Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

21 березня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1999 року. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та неповнолітню [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сімейне життя у неї з чоловіком не склалося. На теперішній час у їхніх відносинах відсутнє взаєморозуміння та повага, що унеможливлює нормальне спілкування та вирішення простих побутових проблем сім`ї. Поведінка відповідача є нестерпною, приносить позивачу та дітям негативні емоції та душевні страждання, психологічні травми та значні фінансові витрати. [PERSON] вважає, що їхній шлюб став носити формальний характер, а тому його подальше збереження є недоцільним, оскільки продовжувати шлюбні відносини з відповідачем позивач не бажає та вказує на неможливість їхнього примирення. В зв`язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам [PERSON] та їхнім дітям, позивач просила розірвати його, а також залишити проживати з нею неповнолітню доньку та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору. Прізвище після розірвання шлюбу просила не змінювати. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Розгляд справи двічі відкладався за клопотаннями сторін, оскільки останні мали намір примиритися. В судове засідання 10.08.2023р. позивач не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути позов за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки примирення з відповідачем не відбулося. Відповідач в судове засідання 10.08.2023р. також не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що 16 жовтня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Коломийського міськвиконкому Івано-Франківської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 382. Сторони являються батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на теперішній час характер відносин, які склалися між сторонами, свідчить про повний розпад сім`ї, примирення подружжя не відбулося, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки вона не бажає підтримувати шлюбні відносини з чоловіком та знайти спільну мову в сімейних питаннях. В зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не просила після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище, суд залишає її прізвище без змін. Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктами 4, 14 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. У випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. В постанові від 15.01.2020р. по справі № 200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. В ході розгляду даної справи, судом не було встановлено наявність спору щодо того з ким із сторін буде проживати спільна неповнолітня дитина, а тому суд вважає за можливе залишити [PERSON] проживати разом з матір`ю, як про те просила позивач. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved