100, Т.2 а.с. 236-238). З аналізу вказаного договору вбачається, що відповідно до його умов адвокат зобов`язаний надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених ним, а саме: здійснювати представництво інтересів Замовника в якості представника, захисника в судах загальної юрисдикції, правоохоронних органах, в тому числі прокуратурі, підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності, а також органах нотаріату та держаної виконавчої служби (п. 1). На замовника умовами договору покладено обов`язок оплати з виконання адвокатом доручення замовника, включаючи витрати організаційно-технічного характеру, які визначаються за домовленістю сторін (п. 4). При цьому суд звертає увагу, що загальний розмір гонорару або порядок його визначення (погодинна або поетапна оплата) умовами договору не регламентована. З наданих актів № 1 від 22.06.2021 та акту № 2 від 28.07.2023 вбачається, що сторони договору підтвердили надання певного об`єму правової допомоги замовнику та визначили його вартість. Проте деякі етапи виконання умов договору визначена вартість із деталізацією кількості витраченого часу, інші ж зазначена лише вартість (Т. 2 а.с. 240-241). На підтвердження факту оплати наданих послуг суду надані прибуткові касові ордери від 28.07.2023 та від 22.06.2021 (Т. 2 а.с. 239, 242). Аналізуючи сукупність наданих доказів суд констатує, що з аналізу умов укладеного договору неможливо визначити порядок визначення загального розміру гонорару адвоката, оскільки відповідні умови, зокрема погодинна чи поетапна оплата, умовами договору не регламентована, що у свою чергу виключає можливість вирішення питання про розподіл вказаного виду судових витрат. За таких обставин клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не підлягає до задоволення. З урахуванням наведеного загальний розмір понесених позивачкою [PERSON] судових витрат, який підлягає стягненню на її користь із відповідача [PERSON] пропорційно розміру задоволених позовних вимог, складається із компенсації витрат по оплаті судового збору в сумі 808,30 грн. та компенсації витрат на залучення експертів у сумі 5\~259,49 грн., а всього 6\~067,79 грн. (808,30 грн. + 5\~259,49 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial