Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.07.2022 звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, поділ майна, визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] з 14.11.2015 перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та протягом десяти років до укладення шлюбу, а саме - з серпня 2005 року знаходилася з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім`єю в смт. Покотилівка Харківської області. [PERSON] зазначала, що 03.03.2010 сторонами було придбана квартира [ADDRESS] , в якій позивач зареєструвала своє місце проживання та фактично проживає. Вважає, що квартира [ADDRESS] є спільною власністю. В поданій до суду позовній заяві просила встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з серпня 2005 року до 13.11.2015 включно. Просила також визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю сторін по справі та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02.09.2022 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Відповідачем [PERSON] 04.10.2022 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що відповідач категорично заперечує наявність фактичних шлюбних відносин між сторонами по справі в період з серпня 2005 року по вересень 2010 року. Зазначав, що дійсно в 2005 році познайомився з позивачем, з кінця лютого 2005 року протягом півроку перебував у відрядженні. Відповідач вказував, що у гості до позивача їздив регулярно, ніяких його речей за місцем проживання позивача не було, з 18.08.1983 фактично проживає та зареєстрований в квартирі [ADDRESS] та ніколи не змінював місце проживання. Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що спірна квартира придбана відповідачем 03.03.2010 за особисті кошти, вона не є об`єктом спільної сумісної власності. В задоволенні позовних вимог просив повністю відмовити. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08.11.2022 закрито підготовче провадження в справі. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач [PERSON] повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] просив суд проводити розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 14.11.2015 зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15.11.2022 в справі № 552/3109/22, яке вступило в законну силу. Також судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2010 на праві власності належить відповідачу [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просить суд встановити факт проживання з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період із серпня 2005 року по листопад 2015 року. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Спірна квартира [ADDRESS] придбана 03.03.2010 року. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 369/16486/18. Матеріали справи відповідних доказів не містять. На підтвердження факту спільного проживання [PERSON] посилається виключно на пояснення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також на придбання нею речей домашнього вжитку з наданням товарних чеків, квитанцій та гарантійних свідоцтв. Разом із тим, надані до суду позивачем товарні чеки, квитанції та гарантійні свідоцтва і талони (а.с. 23-26) жодним чином не підтверджують факт спільного проживання сторін по справі однією сім`єю. Всі вони, окрім чеку на придбання пилососа, та гарантійних зобов`язань на телевізор і холодильник, датовані після 2010 року. Тільки товарний чек на придбання пральної машини містить прізвище, ім`я та по батькові покупця. Аналіз зазначених матеріалів жодним чином не надає суду підстав вважати, що відповідні речі та предмети були придбані саме сторонами по справі та в інтересах сім`ї. Вони не свідчать про те, що сторони в період з серпня 2005 року по листопад 2015 року, чи станом на час придбання речей, проживали однією сім`єю. Аналіз наданих до суду пояснень [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] свідчить про те, що всі вони були надиктовані, містять тотожний зміст, тому судом оцінюються критично. Окрім того, згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20. Будь-які інші докази на підтвердження факту спільного проживання, позивачем надано не було. Дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання сторін, ведення ними спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків. Тому суд приходить до висновку про недоведеність позивачем факту проживання однією сім`єю, позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] придбана відповідачем [PERSON] 03.03.2010, тобто, до реєстрації шлюбу з позивачем. Відповідно до норм ст. 57 СК України зазначена квартира є особистою приватною власністю подружжя та не є об`єктом спільної сумісної власності. Окрім того, укладаючи договорі купівлі-продажу квартири, відповідач в п. 10 договору від 03.03.2010 засвідчив, що набуває квартиру на особисті кошти, не будучи одруженим та не проживаючи однією сім`єю з жінкою, що додатково підтвердив заявою. За таких обставин, оскільки квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю відповідача [PERSON] , позовні вимоги [PERSON] про визнання її спільної сумісною власність та визнання права власності на частку в праві власності на квартиру є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed