Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

19 квітня 2023 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області, про визначення способу участі батька у вихованні неповнолітньої дитини. На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 05 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого подружжя має сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 484/4221/19 від 25 листопада 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно судового наказу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 вересня 2019 року, з нього на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.09.2019 року та до досягнення ним повноліття. З того часу шлюбні відносини між подружжям припинились. Відповідачка разом з дитиною мешкає окремо від позивача за адресою: [ADDRESS] адреса місця реєстрації позивача: [ADDRESS] . На момент подання позову у позивача та відповідачки склались нові сім`ї. У відповідачки в новому шлюбі народилася дитина, а він призваний до лав ЗСУ і відповідно знаходиться за межами міста Первомайська. Маючи короткочасні відпустки, має бажання зустрічатися з дитиною хоча б у віхідні дні, однак відповідачка не бажає, щоб я зустрічався із сином, весь час відмовляє мені у зустрічах з дитиною, намовляє сина проти мене і заставляє називати батьком свого нового чоловіка. Крім того, вимагає від позивача письмового підтвердження того, що я відмовляюсь від дитини, а його незгода на таке призводить до того, що вона не дає йому можливості спілкуватись з дитиною. Намагання позивача мирним шляхом врегулювати спір призводять лише до нових конфліктів, так як відповідач небажає його присутності та штучно створює перешкоди у спілкуванні з сином. Позивач, посилаючись на те, що прагне брати участь у вихованні сина, виконувати свої батьківські обов`язки, проте відповідачка всіляко перешкоджає їхньому спілкуванню, просив визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні сина: - у вихідні дні з 18.00 год п`ятниці до 16.00 год неділі два рази на місяць; - під час зимових та літніх канікул дитина повинна проводити з ним по 1/2 частині цих канікул незалежно від їх черговості (перша чи друга); - надавати можливість для спільного з дитиною відпочинку за межами міста Первомайська по 7 днів під час зимових та літніх канікул; - не перешкоджати позивачу бути присутнім під час святкових урочистостей за місцем навчання дитини; - визначити, що святкування днів народження дитини має відбуватись почергово - один рік з позивачем, наступний рік з відповідачкою. Ухвалою суду від 20 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 10 травня 2023 від представника відповідачки адвоката Дорова А.О. надійшов відзив на позов, за яким відповідачка не заперечувала проти участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак просила встановити наступний порядок побачення позивача з сином: - у вихідні дні 1-ої та 3-ої суботи та неділі з 10.00 год. ранку до 16.00 год вечора в присутності відповідачки; - можливість спільного відпочинку під час канікул та святкових днів за домоленістю з відповідачкою. В іншій частині позовних вимог просили відмовити. Ухвалою суду від 26 липня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак представником позивача надано суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, однак представником відповідачки надано суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти участі батька у спілкуванні та вихованні з сином не заперечували, однак згідно поданого відзиву просили суд позовні вимоги задовольнити частково та взяти до уваги графік запропонований відповідачкою. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи за його відустності. Письмові пояснення від 08.06.2023 р. № 4062/3.1-26 по суті розв`язання спору підтримує. Просить постановити рішення в інтересах дитини. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] - є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13 травня 2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 листопада 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 299, розірвано (справа № 484/4221/19). Згідно судового наказу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 вересня 2019 року провадження №2-н/484/361/19, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягнено аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.09.2019 року та до досягнення ним повноліття. З копії паспорту та довідки № 14 від 27.01.2023 року позивач зареєстрований за адресою [ADDRESS] , та дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , військове звання: старший солдат. Згідно довідки 1724 про реєстрацію місця проживання особи зареєстровне місце проживання відповідачки за адресою: [ADDRESS] . Місцем проживання сина сторін, [PERSON] , [INFO] , є місце проживання відповідачки. Згідно письмових пояснень № 4062/3.1-26 від 04.03.2019 року органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області встановлено наступне: "17.05.2023р. спеціалістом управління у справах дітей міської ради була проведена зустріч з батьками дитини. В ході спілкування, внаслідок наявності неприязних стосунків, законні представники дитни не дійшли згоди щодо порядку участі батька у вихованні сина. 22.05.2023р. в управлінні у справах дітей була проведена зустріч з гр. [PERSON] та її малолітнім сином, вичена думка дитини. Водночас, в матеріалах справи відсутні довідка з місця реєстрації, відомості про стан психічного здоров`я позивача, перебування на відповідному обліку у зв`язку зі зловживанням ним алкогольними напоями або наркотичними засобами, характеристики з місця проживання та місця проходження служби, характеристики з місць виховання та навчання дитни, які дають змогу з`ясувати ставлення батьків до виконання своїх обов`язків тощо. Відтак, вказане питання не було розглянуте 02.06.2023р. на черговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини". З долученої до суду представником відповідачки довідки-розрахунку Первомайського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м. Одеса) №26959/6 від 18.04.2023р. вбачається, що у позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів за судовим наказом №2-н/484/361/19, який видано 04.10.2019 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, та станом на 01.02.2023 року складає 3343,90 грн. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) та у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі "М. С. проти України" та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 "Мамчур проти України", ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У частині першій статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України). Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54), і, з метою дотримання такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Сторони не дійшли згоди щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, яка проживає разом із матір`ю. Судом встановлено, що відповідачка не заперечує проти зустрічей позивача з дитиною, однак не погоджується з графіком, вказаним позивачем в позові, а пропонує свій графік зустрічей позивача з сином. Позиція відповідачки зводиться до того, що вона не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною, однак суд не бере її до уваги, оскільки відсутність таких перешкод не призвели б до звернення позивача до суду за захистом свого права на спілкування з сином. При цьому, будь-яких вагомих аргументів, які б свідчили про те, що таке спілкування було можливе та з її боку вчинялися якісь дії для того, щоб позивач мав змогу поспілкуватися з сином, відповідачка не надала. Відповідачка у відзиві зазначила, що між нею та батьком дитини, склалися неприязні стосунки. З огляду на викладене, суд вважає, що вищезазначені обставини лише свідчать про неприязні стосунки між батьками дитини. При цьому жодних відомостей про негативний вплив батька на дитину матеріали справи не містять. Також, під час судового розгляду не встановлено, що батько впливатиме на дитину негативно, щоб не мати права підтримувати звичайні стосунки з сином, які припинились після припинення шлюбних відносин відповідачки з позивачем. Оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами склались складні, напружені стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з сином. Між тим суд зазначає, що, враховуючи місце проживання дитини з відповідачкою, в умовах конфлікту між сторонами створюють для позивача ситуацію невизначеності щодо можливості спілкування з сином. Суд може відмовити в задоволенні позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною якщо цього вимагають інтереси дитини, зокрема якщо будуть встановлені обставини, які перешкоджають спілкуванню. Наприклад, неправомірна або негідна поведінка окремо проживаючого батька в період спілкування з дитиною (з`явлення до дитини в нетверезому стані, налаштовування її проти другого з батьків, схилення до вчинення аморальних вчинків, здійснення відносно дитини насильницьких дії, примус її до надмірної праці, застосування жорстоких форм покарання, зловживання батьківськими правами тощо). Жодних доказів неправомірної або негідної поведінка окремо проживаючого батька під час спілкування із сином відповідачкою не надано. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування батька з сином обов`язковим є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. В ході розгляду справи було встановлено, що висновок органом опіки та піклування не складено, оскільки станом на момент проведення засідання комісії з прав дитини були відсутні певні документи необхідні для вирішення питання про затвердження висновку орагну опіки та пілкування виконавчого комітету Первомайської імської арди про доцільність/недоцільність встановлення порядку участі гр. [PERSON] у вихованні малолітнього сина і воно має бути розглянуте на черговому засіданні комісії з прав дитини 30.06.2023р. Із заяви представника третьої особи вбачається, що останній просить постановити рішення в інтересах дитини. Мати [PERSON] не заперечувала проти участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, пропонує встановити наступний порядок побачення позивача з сином: - у вихідні дні 1-ої та 3-ої суботи та неділі з 10.00 год. ранку до 16.00 год вечора в присутності відповідачки; - можливість спільного відпочинку під час канікул та святкових днів за домоленістю з відповідачкою. Суд вважає, що наявні у справі докази та надані сторонами пояснення свідчать про те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з сином, а тому доводи позивача про те, що відповідачкою йому чиняться перешкоди у вільному спілкуванні та у вихованні сина є обґрунтованими та доведеними. При визначенні способу участі батька у вихованні сина, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дитини, у відповідності до вимог та норм СК України, суд враховує вік та стан здоров`я дитини, індивідуальні потреби дитини даного віку, її особисту прихильність, стосунки усередині родини, а також законодавчо закріплені права батьків брати участь у вихованні дитини. Вирішуючи питання про усунення перешкод батькові у спілкуванні з сином та його вихованні, суд виходить з того, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Пріоритетним інтересом є проживання дітей у сім`ї своїх батьків. Мати, батько, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у один одному у здійсненні матір`ю, батьком своїх прав щодо виховання дітей. Таким чином, позивач має безумовне на рівні з відповідачкою право на спілкування з сином, а також законодавчо закріплений обов`язок на виховання дитини. При ухваленні рішення, суд враховує, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому суд виходить із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, через що має бути визначений спосіб участі позивача у вихованні сина, що не суперечить інтересам дитини. При цьому, суд наголошує, що законодавством передбачено право батька на участь у вихованні сина. Суд, реалізуючи повноваження щодо сприяння сторонам у їх примиренні, через неприязні стосунки, вважає за потрібне зазначити, що сторони перш за все в інтересах самої дитини повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між собою, що у наслідку матиме позитивний вплив на дитину та її виховання. Вимоги позивача про визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з сином, суд вважає обґрунтованими, проте, бажаний ним спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини та призведе до порушення балансу рівності прав всіх членів сім`ї на участь у вихованні дитини. Крім того, в ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з сином буде перешкоджати нормальному його розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача з сином буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як матері, так і батька, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між батьком, та сином, надаючи оцінку запропонованими позивачем та відповідачкою графіками, суд приходить до висновку про те, що з урахуванням віку дитини, її інтересів, відсутності протиправних дій батька стосовно свого сина, бажання бачитися, піклуватися про нього та виховувати його, - вірним буде визначити порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з сином з урахуванням пропозицій матері дитини. Відмовляючи позивачу у задоволенні інших вимог в частині бажаного графіку спілкування та виховання дитини, суд вважає, що встановлення такого способу участі у спілкуванні з сином, з огляду на його вік, характер відносин між сторонами, усталений режим дня та відпочинку дитини, є недоцільним, не буде відповідати інтересам дитини та порушить збалансованість участі матері в її вихованні. Окремо суд вважає за необхідне звернути уваги на те, що матері дитини, та батькові слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного рівномірного спілкування матері, та батька з сином. Таким чином, встановлюючи порядок побачень батька із сином, врахувавши інтереси неповнолітньої дитини, принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне та стабільне бажання батька брати участь у вихованні свого неповнолітнього сина та спілкуванні з ним, наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками, відсутність обставин, які могли б бути підставою для обмеження права батька на спілкування з дитиною, необхідність їхнього спілкування як з батьком, так і з матір`ю, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дитини, зміст заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про можливість визначення порядку періодичних побачень батька з дитиною у присутності матері, оскільки проведення зустрічей без присутності матері може негативно вплинути на психологічний стан дитини, тому що між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок, дитина тривалий час проживає з матір`ю та була позбавлена спілкування з батьком. Для налагодження довірливих стосунків між батьком і дитиною необхідний час, щоб поступово налагодити спілкування та сформувати емоційну прихильність сина до батька. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги закріплене у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України право на спілкування батька з сином та участь у його вихованні, бажання позивача брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, взявши до уваги думку позивачки щодо запропонованого графіку, суд вважає, що наявні підстави для визначення порядку участі позивача у спілкуванні та вихованні сина, однак, за визначеним судом графіком із дотриманням інтересів дитини, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі вище наведеного, з урахуванням інтересів дитини, суд вважає, зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з сином - [PERSON] , [INFO] . Визначити [PERSON] способи участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , наступним чином: - не перешкоджати [PERSON] бути присутнім під час святкових урочистостей за місцем навчання дитини - [PERSON] , [INFO] ; - визначити, що святкування днів народження дитини - [PERSON] , [INFO] має відбуватися почергово, тобто один рік дитини з батьком [PERSON] , наступний рік святкування дня народження дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] ; - побачення [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] встановити у вихідні дні 1-ї та 3-ї суботи та неділі, з 10.00 год. ранку до 16.00 год. вечора в присутності матері [PERSON] ; - можливість спільного відпочинку під час канікул та святкових днів встановити за домовленістю [PERSON] з [PERSON] . Отже, суд вважає, що такий встановлений спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним повністю відповідатиме інтересам як дитини, так і батьків, забезпечуватиме участь батька у процесі виховання дитини. Здебільшого потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Крім того, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати її інтересам. Суд звертає увагу на те, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах за погодженням матері або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення. Об`єктом правосуддя у справах щодо піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батком та його сином, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності. У той же час суд у межах своїх повноважень спрямовує учасників сімейного конфлікту до його вирішення. Враховуючи викладене, та

Outcome: partial