Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . Заява мотивована тим, що з 2009 року заявник та заінтересована особа проживали разом однією сім`єю без укладення шлюбу. [INFO] у них народився син - [PERSON] . Однак, спільне життя сторін не склалося, та з 2012 року вони почали проживати окремо. Заявник зазначає, що після припинення фактичних подружніх стосунків між сторонами, вона не заперечувала з приводу побачень сина з батьком, але [PERSON] почав зловживати своїм правом, та коли дитина почала відвідувати дитячий садочок, часто забирав дитину з садочка без попередження матері, та під час таких зустрічей з дитиною не відповідав на телефонні дзвінки заявника. У зв`язку з чим, з метою попереднього узгодження днів побачень дитини з батьком заявник звернулася до органу опіки та піклування Житомирської міської ради. Виконавчим комітетом Житомирської міської ради було винесено рішення №217 від 11.06.2013 року щодо визначення батьку [PERSON] порядку побачення з сином. Однак поведінка заінтересованої особи з кожним роком все погіршувалася по відношенню до заявника та до дитини, зустрічі [PERSON] з заявником та дитиною все частіше закінчувалися скандалами. У зв`язку з такою поведінкою [PERSON] заявник була змушена змінити місце проживання та переїхала з м. Житомира до м. Вінниця, де проживає з 2020 року. Відповідно до договору оренди квартири, заявник знімає житло у м. Вінниця. Окрім того, заявник з лютого 2021 року працевлаштована у м. Вінниця. У зв`язку з чим контакти заявника та заінтересованої особи стали значно рідшими. Однак на якість спілкування та поведінки [PERSON] це не вплинуло, оскільки практично кожна зустріч чи розмова заявника та заінтересованої особи закінчується скандалом, ініціатором якого був [PERSON] , який таким чином вчиняв стосовно заявника психологічне насильство. Заявник неодноразово намагалася налагодити відносини з батьком їх спільної дитини, для забезпечення інтересів самої дитини. Однак такі намагання не призвели до жодних позитивних результатів. Вкінці 2020 року заявник не стала миритися з такою поведінкою [PERSON] та коли під час чергової зустрічі [PERSON] знову почав неадекватно себе поводити, шукати приводи для сварки, чинити на заявника психологічний тиск - викликала працівників поліції. В результаті чого було складено терміновий заборонний припис відносно [PERSON] та направлено до суду протокол про вчинення особою домашнього насильства. За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення в суді, справу відносно [PERSON] було закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Однак судом першої інстанції було встановлено факт вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявника та їх спільного сина (постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2021 року у справі №127/28493/20). Постановою Вінницького апеляційного суду судове рішення першої інстанції було скасовано у зв`язку з тим, що строк притягнення особи до адміністративної відповідальності закінчився. Після чого поведінка [PERSON] стала кращою, а при спілкуванні із заявником та їх сином він намагався деякий час уникати конфліктних ситуацій, але нещодавно знову почали виникати ситуації, коли [PERSON] починає навмисно ініціювати скандали, в грубій формі спілкується із заявником та її сином, провокує конфлікти. Підтвердженням чергової конфліктної ситуації є складення на [PERSON] термінових заборонних приписів від 29.07.2023 року у зв`язку із вчиненням домашнього насильства відносно заявника та їх сина. Крім того, станом на день подачі даної заяви, в провадженні судді Вінницького міського суду Вінницької області Кашпрука Г.М. перебувають дві справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (справа №127/23593/23 та справа №127/23589/23). Незважаючи на проживання заявника та заінтересованої особи в різних обласних центрах, незаконні дії у виді здійснення психологічного тиску на заявника, [PERSON] здійснює і зараз практично при кожній зустрічі чи телефонній розмові. У зв`язку з чим виникла необхідність вжити заходів для припинення домашнього насильства по відношенню до заявника. Ухвалою суду від 30.08.2023 року заяву прийнято до розгляду у порядку окремого провадження. У судовому засіданні заявник та її представник - адвокат Кобзіна А.С., просили суд задовольнити заяву у повному обсязі та видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , посилаючись на викладенні у заяві обставини. Заінтересована особа [PERSON] та його представник - адвокат Покоєвич А.О. в судовому засіданні заперечили щодо задоволення заяви, посилаючись на безпідставність заявлених вимог та ненадання заявником доказів щодо вчинення відносно неї [PERSON] домашнього насильства. Вислухавши позиції сторін та їх представників, дослідивши матеріали заяви та долучені докази в їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] . Відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.06.2013 року за №217 визначено часи побачення [PERSON] з його сином [PERSON] , [INFO] . Із листа Головного управління національної поліції від 19.10.2020 року за № 1444/231-20, вбачається, що [PERSON] зверталась в органи поліції 12.10.2020 року з проханням вжити заходи до свого колишнього чоловіка [PERSON] . В ході проведеної перевірки з останнім була проведена бесіда профілактичного характеру про неприпустимість вчинення протиправних дій відносно [PERSON] . Стосовно заінтересованої особи [PERSON] , 12.10.2022 року, 29.07.2023 року, 29.08.2023 року винесено терміновий заборонний припис. Постановою Вінницького апеляційного суду від 06.04.2023 року, постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2021 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП - скасовано, провадження у справі закрито. Відповідно до Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, передбачені ч. 2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Суд звертає увагу, що заявницею та її представником не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно [PERSON] . Статтею 81ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), 26 вересня 2019 року в справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року в справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року в справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року в справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 752/10604/19 (провадження № 61-3604св21), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21 (провадження № 61-7884св21). Таким чином, звернувшись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявниця не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Також судом наразі не встановлено вірогідність настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Суд, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України\~належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищезазначене, прийшов до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису. Таким чином [PERSON] в порушення вимог\~ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних, допустимих, достовірних, достатніх та загалом будь яких доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] відносно неї психологічного, економічного та/або фізичного насильства, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у випадку не видачі щодо [PERSON] обмежувального припису, а тому законні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису у суду відсутні. Відповідно до ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed