Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

у червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати арешт та заборону на відчуження майна, накладені на підставі постанови ДВС АА948595 від 30.07.2003, номер обтяження 5311243 від 17.07.2007, на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що маючи на меті оформити спадщину на майно, яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON] , звернулась до нотаріуса для того щоб їй видали свідоцтво про право на спадщину, але нотаріус під час перевірки документів та реєстрів виявила, що майно у вигляді житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] знаходиться під забороною на відчуження, згідно з постановою ДВС АА948595 від 30.07.2003, де боржником є [PERSON] . Згідно з реєстром речових прав та їх обтяжень реєстраційний номер обтяження 5311243 від 17.07.2007. В зв`язку з тим, що позивачу невідомо з яких підстав є обтяження у вигляді арешту даного майна вона, через свого адвоката Конякіна М.С. звернулася до Тростянецького районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Тростянецький РВ ДВС надав відповідь на адвокатський запит №6505 від 25.05.2023, згідно з якою Тростянецький районний відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повідомив, що станом на 25.05.2023 у відділі на виконанні не перебуває виконавчих документів щодо стягнення з [PERSON] та в усному порядку отримала відмову у знятті даного арешту. Згодом позивач звернулася до Другої Тростянецької державної нотаріальної контори про те щоб зняти арешт та заборони на відчуження, накладені на нерухоме майно, яке належить [PERSON] , та також отримала відмову про зняття арешту та заборони на відчуження нерухомого майна, та було запропоновано звернутися до суду. Згідно з інформаційною довідкою №309051450 від 06.09.2022 [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 97.7 кв.м, а також згідно з довідкою є арешт нерухомого майна на підставі постанови ДВС АА948595 від 30.07.2003, де боржником є [PERSON] , вид обтяження - арешт нерухомого майна. [PERSON] ніколи не був власником вище зазначеного майна, що підтверджується свідоцтвом про право власності на дане майно. Враховуючи, що арешт накладений на майно, що входить в спадкову масу та порушує право позивача на належне оформлення права власності на нього, вважає за необхідне скасувати арешт та заборону на відчуження зазначеного майна, оскільки іншого механізму захисту своїх цивільних прав крім судового захисту [PERSON] не вбачає. Ухвалою судді від 04.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Конякін М.С. не з`явились, від останнього надійшла заява, в якій просить розглянути справу без участі позивача та її представника, зазначив, що позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Частиною 3 статті 129\~Конституції\~України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом\~України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною першою статті 2\~ЦПК\~України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4\~ЦПК\~України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Згідно зі ст.\~12\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.\~77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить таких висновків. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено: у розділі «Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна» вказано об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 97,7 кв. м, житлова площа 50,9 кв. м, матеріали стін Глиноб.обл.пл., рік забудови 1966, адреса: [ADDRESS] ; у розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» номер запису про обтяжень №47745499 17.07.2007, вид обтяження - арешт нерухомого майна, відомості про реєстрацію до 01.01.2013 - реєстраційний номер обтяження 5311243, дата 17.07.2007, реєстратор Друга тростянецька державна нотаріальна контора, Гайсинський районний нотаріальний округ, додаткові відомості про обтяження - № реєстра 253363-1552, внутр. №480110312AF43C302356, відомості про суб`єктів обтяження - [PERSON] (а.с.7-9). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.12.2020 вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.19). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №308772500 від 01.09.2022 вбачається, що право власності на житловий будинок, загальною площею 97,7 кв. м, житлова площа 50,9 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.10, 11). Також право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] виданого виконкомом Тростянецької селищної ради 25.07.1986 (а.с.17, 18). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.04.2016 вбачається, що [PERSON] дійсно помер [INFO] (а.с.13). З довідки №10/02-14 від 04.02.2022 виданої приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Вірською А.І. вбачається, що спадкоємцем до майна померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] (а.с.15). Позивач вчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, про що наявний витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.16). З відповіді Тростянецького відділу ДВС у Гайсинському районі Вінницької області №6505 від 25.05.2023 вбачається, що пошукові заходи даних АСВП не виявили виконавчі провадження, де боржником був би [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначене дає суду підстави дійти висновку, що оскільки на день звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав, пов`язаних з неможливістю реалізації спадкових прав після смерті чоловіка [PERSON] , відсутні виконавчі провадження відносно покійного, право власності на дане майно дійсно належить покійному [PERSON] , а тому її право підлягає захисту в порядку цивільного судочинства. Судом підтверджено належність спірного майна саме [PERSON] , та нічим не підтверджено право власності на арештоване майно за [PERSON] . Згідно з ч.1 ст. 316, ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1, ч.2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивача, що ґрунтуються на її праві в порядку спадкування на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір реалізувати свої спадкові права, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, оскільки відсутні дані про наявність відносно [PERSON] невиконаних виконавчих проваджень, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб, шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved