Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

28.03.2023 року до суду надійшла позовна заява, у якій представник позивача адвокат Білинова А.В., посилаючись на ст.ст. 16, 22, 979, 985, 989, 993, 1166, 1188, 1191, 1194 ЦК України, ст. 9, 27 Закок України «Про страхування», ст.ст.3, 109, 118, 119 ЦПК України, просить стягнути з [PERSON] на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» 179869,36 гривень страхового відшкодування в порядку регресу, 10000,00 гривень за професійну правову допомогу, 2684,00 гривень судового збору. В обґрунтування позову позивач послався на те, що 17.08.2020 року трапилась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Renault» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «VOLVO», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Транспортний засіб «VOLVO», був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів № 06-3NSZ\\22-124-01090 від 09.10.2019 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант». Згідно постанови Славутицького міського суду Київської області від 09.09.2020 року по справі №377/507/20 дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням [PERSON] Правил дорожнього руху. Матеріальний збиток згідно аварійного сертифікату № 32-D/74/9 дорівнює 176403,16 грн., а вартість відновлювального ремонту згідно рахунку № 2008868 від 07.12.2020 року дорівнює 349940,36 грн. Оскільки, транспортний засіб «VOLVO», д.н.з. [NUMBER] був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів № 06-3NSZ\\22-124-01090 від 09.10.2019 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант», останнім було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 280000,00 (двісті вісімдесят тисяч гривень 00 копійок). Цивільно-правова відповідальність особи винної в ДТП, [PERSON] , застрахована відповідно до Полісу № АР-007079440 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Відповідно, ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося з вимогою в порядку суброгації № 03/1772 від 27.04.2021 року до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», яке за результатом розгляду вищевказаного звернення, сплатило на рахунок Позивача 100130,64 грн. Розмір відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було зменшено на суму коефіцієнту фізичного зносу відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. А також зменшено на розмір ліміту за полісом АР-007079440, що складає 130000,00 гривень. Згідно постанови Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 року, по справі № 910/15902/21, Суд дійшов висновку, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в повній мірі виконало своє зобов`язання перед ТДВ СК «Альфа-Гарант» та що залишок суми страхового відшкодування має бути стягнений з винної в ДТП особи. Таким чином до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» перейшло право вимоги до винної в ДТП особи, а саме, до [PERSON] . Сума доплати страхового відшкодування складає 179 869,36 грн. (280 000-100 130,64). Отже, ТДВ СК «Альфа-Гарант» як страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право подати до регресну вимогу у розмірі фактично понесених витрат. Ухвалою судді від 31 березня 2023 року після виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 26.04.2023 року. 20.04.2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому відповідач повністю заперечував проти позовних вимог, посилаючись на наступне: матеріальний збиток згідно аварійного сертифікату № 32-D/74/9 дорівнює 176403 грн., а вартість відновлювального ремонту згідно рахунку № 2008868 від 07.12.2020 дорівнює 349 940,36 гривень; зміст постанови Господарського суду м. Києва від 07.02.2022 року по справі №910/15902/21 не містить такого посилання «згідно постанови Господарського суду м. Києва від 07.02.2022 року по справі № 910/15902/21 суд дійшов висновку, що ПАТ НАСК «Оранта» в повній мірі виконало своє зобов`язання перед ТДВ СК «Альфа - Гарант», сплативши 100 130,64 грн. страхового відшкодування, та що залишок суми страхового відшкодування має бути стягнутий з винної в ДТП особи». Позивач вважає, що ТДВ СК «Альфа - Гарант» як страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право подати регресну вимогу у розмірі фактично понесених витрат, а відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром і страховою виплатою. Вважає заявлені до нього вимоги ТДВ СК «Альфа - Гарант» безпідставними, та такими, що не відповідають обставинам справи, які мають істотне значення для правильного її вирішення, приписам норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносин, а отже не підлягають до задоволення у повному обсязі. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права зокрема, статтею 1191 ЦК України, а також статтею 38 Закону №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено підстави, за яких Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, жодна з яких не підпадає під заявлені позовні вимоги страхової компанії та не підтверджена відповідними доказами. Згідно ч.16 ст.9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. За частиною сімнадцятою даної норми закону страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. За п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до абзацу другого ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На обгрунтування розміру доплати страхового відшкодування, яке було сплачено власнику автомобіля марки «Вольво», реєстраційний номер [NUMBER] , визначення розміру збитків, позивач послався на наступні письмові докази: - аварійний сертифікат № 32-0/74/9, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля марки «Вольво», реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,298) склала 176 403,16 грн.; - рахунок - фактуру СТО № 2008868 від 07.12.2020, за яким визначено вартість відновлювального ремонту в сумі 349 940,36 грн. (без урахування коефіцієнту фізичного зносу), який не є та не може бути визнаний як доказ підтвердження розміру завданих збитків, спричинених транспортному засобу внаслідок ДТП або як доказ підтвердження вартості ремонтно - поновлювальних робіт, які необхідно виконати для поновлення належного технічного стану потерпілого транспортного засобу; - угоду про розмір страхового відшкодування від 22.03.2021, за якою страховик та страхувальник дійшли згоди, що сума страхового відшкодування за страховим випадком, який стався 17.08.2020, становить 280 000,00 грн. (за вирахуванням франшизи, амортизаційного зносу деталей) і ця сума є остаточною (п.1,3 угоди). На підставі рахунку СТО № 2008868 від 07.12.2020, страхового акту № СТ/20/0207 від 13.03.2021, розрахунку страхового відшкодування та укладеної сторонами угоди про розмір страхового відшкодування від 22.03.2021, позивач сплатив страхувальнику (потерпілій особі) вартість завданого матеріального збитку у сумі 280 000,00 грн. Відповідач вважає, що письмові докази, на яких грунтуються позовні вимоги ТДВ СК «Альфа - Гарант», неможливо визнати такими, враховуючи наступне. За постановою Господарського суду м. Києва від 07.02.2022 року по справі № 910/15902/21, яка набрала законної сили 22.08.2022 року та витяг з якої було додано позивачем до позову на підтвердження заявлених вимог, відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування у сумі 29 869,36 грн., що розглядалася в порядку господарського судочинства. Позовні вимоги ТДВ СК «Альфа - Гарант» до ПАТ НАСК «Оранта» у справі №910/15902/21 про стягнення додаткової суми страхового відшкодування за вищевказаним страховим випадком, що розглядалася в порядку господарського судочинства, були побудовані на тих самих письмових доказах, що і заявлені страховою компанією за позовом до [PERSON] (аварійний сертифікат № 32-П/74/9; рахунок-фактура СТО № 2008868 від 07.12.2020; угода про розмір страхового відшкодування від 22.03.2021), та яким під час розгляду вищевказаної справи Господарським судом м. Києва була надана відповідна правова оцінка, за якої вони були визнані неналежними та недопустимими а у задоволенні позову відмовлено з урахуванням вимог законодавчо - нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Таким чином, положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах по справі № 910/6094/17 від 02.05.2018 року. Дослідивши наданий позивачем доказ, Господарський суд м. Києва, прийшов до висновку, що зміст вказаного аварійного сертифікату не містить ні формули, ні складових, які застосовувались аварійним комісаром при визначенні коефіцієнту зносу, що позбавляє суд здійснити перевірку доводів позивача у цій частині. Не надав позивач і звіту/консультації 32-П/74/9, які він використав для визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу та коефіцієнта фізичного зносу. На підставі вищенаведеного господарський суд визнав наданий позивачем аварійний сертифікат № 32-Б/74/9 неналежним доказом для визначення суми відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. З аналогічних підстав суд відхилив як доказ і наданий позивачем рахунок - фактуру СТО від 07.12.2020 на суму 349 940,36 грн., оскільки зазначена у цьому рахунку СТО вартість відновлювального ремонту була визначена без урахування коефіцієнту фізичного зносу деталей, що є обов`язковим. В той же час ПАТ «НАСК «Оранта», тобто страховою компанією, в якій був застрахований його транспортний засіб за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, надало висновок фахівця експертно-розрахункового управління [PERSON] від 24.06.2021, за яким розмір відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля був визначений з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (0,70%), у сумі 100 130,64 грн. на підставі долученого розрахунку. Саме цей висновок фахівця експертно-розрахункового управління ПАТ «НАСК «Оранта» суд визнав належним доказом у справі, за яким була визначена реальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Вольво», з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003р. та ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи вищенаведені обставини господарський суд дійшов висновку, що реальний розмір збитків, спричинених дорожньо-транспортною пригодою, що має відшкодувати ПАТ «НАСК «Оранта», складає 100130,64 грн. (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових 0,70%), яка в повному обсязі була компенсована ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант». Вищенаведене свідчить, що ПАТ «НАСК «Оранта» за Договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АР/7079440 від 06.03.2020) в повному обсязі відшкодувало завдану майнову шкоду в розмірі реальних збитків (вартості відновлювального ремонту автомобіля «Вольво», який був застрахований за Договором добровільного страхування транспортних засобів № 06-3NSZ\\22-124-01090 від 09.10.2019 року в ТДВ «Альфа - Гарант». З урахуванням відсутності підстав для задоволення позовних вимог ТДВ СК «Альфа - Гарант» до [PERSON] , відсутні і підстави для стягнення на користь позивача понесених ним витрат за надання професійної правничої допомоги, отриманої за Договором про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року, укладеним з Адвокатським бюро «Грідін і Партнери». Ухвалою суду від 26.04.2023 року вирішено розглядати в загальному позовному провадженні. Також ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «НАСК «Оранта». Задоволено клопотання відповідача про витребовування доказів. 04.05.2023 року від представника позивача адвоката Білинової А.В., до суду надійшла відповідь на відзив, посилаючись на те, що так як ПАТ НАСК «Оранта» сплатила в повному обсязі страхове відшкодування, в межах своєї відповідальності, сума відшкодування була зменшена на суму коефіцієнту фізичного зносу, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідач у відзиві, зазначає, що витрати, пов`язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу, мають відшкодовуватись з урахування зносу. Хоча не бере до уваги факт того, що відносини з потерпілою особою та товариством, регулюються договірними зобов`язаннями, а саме - договором КАСКО «06-3NSZ\\22-124-01090», в якому чітко передбачено (п.6 Договору, додаток 2 Договору), що розрахунок страхового відшкодування проводиться без врахування зносу. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відповідно до 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 30.05.2023 року з Господарського суду міста Києва надійшла витребувана копія справи № 910/15902/21 з завіреним рішенням від 07.02.2022 року. Ухвалою суду від 29.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 10.08.2023 року не з`явився представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «НАСК «Оранта», про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявна заява представника третьої особи адвоката Сагаль С.В. про розгляд справи за відсутності представника ПАТ «НАСК «Оранта». Також не з`явився відповідач [PERSON] , про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, за участю його представника адвоката Прокопенко О.П. Судом встановлено: відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 06-3NSZ/22-124-01090 від 09.10.2019 року, укладеного АТ «СК «Альфа-Гарант» та ТОВ «МВ Стеллар», були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом «VOLVO», д.н.з. [NUMBER] . Постановою Славутицького міського суду Київської області від 09.09.2020 року у справі № 377/507/20 за фактом вказаної ДТП водій [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Згідно з аварійним сертифікатом №32-D/74/9, наданим позивачем, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля марки «VOLVO», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,298) склала 176 403,16 грн., а згідно з рахунком-фактурою СТО № 2008868 від 07.12.2020 - 349 940,36 грн. (без урахування коефіцієнту фізичного зносу). Також страховик та страхувальник уклали угоду про розмір страхового відшкодування від 22.03.2021, у якій дійшли згоди, що сума страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 17.08.2020 року, становить 280 000,00 грн. (за вирахуванням франшизи, амортизаційного зносу деталей) та ця сума є остаточною (п.1, 3 угоди). У подальшому, на підставі рахунку СТО № 2008868 від 07.12.2020, страхового акту № СТ/20/0207 від 13.03.2021, розрахунку страхового відшкодування та укладеної сторонами угоди про розмір страхового відшкодування від 22.03.2021, позивач сплатив страхувальнику (потерпілій особі) вартість завданого матеріального збитку у сумі 280 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 42 від 13.04.2021, № 16342 від 15.04.2021. Заслухавши сторони, вивчивши надані документи, суд дійшов наступного висновку. За приписами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні вимоги стосовно подання доказів сторонами містяться також і в ч.1 ст. 81 ЦПК України, за частиною шостої якої зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази, які подаються сторонами у справі, на підтвердження заявлених позовних вимог або заперечень, повинні бути належними, допустимими, достовірними і достатніми, у розумінні їх правового тлумачення згідно вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України. З аналізу письмових доказів, на яких грунтуються позовні вимоги ТДВ СК «Альфа - Гарант», суд дійшов, що неможливо визнати такими, враховуючи приписи законодавчо - нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини, та аналіз доказів, досліджених під час судового розгляду справи. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено підстави, за яких Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, жодна з яких не підпадає під заявлені позовні вимоги страхової компанії та не підтверджена відповідними доказами. Згідно ч.6 ст.9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. За частиною сімнадцятою даної норми закону страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. За п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до абзацу другого ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з п.22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог ч.ч.2,3 ст.22, ст.1166 та ч.2 ст.1192 ЦК України розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Таким чином, положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах по справі № 910/6094/17 від 02.05.2018, по справі № 910/5001/17 від 12.03.2018, по справі № 910/20199/17 від 01.06.2018, по справі № 910/22886/16 від 01.02.2018, по справі № 910/171/17 від 02.10.2018. Отже, застосування коефіцієнту фізичного зносу на складові частини (деталі) пошкодженого автомобіля у даному випадку є обов`язковим. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06.07.2018 по справі № 924/675/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової авто - товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт. Як було встановлено Господарським судом м. Києва під час розгляду справи № 910/15902/21, копію витягу з постанови якої було додано позивачем до позовної заяви, а судом було витребовано копію даної справи, позивач в особі ТДВ СК «Альфа - Гарант» визначив суму страхового відшкодування без урахування коефіцієнту зносу деталей пошкодженого автомобіля «Вольво» на підставі аварійного сертифікату №32-D/74/9, складеного на його замовлення аварійним комісаром [PERSON] , згідно з яким розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля, склав 176 403,16 грн. без ПДВ, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу у розмірі 0,298%. Дослідивши наданий позивачем даний доказ, суд прийшов до висновку, що зміст вказаного аварійного сертифікату не містить ні формули, ні складових, які застосовувались аварійним комісаром при визначенні коефіцієнту зносу, що позбавляє суд здійснити перевірку доводів позивача у цій частині. Не надав позивач і звіту/консультації 32-D/74/9, які він використав для визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу та коефіцієнта фізичного зносу. На підставі вищенаведеного господарський суд визнав наданий позивачем аварійний сертифікат № 32-D/74/9 неналежним доказом для визначення суми відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. З аналогічних підстав суд відхилив як доказ і наданий позивачем рахунок- фактуру СТО від 07.12.2020 на суму 349 940,36 грн., оскільки зазначена у цьому рахунку СТО вартість відновлювального ремонту була визначена без урахування коефіцієнту фізичного зносу деталей, що є обов`язковим. В той же час ПАТ «HACK «Оранта», тобто страховою компанією, в якій був застрахований транспортний засіб відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, надало висновок фахівця експертно-розрахункового управління [PERSON] , від 24.06.2021, за яким розмір відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля був визначений з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (0,70%), у сумі 100130,64 грн. на підставі долученого розрахунку. Саме цей висновок фахівця експертно-розрахункового управління ПАТ «HACK «Оранта» господарський суд, визнав належним доказом у справі, за яким була визначена реальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Вольво», з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р. та ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи вищенаведені обставини господарський суд дійшов висновку, що реальний розмір збитків, спричинених дорожньо-транспортною пригодою, що має відшкодувати ПАТ «HACK «Оранта», складає 100130,64 грн. (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових 0,70%), яка в повному обсязі була компенсована ПАТ «HACK «Оранта» на користь ТДВ СК «Альфа - Гарант». З урахуванням наведеного, судом зроблено висновок, що ПАТ «HACK «Оранта» за Договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АР/7079440 від 06.03.2020) в повному обсязі відшкодувало завдану майнову шкоду в розмірі реальних збитків (вартості відновлювального ремонту автомобіля «Вольво», який був застрахований за Договором добровільного страхування транспортних засобів №06-3NSZ\\22-124-01090 від 09.10.2019 року в ТДВ «Альфа - Гарант», а тому судом зроблено висновок про безпідставність вимог, пред`явлених до [PERSON] , позивачами. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевикладене дає суду право, зробити висновок, що позивачем не підтверджено належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами реальний розмір збитків, спричинених дорожньо - транспортною пригодою, на підставі яких ТДВ СК «Альфа - Гарант» пред`явлено до [PERSON] , вимоги про стягнення додаткової суми страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 179 869,36 грн. А тому судом зроблено висновок, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. СУДОВІ ВИТРАТИ. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. За приписами ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвокати, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. З метою отримання професійної правничої допомоги 07.04.2023 року [PERSON] був укладений з адвокатом Прокопенко О.П. Договір про надання професійної правничої допомоги, за умовами якого згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку розмір судових витрат за надання правової допомоги складає 8 000 - 10 000 гривень. На виконання умов договору відповідачем проведено оплату за надану правову допомогу в розмірі 8 000 гривень (5 000 грн. + 3000 грн.), що підтверджується доданими до відзиву на позовну заяву та за поданим додатково клопотанням: Договором про надання професійної правничої допомоги від 07.04.2023р., попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, рахунками на оплату №17 від 17.04.2023 р., №25 від 26.03.2023р., квитанціями на оплату заданими рахунками, актами виконаних робіт від 19.04.2023 р., 10.07.2023 р. Даний розмір судових витрат суд вважає обґрунтованим, враховуючи час, затрачений адвокатом на надання консультацій відповідачу [PERSON] , вивчення матеріалів справи, підготовку до суду та участь в якості представника в судовому процесі та відповідають вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і приписам ст.137 ЦПК України, зазначений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із наданими послугами адвоката. З урахуванням вимог ст.ст.133, 137, 141 ЦПК УКраїни понесені [PERSON] витрати за надання професійної правничої допомоги підлягають до стягнення на його користь в сумі 8 000 грн., з позивачів.

Outcome: approved