Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

25.05.2023 року позивачка звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] в смт. Опішня Зінківського району Полтавської області, помер її чоловік, [PERSON] . Після смерті померлого залишилася спадщина, зокрема право на земельну частку (пай) площею 4.69 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Солонцівської сільської ради (правонаступник Великосорочинська сільська рада), Миргородського району, Полтавської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ПЛ №0074048 від 04.12.1996 року. Спадкоємцем, [PERSON] , є дружина, [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину позивач прийняла, оскільки в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. 17.05.2018 року позивач отримала витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №51955547 та свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON] №1043, виданого приватним нотаріусом Ожеледою Петром Миколайовичем в місті Іршава, Закарпатської області (спадкова справа №21/2018), відповідно до якого успадкувала право на зазначену земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності колишнього КСП «Зоря», площею 4.69 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Солонцівської сільської ради (правонаступник Великосорочинська сільська рада), Миргородського району, Полтавської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0074048 від 04.12.1996 року. Позивач, маючи свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.11.2018 року №1043, подала заяву до Великосорочинської сільської ради, Миргородського району, Полтавської області, щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розміром 4,69 в умовних кадастрових гектарах, що посвідчується сертифікатом на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0074048 від 24.12.1996 року із земель колишнього КСП «Зоря». Виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради було відмовлено у надані дозволу, мотивуючи тим, що відповідно до п.5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану" №2145-ІХ від 24.03.2022 встановлено заборону під час дії воєнного стану на безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Так, підпунктом 5 пункту 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що під час дії військового стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Також, комітетом Великосорочинської сільської ради у відповіді на заяву було зазначено про відсутність відомостей щодо видачі, а саме отримання громадянином [PERSON] , безпосередньо за життя сертифікату на земельну частку (пай) розміром 4,69 в умовних кадастрових гектарах, серії ПЛ № 0074048 від 24.12.1996 року із земель колишнього КСП «Зоря». Позивачка вказує, що заборона встановлена пп.5 п. 27 розділу 10 «Перехідні положення» Земельного кодексу України, стосується лише безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності та не поширюється на виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часткою (паїв) із земель колективної власності. 19.11.2022 набув чинності Закон України 2698-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" де сказано, що підпункт 5 доповнити другим реченням такого змісту: "Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. Тобто, якщо було передано земельну ділянку в користування, громадяни мають право на отримання цієї земельної ділянки у власність та на розроблення технічної документації під час дії воєнного стану. Відповідно до п.1 та п.2 ст.1 Закону України " Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (най) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ПЛ №0074048 від 24.12.1996р, видано громадянину України - члену колективного сільськогосподарського підприємства [PERSON] , на підставі рішення Миргородської райдержадміністрацїї від 25 жовтня 1996р. №342 в тому, що йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП «Зоря» розміром 4,69 в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до ст.2 Закону України " Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; Відповідно до п.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-скопомічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Жодних інших правових підстав для відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) норми ст. 118 Земельного кодексу України не містять. Тому, позивач просить суд зобов`язати Великосорочинську сільську раду Миргородського району Полтавської області надати їй дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення земельної ділянки в натурі та виділити в натрі земельну частку пай, розташовану за межами населеного пункту на території Солонцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, у розмірі 4,69 умовних кадастрових гектарів. Ухвалою суду від 31 травня 2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання. У строк визначний в ухвалі представник відповідача, Великосорочинської сільської ради Полтавської області подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви. В обґрунтування позиції вказано, що в сільської ради наявні сумніви щодо наявність права у померлого [PERSON] на земельну ділянку. Згідно листа Управління надання адміністративних послуг № 2 Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 19.10.2022 року №3242/15-22 повідомлено, що Згідно книги реєстрації сертифікатів на право не земельну частку (пай) КСП «Зоря» розташованого на території Солонцівської сільської ради Миргородського району, на ім`я [PERSON] відомості щодо реєстрації сертифікату не земельну частку пай відсутні. Окрім того позовні вимоги полягають у зобов`язанні Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області надати [PERSON] дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та зобов`язанні Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області виділити [PERSON] в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) площею 4,69 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Солонцівської сільської ради Правонаступник Великосорочинська сільська рада), Миргородського району, Полтавської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0074048 від 04.12.1996 року та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.05.2018 року приватним нотаріусом Іршавського нотаріального округу Закарпатської області Ожеледою П. М., зареєстрованого в реєстрі за № 1043. Проте, як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно - правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань судочинства. Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій Відповідача під час розгляду заяви, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень. Суд може прийняти рішення про зобов`язання органу владних повноважень прийняти певне рішення, в разі, якщо можливість прийняття єдиного альтернативного рішення виключена судом. Статтею 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Зі змісту наведених норм чинного законодавства вбачається, що Відповідач, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень. Наведеними положеннями чинного законодавства чітко визначені, як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийняття відповідних рішень. Таким чином, в даному випадку суд не може перебирати на себе функції, Які відносяться до виключної компетенції Відповідача, до повноважень якого, зокрема, віднесено функції щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні у разі наявності визначених законодавством підстав, та зобов`язувати Відповідача прийняти те чи інше конкретне рішення. Таким чином, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню. Позивач в судове засідання не з`явилась, від її представника, адвоката Жага Є.Г., надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області у відзиві на позовну заяву виклав прохання провести розгляд справи за їх відсутності. У відзиві на позов, викладено прохання відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи, Миргородської районної військової адміністрації надіслав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Позивачка [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка, який помер [INFO] , [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 4.69 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Солонцівської сільської ради (правонаступник Великосорочинська сільська рада), Миргородського району, Полтавської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ПЛ №0074048 від 04.12.1996 року та свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого, виданого приватним нотаріусом Ожеледою Петром Миколайовичем в місті Іршава, Закарпатської області (спадкова справа №21/2018). Наявність дійсних правовстановлюючих документів не викликає сумніву в суду щодо наявності у позивачки права на земельну частку (пай), яку вона успадкувала після смерті чоловіка. Аргументи відповідача щодо відсутності відомостей щодо видачі сертифікату, а саме отримання громадянином [PERSON] , безпосередньо за життя сертифікату на земельну частку (пай) розміром 4,69 в умовних кадастрових гектарах, серії ПЛ № 0074048 від 24.12.1996 року із земель колишнього КСП «Зоря», не позбавляло його права на земельну частку пай та не спростовує юридичного факту наявності достовірних документів, які підтверджують таке право. [PERSON] звернувшись до Великосорочиснької сільської ради Миргородського району із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на підставі вищевказаних документів. За наслідками розгляду її заяви вона отримала відповідь вих № 362 від 31.08.2022, що в Україні введено військовий стан. А відповідно до п.5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану" №2145-ІХ від 24.03.2022 встановлено заборону під час дії воєнного стану на безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Так, підпунктом 5 пункту 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що під час дії військового стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Крім того, з відповіді також вбачається, що у сільської ради відсутні відомості про отримання сертифікату померлим [PERSON] . Таким чином, позивач звертався до органів місцевого самоврядування, з проханням виділити йому в натурі (на місцевості) земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та сертифікату на земельну частку (пай), однак всі звернення були залишені без задоволення. Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Відповідно до ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст.5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч.11 ст.118 Земельного кодексу України, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Вважаючи своє право порушеним, позивач звернулась до суду за його захистом. Право позивача на земельну частку (пай) встановлено свідоцтвом про право на спадщину, яке має преюдиційне значення, а повноваження щодо реалізації такого права позивача, в силу вимог ст.122 Земельного кодексу України, покладені на сільські, селищні, міські ради. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що під час розгляду справи знайшов своє підтвердження факт порушення права позивачки на виділення (передачу) їй земельної ділянки в натурі (на місцевості), а тому позов підлягає задоволенню. Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] у відзиві вказав, що суд не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, оскільки суди не наділені правом створювати норми права, а лише компетенцією перевіряти уже створені норми прав на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам. Тому суд не може зобов`язувати сільську раду виділяти в натурі земельну ділянку, так як це буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та виходить за межі завдання судочинства. Такі заперечення не приймаються судом. Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), зокрема, є свідоцтво про право на спадщину видане в прядку спадкування на земельну частку (пай). За ст. 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Повноваження реалізації права позивача на виділ землі в натурі, в силу вимог ст. 122 Земельного кодексу України, покладені на сільські, селищні, міські ради. З відповідні на заяву позивача наданою сільською радою судом встановлено, що [PERSON] 05.08.2022 (а.с. 14), звернулась до Великосорочинської сільської ради з проханням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі розміром 4,69 умовних кадастрових гектари на підставі сертифікату та свідоцтва про право на спадщину. Відповідач не заперечував щодо даного звернення, охарактеризував його за змістом як звернення інформаційного характеру, і на нього була надана відповідь в.о. сільського голови, яка долучена до позовної заяви за вих №362 від 31.08.2022 року (а.с.14). З якої виходить, що сільська рада немає ні можливості, ні повноважень здійснювати дії про які просить позивачка. Заперечуючи правильність способу звернення [PERSON] до сільської ради, відповідач фактично самоусунувся в розгляді заяви. Не скерував заяву на розгляд відповідному органу. А тому спосіб захисту права вибраний позивачем є законним так як, при зверненні до сільської ради та надання достовірних документів, які підтверджують право на земельну частку пай, відповідно до положень статті 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) мають лише єдине, безальтернативне дискреційне повноваження, а саме приймати рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Тому суд має право та зобов`язаний вбачаючи підстави для задоволення позову [PERSON] зобов`язати відповідача виконати безальтернативний обов`язок який покладений на них законом. Є недопустимим запровадження положень, відповідно до яких посадові або службові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування не розглядають будь-які звернення з підстав звернення не за формою, або не в передбачений спосіб, при цьому не роз`яснивши стороні відповідний порядок звернення. Відповідач зобов`язаний був забезпечити необхідність максимальної реалізації особою своїх прав. 7 квітня 2022 року у Перехідних положеннях Земельного кодексу України з`явився новий пункт 27, підпунктом 5 якого було заборонено безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації. Внаслідок суттєвих змін, пов`язаних із захистом нашої країни, поступово відбувалось і пом`якшення законодавства, у зв`язку з чим 19 листопада 2022 року підпункт 5 було доповнено таким реченням: «Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом». Частиною 1 статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що серед підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки можуть бути: - безоплатна передача із земель державної і комунальної власності; - приватизація земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; - виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Пряма заборона у підпункті 5 пункту 27 Перехідних положень ЗК стосується виключно безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (пункт «б» частини 1 статті 81 ЗК), реалізація якої повинна відбуватися в порядку частини 6 статті 118 ЗК. Але така заборона не розповсюджується на приватизацію земельних ділянок, що були раніше надані громадянам у користування (пункт «в» частини 1 статті 81 ЗК) та на виділення в натурі (на місцевості) належної громадянину земельної частки (паю) (пункт «ґ» частини 1 статті 81 ЗК), право на яку вже має громадянин на підставі сертифіката. Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 було дано старт процесу паювання земель, відповідно до якого паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Тобто землі, які підлягали паюванню, у процесі приватизації підприємств вибули з державної власності та перейшли у колективну. Паювання земель передбачало визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) підтверджувалося сертифікатом. У разі виходу власника земельної частки (паю) з членів відповідного підприємства за його заявою здійснювалося відведення земельної ділянки в натурі і видавався державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Отже, процес виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) по суті передбачав заміну наявного віртуального права (на земельну частку (пай), на набуття реальної (приватної) власності на земельну ділянку (зі встановленими межами). Таким чином, механізм набуття права власності громадянином України за пунктом «ґ» частини 1 статті 81 ЗК (виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю)) не містить жодних заборон у контексті Перехідних положень Земельного кодексу України. Подібний правовий висновок міститься в Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.07.2023 справа № 392/856/22. Суть якої відрізняється від даної справи лише наявною правовою підставою для виділення в натурі земельної частки паю. Що стосується судових витрат, то згідно ч.1 та п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] понесла судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 2147 грн. 20 коп., згідно квитанції від 25.05.2023 року за № 0.0.3017218072.1. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку із задоволенням позову, враховуючи належні докази по сплаті позивачем судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Outcome: approved