Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

У червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому разом з племінницею [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.08.2022 належить по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач близько 40 років проживав за цією адресою разом з матір`ю позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , але після смерті останньої відповідач у самому будинку не проживав, а по теперішній час проживає у с.Нове за іншою адресою, однак залишається зареєстрованим у будинку позивача. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує права позивача вільно розпоряджатися і користуватися належним майном. Зважаючи на те, що відповідач тривалий час, понад два роки, не проживає за місцем реєстрації, позивач просить визнати його таким, що втратив право користування будинком, розташованим за вищезазначеною адресою. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.12). Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавав. Третя особа повідомлена належним чином про розгляд справи (а.с.11). Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавала. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 23 серпня 2022 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №612, позивач успадкував 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про права на спадщину на іншу 1/2 частку житлового будинку видане [PERSON] [INFO] (а.с.4). Право власності позивача на 1/2 частку зазначеного будинку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом №308021812 від 23.08.2022 року (а.с.5). У спірному будинку з 24 липня 1981 року зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповіддю на запит суду про зареєстроване місце проживання особи (а.с.8). При вирішенні справи суд керується наступними нормами права, які регулюють спірні правовідносини. У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто, за змістом ст.319 ЦК України власник сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed