Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєва Вікторія Вікторівна, в якій просив: визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за законом, достатній для подання заяви на прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після батька [PERSON] , померлого [INFO] , встановивши, що строк пропущений з поважної причини. В обґрунтування позову вказує на те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , в якій вони разом постійно проживали до смерті матері. Право власності на зазначену квартиру було набуто матір`ю - [PERSON] 15 березня 2000 року на підставі Договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого у КП «ДМБТІ» за реєстраційним № 111-141 від 07 квітня 2000 року. Після смерті матері позивач звернувся за консультацією до нотаріуса, який йому повідомив, що у разі проживання та реєстрації разом зі спадкоємцем на час його смерті, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори - подавати не потрібно. 24 липня 2021 року, коли у позивача з`явилася можливість, кошти та час, він звернувся до приватного нотаріуса Яковлевої І.М. за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрила спадкову справу № 68033145 після смерті [INFO] [PERSON] . Відповідно до документів, квартира повністю належить його матері, тим більше мати за життя неодноразово наголошувала, що після її смерті квартира буде належати позивачу, так як окрім нього, у матері нікого немає. Але, несподіванкою для нього стала новина, що спадкова квартира [ADDRESS] належить не тільки матері, а і батьку позивача - [PERSON] , так як вони, як з`ясувалося, знаходилися у зареєстрованому шлюбі аж до смерті матері. Про це позивачу повідомила приватний нотаріус Яковлева І.М. Про існування батька позивач знав, але з ними батько не жив, зі слів матері в нього була інша сім`я, з ним батько не спілкувався, єдиний раз батька він бачив приблизно у 13 років. Він тільки знав, що у батька є рідна сестра - його тітка, у якої є дочка [PERSON] , з якою вони в дитинстві разом їздили на відпочинок з бабусею - мамою батька. Мати не хотіла вести розмови відносно батька, дуже нервувала та засмучувалась. Позивач навіть і уявити не міг, що мати знаходилась у зареєстрованому шлюбі з батьком. Він завжди вважав, що батьки розірвали шлюб або взагалі в ньому не перебували. 06 серпня 2021 року було отримано Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, де зазначено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) знаходяться у шлюбі з 20 січня 1990 року. Також, приватним нотаріусом Яковлевою І.М. було отримано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 65727947 від 24 липня 2021 року, де зазначено, що батько позивача - [PERSON] помер [INFO] і спадкову справу відкрито приватним нотаріусом Скосарєвою В.В. 30 липня 2021 року позивач надав приватному нотаріусу Скосарєвої В.В. заяву щодо зупинення видачі свідоцтва про право на спадкування та хотів надати заяву про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , але займатися документами нотаріус не стала, так як не було відповідей на запити нотаріуса та нотаріус йшла у відпустку, у зв`язку з чим йому призначено було прийом на 27 серпня 2021 року. З відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради вбачається, що на день смерті [PERSON] склад зареєстрованих з ним за адресою: [ADDRESS] осіб становить дві особи: [PERSON] та [PERSON] . 27 серпня 2021 року у призначений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В. В. час, після перевірки документів, які знаходяться в спадковій справі, була отримана постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії у зв`язку з тим, що [PERSON] було пропущено строк для прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України, а саме у відповідності до ст. 1269 ЦК України, не була подана заява про прийняття спадщини до нотаріуса у шестимісячний строк після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та відсутня сумісна реєстрація разом із спадкодавцем за однією адресою. Спадкова справа № 14/2021 була заведена 22 березня 2021 року приватним нотаріусом Скосарєвою В.В. на підставі заяви племінниці померлого - [PERSON] . З огляду на статтю 1270 ЦК України останнім днем подачі заяви для прийняття спадщини було 10 червня 2021 року. Померлим [INFO] батьком [PERSON] за життя заповітів не складено. Також, після смерті [INFO] батька - [PERSON] , відкрилася спадщина на частину квартири [ADDRESS] , про що він дізнався від приватного нотаріуса Скосарєвої В.В. Спадкова справа № 14/2021 від 22 березня 2021 року після смерті батька була відкрита за заявою племінниці [PERSON] , яка знала про те, що у померлого [PERSON] є рідний син - позивач [PERSON] , але не повідомила про це нотаріусу, що і потягнуло за собою пропущення ним строку на прийняття спадщини. У зв`язку з викладеним вважає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] , пропущений позивачем з поважних причин. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. 16 грудня 2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач не визнає з огляду на наступне. Як зазначає позивач, він лише 24 липня 2021 року дізнався від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевої І.М., про те, що його мати [PERSON] , яка померла [INFO] знаходилась у зареєстрованому шлюбі з його батьком - [PERSON] , який помер [INFO] та у період шлюбу ними була придбана квартира [ADDRESS] . Також, після смерті батька [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина на частину квартири [ADDRESS] , про що начебто позивач дізнався зі слів приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Скосарєвої В.В. Відповідач не заперечує з приводу зазначеної інформації, а заперечує проти задоволення позовної заяви у частини того, що позивач начебто не знав про смерть свого батька - [PERSON] та з поважної причини пропустив строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Так, [PERSON] з 2015 року перебував у місцях ув`язнення (у [ADDRESS] . [PERSON] періодично їй дзвонив та неодноразово говорив, що спілкується з сином - [PERSON] , так само питав у неї чи хоче вона спілкуватися з [PERSON] ) чи ні. Вона не бачила в цьому необхідності, так як не спілкувалася з цією людиною більше 20 років. Про те, що її дядько помер, вона дізналася від його сина - [PERSON] , а саме [INFO] , коли їй прийшло повідомлення в соціальній мережі (Фейсбук, месенджер). У повідомленні позивач просив терміново йому зателефонувати і написав номер телефону, за яким вона може з ним зв`язатися. Ввечері 10 грудня 2020 року вона подзвонила позивачу та останній повідомив, що йому дзвонили з в`язниці і сказали, що його батько - [PERSON] помер. Позивач сказав їй, що не розуміє, що від нього хочуть, та сказав що скине смс-повідомлення з номером телефону начальника відділення, в якому знаходився дядько (батько позивача). Повідомлення вона отримала через кілька хвилин. Вона подзвонила за номером, який був вказаний в смс ( [NUMBER] ) та [PERSON] - начальник відділення в`язниці (в якому дядько відбував покарання), повідомив, що [PERSON] ввечері 09 грудня 2020 року стало погано, йому викликали швидку допомогу і в супроводі співробітників в`язниці він був доставлений в лікарню (в реанімацію), але рано вранці [INFO] помер. Вранці 15 грудня 2020 року вона поїхала в м. Кривий Ріг. Під час зустрічі з [PERSON] останній сказав, що пояснював сину [PERSON] причину дзвінка і повідомляв, що необхідно приїхати і вирішити всі питання з приводу поховання тіла [PERSON] . Того ж дня вона отримала лікарське свідоцтво про смерть № 2870 на ім`я померлого [PERSON] , довідку про причину смерті, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, дозвіл на видачу трупу [PERSON] 16 грудня 2020 року тіло дядька привезли у м. Дніпро, де він і був похований. Після телефонної розмови з сином дядька 10 грудня 2020 року, останній жодного разу не передзвонив, зв`язок вони не підтримують. Виходячи з вищенаведеного, вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . У зв`язку з викладеним просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. 07 лютого 2022 року від представника позивача - [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Викладені у відзиві на позовну заяву обставини не відповідають дійсності. У відзиві на позовну заяву [PERSON] не заперечує з приводу зазначених [PERSON] у позовній заяві обставин щодо відкриття спадкової справи за заявою відповідача, про обізнаність існування у померлого [PERSON] рідного сина - позивача по справі, але не повідомила про це нотаріуса, що і потягнуло за собою пропущення позивачем строку на прийняття спадщини. Посилання у відзиві на те, що померлий [PERSON] у телефонній розмові неодноразово говорив, що спілкується з сином, не заслуговує на увагу, так як це не відповідає дійсності. Наведені у відзиві обставини щодо будь-яких дзвінків, смс-повідомлень, передачі номерів телефонів [PERSON] від [PERSON] не мали місця. Отже, від кого [PERSON] дізналася про смерть батька позивача (її дядька) - [PERSON] , не відомо. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 08 серпня 2023 року додатково пояснив, що про смерть батька - [PERSON] та про відкриту спадкову справу щодо майна померлого батька, яка була відкрита приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В., він дізнався від приватного нотаріуса Яковлевої І.М. під час оформлення спадщини після смерті матері - [PERSON] . Відносин з батьком він не підтримував та не знав, що його мати до смерті перебувала з батьком в зареєстрованому шлюбі. Про те, що його батько перебуває в місцях позбавлення волі, йому також нічого відомо не було. Відповідач [PERSON] є дочкою його хрещеної та племінницею його батька. З відповідачем він не спілкувався. Інспектор виправної колонії, де перебував батько, йому ніколи не дзвонив. При цьому, він визнає, що мобільний номер [NUMBER] дійсно належить йому, даним номером він користується вже більше 5 років. Останній раз з батьком він спілкувався у років 12-13. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 08 серпня 2023 року додатково пояснила, що померлий [PERSON] є її рідним дядьком. Вони проживали разом: бабуся, вона, дядько та його брат. Іноді з ними проживала також і її мати. Позивача [PERSON] вона останній раз бачила в дитинстві. Їй було відомо, що [PERSON] перебуває в місцях позбавлення волі. Зв`язок з дядьком вона підтримувала, поки її бабуся була жива, вони спілкувались через бабусю. Після смерті бабусі вона лише надсилала дядьку посилки. Інших дітей її дядько - [PERSON] не мав. Про смерть [PERSON] вона дізналась від самого позивача, який надіслав їй повідомлення про те, що їм треба поговорити, та згодом у телефонній розмові повідомив про смерть дядька та що він не розуміє, що від нього хочуть представники колонії а тому похованням батька він займатися не буде. Позивач казав, що йому подзвонили з виправної колонії, а саме чоловік на ім`я [PERSON] , який повідомив про смерть батька. Після цього [PERSON] скинув їй в смс-повідомленні номер телефону того чоловіка на ім`я [PERSON] , з яким вона згодом зв`язалась по телефону. Похованням дядька займалась саме вона. Третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєва В.В. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Допитаний в судовому засіданні 18 травня 2023 року в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що позивач [PERSON] є його знайомим, з яким вони познайомились у 2010 році. Він був знайомий з матір`ю [PERSON] , приходив до них у гості. На теперішній час [PERSON] проживає разом з бабусею. Про батька [PERSON] він ніколи не чув. [PERSON] про батька ніколи нічого не розказував. [PERSON] лише сказав, що про смерть батька йому повідомила нотаріус, до якого він звернувся для оформлення спадщини після смерті матері. Допитаний в судовому засіданні 06 липня 2023 року в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що він працює інспектором відділу нагляду та безпеки в ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)». [PERSON] відбував у даній виправній колонії покарання. [PERSON] помер [INFO] . Після цього, в день смерті [PERSON] він почав з`ясовувати родинні зв`язку [PERSON] з його записної книжки. У записній книжці було знайдено номер телефону підписаний як «син». Він подзвонив по номеру та з`ясувалося, що це син померлого на ім`я [PERSON] . Він розповів [PERSON] , що батько помер [INFO] та що треба комусь з рідних отримати тіло для поховання. Однак, після цього з [PERSON] він більше не спілкувався. Через деякий час йому подзвонила відповідач [PERSON] , яка розповіла що номер телефону їй передав [PERSON] , якому [PERSON] дзвонив раніше з повідомленням про смерть [PERSON] . Після розмови з [PERSON] він зрозумів, що отриманням тіла та похованням буде займатися саме вона, оскільки син [PERSON] не виявив бажання цим займатися. Через деякий час [PERSON] приїхала до виправної колонії за тілом померлого [PERSON] та забрала його для поховання. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у м. Дніпропетровську, що підтверджується копією його паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 22 жовтня 2007 року (а.с. 9). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 вересня 1991 року Відділом РАЦС виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1646, вбачається, що батьками [PERSON] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 17). Батьки позивача перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 січня 1990 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00032006022 від 06 серпня 2021 року (а.с. 16). Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З пояснень сторін судом встановлено, що батьки позивача не проживали однією сім`єю тривалий час, приблизно з початку 2000-х років. Позивач [PERSON] був зареєстрований та проживав разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-12337 від 12 серпня 2021 року (а.с. 21). [INFO] мати позивача - [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 31 січня 2018 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 225 (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. На момент смерті матері позивача [PERSON] , тобто станом на 28 січня 2018 року, шлюб між нею та батьком позивача - [PERSON] розірваний не був. [INFO] батько позивача - [PERSON] , [INFO] , також помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 05 серпня 2021 року Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 2180 (а.с. 23). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. На момент смерті, тобто станом на [INFO] , батько позивача - [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним були зареєстровані також: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповіддю Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-11964 від 05 серпня 2021 року (а.с. 24). При цьому, на момент смерті [PERSON] відбував покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)» за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року по справі № 205/8326/15-к (а.с. 69-71), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року (а.с. 72-73). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] як син померлого. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У частині 1 статті 1269 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). 22 березня 2021 року, тобто у встановлений Законом шестимісячний строк, відповідач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвої Вікторії Вікторівни з заявою про прийняття спадщини після смерті дядька - [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 109), у зв`язку з чим 22 березня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В. було заведено спадкову справу № 14/2021 (номер у спадковому реєстрі - 67380915), копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 104-121). 30 липня 2021 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвої В.В. звернувся [PERSON] з заявою, в якій просив призупинити та не видавати у спадковій справі № 67380915 спадкоємцям свідоцтво про спадкування після смерті [INFO] [PERSON] до вирішення судом питання щодо захисту його законних прав на отримання спадщини, посилаючись на те, що 24 липня 2021 року він від приватного нотаріуса Яковлевої Інни Миколаївни, у якої відкрита спадкова справа після смерті [INFO] його матері [PERSON] , дізнався про смерть [INFO] його батька [PERSON] та про наявність заведеної після його смерті [INFO] спадкової справи у приватного нотаріуса Скосарєвої В.В. (а.с. 121). 27 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвої В.В. з заявою, в якій просив надати йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 114). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвої В.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 серпня 2021 року [PERSON] було відмовлено у вчинені нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки [PERSON] було пропущено строк для прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України, а саме у відповідності до ст. 1269 ЦК України не була подана заява про прийняття спадщини до нотаріуса у шестимісячний строк після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та відсутня сумісна реєстрація разом із спадкодавцем за однією адресою (а.с. 115). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Звертаючись до суду з даним позовом позивач [PERSON] наполягав на тому, що пропустив встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки з батьком він взагалі не спілкувався, про смерть батька йому не було відомо, а про його смерть та про наявність заведеної приватним нотаріусом Скосарєвою В.В. 22 березня 2021 року спадкової справи він дізнався лише 24 липня 2021 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевої Інни Миколаївни, у якої відкрита спадкова справа після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти задоволення позовних вимог [PERSON] , наполягала на тому, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] без поважних причин, оскільки про смерть [PERSON] вона дізналась від самого позивача, який 10 грудня 2020 року надіслав їй повідомлення в соціальній мережі «Фейсбук» через додаток «Мессенджер», в якому повідомив, що їм треба поговорити та вказав свій мобільний номер, за яким вона може з ним зв`язатися, а згодом у телефонній розмові повідомив, що з виправної колонії йому подзвонив чоловіка на ім`я [PERSON] та сказав, що [PERSON] помер. Після цього [PERSON] надіслав їй смс-повідомлення з номером телефону контактної особи з виправної колонії, за яким вона зателефонувала, та згодом займалась похованням [PERSON] . В обгрунтування позову та доведення перед судом поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилався на той факт, що він не знав про смерть батька а отже не міг звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Надаючи оцінку доводам позивача щодо поважності причин пропуску строку суд зазначає наступне. Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем під час розгляду справи не доведено та не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, що він насправді не знав про смерть батька а тому з поважної причини пропустив встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті його батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України cуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини суд виходить з того, що необізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця може бути поважною причиною, однак виключно у випадку доведення перед судом правдивості того, що спадкоємець дійсно не знав про смерть. Натомість, у даній справі твердження позивача щодо його необізнаності про факт смерті батька не підтверджені переконливими та достатніми доказами, та у повній мірі спростовуються встановленими під час розгляду справи обставинами та наявними доказами. Так, з листування у соціальній мережі «Фейсбук» (додаток «Мессенджер») вбачається, що з акаунта «[PERSON]» було направлено повідомлення такого змісту: 10 грудня 2020 року о 12:26 «Привет [PERSON]», «Надо поговорить срочно», «Мой номер [NUMBER]», 10 грудня 2020 року о 12:40 «Мой номер [NUMBER]» (а.с. 242), а також наявний скріншот з телефону з смс-повідомленням від абонента «[PERSON]» з номером [NUMBER] , яке надійшло 10 грудня 2020 року о 19:20 наступного змісту «[PERSON] Зона Телефон - Мобильный: [NUMBER]» (а.с. 243). Допитаний під час розгляду справи в якості свідка [PERSON] , який працює інспектором відділу нагляду та безпеки в ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» також підтвердив, що в день смерті [PERSON] у камері серед записів померлого було знайдено номер телефону сина останнього на ім`я [PERSON] , після чого він додзвонився за цим телефоном сину померлого, яким виявився позивач, та повідомив про смерть [PERSON] , який в свою чергу подзвонив [PERSON] та передав номер телефону [PERSON] для зв`язку. Позивач під час розгляду справи хоча і заперечував факт спілкування телефоном 10 грудня 2020 року з відповідачем [PERSON] та співробітником ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» - допитаним під час розгляду справи свідком [PERSON] , однак разом з цим визнавав, що він вже більше 5 років користується мобільним номером [NUMBER] . Саме такий номер [NUMBER] позивач вказав у даній позовній заяві, як контактний номер його телефону. Крім того, під час розгляду справи сторони визнавали, що позивач [PERSON] є єдиним сином померлого [PERSON] , що додатково свідчить про те, що свідок [PERSON] 10 грудня 2020 року телефонував саме позивачу [PERSON] . На переконання суду про обізнаність позивача саме з 10 грудня 2020 року про смерть [PERSON] , а не з 24 липня 2021 року, як наполягав позивач, свідчить і те, що саме в цей день (10 грудня 2020 року), тобто в день смерті [PERSON] , з номеру телефону позивача відповідачу надійшло повідомлення «Надо поговорить срочно». Крім того, судом встановлено, що саме позивач надіслав відповідачу номер телефону [PERSON] , який працює інспектором відділу нагляду та безпеки в ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)». Наявні в матеріалах справи докази у повній мірі узгоджуються з показаннями свідка [PERSON] , що дає достатньо підстав для висновку про об`єктивність та правдивість встановлених судом обставин, а саме про обізнаність позивача про смерть батька [INFO] . Усі заперечення позивача про те, що він не спілкувався з відповідачем та не направляв їй смс- повідомлення судом до уваги не беруться, як недоведені та неправдиві, та такі, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, проаналізувавши всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та показання допитаного під час розгляду справи свідка [PERSON] , суд вважає встановленим той факт, що про смерть батька - [PERSON] позивач [PERSON] дізнався саме 10 грудня 2020 року, а не 24 липня 2021 року, як зазначає позивач в обґрунтування позову. Цивільний процесуальний кодекс передбачає обов`язок сторін добросовісно користуватися належними їм правами і виконувати процесуальні обов`язки. Однією з основних засад цивільного судочинства визначено неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини 3 статті 2 ЦПК України). У частині 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні. За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом, що закріплено у частині 4 статті 43 ЦПК України. Судом встановлений факт порушення позивачем покладених на нього обов`язків в частині надання суду повних і достовірних пояснень, оскільки він особисто в судовому засіданні заперечував факт спілкування з відповідачем 10 грудня 2020 року, незважаючи на наявність в матеріалах справи доказів, якими достовірно підтверджується його листування з відповідачем з належного йому номеру телефону. Суд приходить до переконливого висновку, що позивач під час розгляду справи намагався ввести суд в оману та надавав неправдиві пояснення з приводу обставин справи, зокрема, дати, коли він дізнався про смерть [PERSON] та обставин, при яких він про це дізнався. Такі дії позивача суперечать завданням цивільного судочинства, метою якого є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення спору задля ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів учасників справи. Отже, суд констатує, що наведені позивачем в обґрунтування поважності пропуску строку для прийняття спадщини причини, а саме - необізнаність про факт смерті батька, виявилися неправдивими та перед судом не доведеними. Будь-яких інших обставин на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач у позовній заяві та під час розгляду справи не наводив. Враховуючи викладене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до переконливого висновку про відсутність у позивача поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки про смерть батька він дізнався у день його смерті. Таким чином суд зазначає, що позивач мав можливість протягом шести місяців подати заяву про прийняття спадщини, однак не зробив цього. З огляду на викладене, оскільки під час розгляду справи не було встановлено зазначених позивачем поважних причин пропуску встановленого статтею 1270 ЦК України шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті його батька - [PERSON] , померлого [INFO] , суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими, та недоведеними. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю ним обставин, зазначених в обґрунтування позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, то судові витрати позивача по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. На підставі ст.ст. 15, 16, 1216, 1217, 1220, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed