Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мукачівської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] є матір`ю трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей у актових записах про їхнє народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позов обґрунтовано тим, що у червні 2018 року до служби у справах дітей Мукачівської міської ради надійшло повідомлення про двох дітей, які залишились без піклування матері, у зв`язку з її госпіталізацією до психіатричної лікарні м. Берегово. У зв`язку з цим дітей було поміщено до КНП «Обласний будинок дитини» м. Свалява. Після досягнення чотирирічного річного віку діти були переведені до Чинадіївського навчального закладу (дитячого будинку) інтернатного типу де виховуються на цей час. Впродовж двох наступних років мати дівчаток із заявами про повернення дітей не зверталась. Натомість, позивач народила третю дитину - [PERSON] , яку у п`ятимісячному віці підкинула у «Вікно життя» КНП «Обласна дитяча лікарня». Відтак, дитина була влаштована до КНП «Обласний будинок дитини», де перебуває до цього часу. В свою чергу [PERSON] не проявляє материнської турботи, не цікавиться розвитком своїх дітей, станом здоров`я, умовами їх проживання. Також відомо, що позивач перебуваючи на обліку у психіатра, розірвала декларацію з сімейним лікарем, за направленнями на обстеження та лікування не зверталась, з соціальними працівниками не співпрацює, веде асоціальний спосіб життя. Таким чином, така поведінка матері свідчить про те, що вона свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Враховуючи викладене позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] на користь КНП «Обласний будинок дитини» Закарпатської обласної ради аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1200,00 грн., щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття. Також просить стягнути з [PERSON] на користь Чинадіївського дошкільного навчального закладу (дитячого будинку) інтернатного типу аліменти в розмірі по 1200,00 грн., щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 24.05.2023 року позов було залишено без руху та повідомлено позивача про необхідність виправити недоліки позову. 29.05.2023 року позивачем на виконання ухвали суду про залишення позову без руху було усунуто недоліки позову. Ухвалою суду від 30.05.2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 29.06.2023 року. Ухвалою суду від 29.06.2023 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 20.07.2023 року та відкладено на 31.08.2023 року. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, справу просить розглянути без її участі, щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. У зв`язку із неявкою відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] . Вказане стверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 28.01.2017 року та серії [NUMBER] від 25.01.2018 року. Із наданих суду витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження зазначених вище дітей встановлено, що відомості про батька дітей в актовому записі записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Також судом встановлено, що 26.06.2018 року до служби у справах дітей Мукачівської міської ради надійшло повідомлення головного лікаря обласної дитячої лікарні щодо двох дівчаток: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які залишились без батьківського піклування. В повідомленні від 11.06.2018 року №1462/08-10 йдеться по те, що 09.06.2018 року о 16:25 год. в супроводі працівників поліції до обласної дитячої лікарні доставлені діти [PERSON] , [INFO] , при огляді дівчинки встановлено діагноз ГРВІ, та [PERSON] , [INFO] , при огляді дівчинка - практично здорова. Встановлено, що паспортні дані дітей записані зі слів сусідів. Діти вилучені з сім`ї у зв`язку з психологічним захворюванням їх матері, яка госпіталізована в психіатричну лікарню м. Берегово. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 176 від 26.06.2018 року «Про надання дітям статусу та тимчасове влаштування», встановлено, що [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Тимчасово на час хвороби матері дитину влаштовано до обласного будинку дитини в м. Свалява - відповідно до віку. Відповідно до листа № 151-05 від 12.03.2021 року Чинадіївського дошкільного навчального закладу (дитячий будинок) інтернатного типу Закарпатської обласної ради проінформовано службу у справах дітей про те, що 05.03.2021 року на повне державне забезпечення зараховані діти, які перебувають у службі у справах дітей м. Мукачево на первинному обліку, серед яких і [PERSON] , [INFO] , згідно з наказом № 07-Д від 05.03.2021 року «Про зарахування». Також встановлено, що відповідно до Акту про вибуття дитини від 11.03.2022 року № 140 КНП «Обласний будинок дитини» Закарпатської обласної ради дитина [PERSON] , [INFO] , соматично здорова, переводиться в Чинадіївський дошкільний навчальний заклад (дитячий будинок) інтернатного типу Закарпатської обласної ради на підставі направлення Закарпатської ОВА від 10.03.2022 року № 10. Крім того судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.09.2020 року. При цьому, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження акту про народження дитини встановлено, що відомості про батька дитини в актовому записі записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Встановлено, що 12.08.2020 року в 21:40 год. невідомими особами [PERSON] , [INFO] , була підкинута в «Вікно життя» приймального відділення КНП «ОДЛ» ЗОР. Після проведеного обстеження, дитина була госпіталізована в інфекційне відділення КНП «ОДЛ» ЗОР. 04.09.2020 року працівниками закладу охорони здоров`я було складено акт про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, зі змісту якого встановлено, що 12.08.2020 року о 21:40 год. до «Вікна життя» приймального відділення обласної дитячої лікарні була підкинута дитина в задовільному стані. 07.10.2020 року було складено акт № 2788/08-02 про факт передачі дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 07.04.2020 року № 132. Згодом, 15.09.2020 року виконавчий комітет Мукачівської міської ради відповідно до витягу з рішення № 363 «Про зміну підстав, надання та втрату дітьми статусу» вирішив надати [PERSON] , [INFO] , статус дитини позбавленої батьківського піклування. Тимчасово дитину влаштовано на повне державне утримання КНП «Обласний будинок дитини» Закарпатської обласної ради, м. Свалява. Перебування [PERSON] , [INFO] , на повному державному утриманні в КНП «Обласний будинок дитини» підтверджується повідомленням від 19.05.2023 року № 342. Також в листі зазначено, що за час перебування дитини в закладі, мати відвідала доньку один раз, участь у її вихованні не приймає, станом здоров`я не цікавиться. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З огляду на зазначене судом також встановлено таке. Відповідно до листа Чинадіївського дошкільного навчального закладу (дитячий будинок) інтернатного типу Закарпатської обласної ради від 13.02.2023 року № 100-05, де перебувають малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановлено, що за час перебування дітей в закладі матір [PERSON] приходила один раз в грудні 2021 року до старшої дочки, проте у зустрічі останній було відмовлено у зв`язку з дією карантину. Відтак адміністрація Чинадіївського дошкільного навчального закладу (дитячий будинок) інтернатного типу Закарпатської обласної ради, як опікун вихованок, просить вжити заходів щодо позбавлення матері дітей [PERSON] батьківських прав у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Також суду надано копію листа від 23.03.2023 року №01-19/164 комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Мукачівської міської ради» про оцінювання потреб та організації соціального супроводу сім`ї [PERSON] , де повідомлено наступне. Так, фахівцями із соціальної роботи неодноразово здійснювались візити за вказаним місцем проживання сім`ї, а саме: [ADDRESS] , однак за результатами здійснених візитів з`ясовано, що за вищезазначеною адресою сім`я не проживає. При цьому стало відомо, що [PERSON] проживає разом зі своїм співмешканцем за адресою [ADDRESS] . За новим місцем проживання [PERSON] були здійснені візити, однак вдома нікого не було. З метою подальшої роботи з сім`єю було залишено контактні дані установи, однак відповідач такими не скористалася. До суду також подано копію листа Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради № 538/01-07/7423 від 16.03.2023 року відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , жодних видів державних соціальних допомоги не отримує. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 22.05.2023 року № 2191/01-36/42-23 встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків відносно її дітей та свідомо нехтує своїми обов`язками, веде аморальний спосіб життя. Відтак визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При постановлені законного та справедливого рішення, суд враховує положення Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, (набула чинності для України 27.09.1991 року) в ч. 2 ст. 6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім цього, в ч. 1 ст. 19 Конвенції зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини. Відповідно до п. 15 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам для досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України») у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Закон України «Про охорону дитинства» у ст. 11 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 14 Закону). З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи те, що [PERSON] тривалий час ухиляється від своїх материнських обов`язків, наміру в подальшому виконувати їх належним чином під час розгляду справи не встановлено, діти знаходяться на повному державному утриманні, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з чим слід позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дітей, то суд вважає, що такі вимоги також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, одночасно з позбавленням батьківських прав суд можу вирішити питання про стягнення аліментів. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, в ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Outcome: approved