Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про виключення з актового запису народження дитини запису про батька, внесення змін до актового запису про народження дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач працює асистентом кафедри хірургії і проктології державного закладу «Запорізька медична академія післядипломної освіти МОЗ України», та постійно знаходиться на роботі, на чергуваннях, не приходить додому ночувати, з цього приводу в родині дужче часто виникали суперечки та сварки, внаслідок чого був вимушений періодично мешкати за іншою своєю адресою. Так перебуваючи у законному шлюбі у 2015 році позивач надавав медичні консультації батьку відповідачки [PERSON] , з якою декілька раз бачився. Після надання медичних консультації її батьку позивач з відповідачкою не бачився, а тільки спілкувався з нею по справам її батька по телефону, в неї було своє особисте життя і вона не цікавилася справами позивача, але влітку 2016 року відповідачка несподівано повідомила, що вона вагітна і позивач є нібито батьком її дитини. [INFO] відповідач народила дитину, і попросила позивача приїхати забрати її та відвезти додому з дитиною, позивач погодився їй допомогти. Приїхав та забрав з пологового будинку та відвіз додому з дитиною. Позивач вказує, що трохи сумнівався, та вагався, що він є батьком дитини, але вирішив допомагати відповідачу матеріально та морально, намагався піклуватися про дитину, придбав одяг, іграшки та продукти харчування. При цьому ніяких стосунків після народження дитини [PERSON] , [INFO] у позивача з відповідачем не було, позивач щомісячно надавав відповідачу фінансову допомогу на дитину, але з часом відповідач почала вимагати все більше і більше грошей на себе та на дитину погрожуючи розповісти дружині позивача про стосунки, тому був вимушений піти на уступки відповідачу та надавати їй ще більше фінансову допомогу на відповідача та на дитину. Позивач вказує, що про те, що він є офіційно батьком дитини і при реєстрації народження відповідачка вказала його батьком дитини, йому було не відомо аж до 2021 року, про що було внесено відомості до актового запису про народження серія [NUMBER] від 29.11.2016 року, позивач довідався після того як отримав листа № 5 від 13.07.2021р. з Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) з Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя, коли наклали арешт на автомобіль та грошові кошти, та пізніше коли ознайомився з матеріалами цивільної справи про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини довідався, що відповідачка при реєстрації народження вказала саме позивача батьком дитини та внесла відомості до актового запису про народження. Позивач з цим фактом категорично не згодний з наступних підстав: не є батьком [PERSON] [INFO] , оскільки не мав ніяких стосунків з його матір`ю, не проживав з нею взагалі. Також [PERSON] свої згоди на запис мене батьком дитини відповідачу не надавав, та ніяких заяв про визнання себе батьком не подавав до Дніпровського районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТ Управління юстиції у Запорізькій області. Беручи до уваги зазначені вище обставини, вважає, що актовий запис про народження дитини, в якому позивач записаний батьком [PERSON] [INFO] , не відповідає дійсності, просить суд виключили відомості про його батьківство з актового запису про народження дитини [PERSON] [INFO] . Ухвалою судді від 08.09.2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Відповідач, в межах встановленого строку подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу в задоволенні позову, зазначаючи, що вона перебувала в стосунках з [PERSON] з березня 2013 року по липень 2020 року, проте у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Від цих стосунків у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , батьком якого у свідоцтві про народження вказано відповідача. Відповідач не має жадного сумніву, щодо батьківства [PERSON] та вказує, що позивач весь час не заперечував походження дитини. До відзиву додала фотокартки, на яких забражений позивач, відповідач, дитина. Проти проведення експертизи ДНК не заперечує. 08.07.2022 року від представника відповідача надійшла заява, разом з доказами, в якій остання зазначила, що відповідачка разом з дітьми покинула територію України, у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України. Ухвалою суду від 15.07.2022 року по справі призначено судово-імунологічну експертизу/судово-біологічну (генетичну) експертизу із застосуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК), проведення якої доручено експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України. Провадження по справі зупинено. Директором Запорізького НДЕКЦ МВС України повернуто без виконання ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2022 року про призначення судово-імунологічної експертизи/судово-біологічної (генетичної) експертизи із неявкою вказаних осіб в клопотанні до експертної установи, відсутність підтвердження оплати повної вартості проведення судової експертизи. Ухвалою судді від 15.11.2022 року поновлено провадження у справі та продовжено розгляд на стадії підготовчого засідання. Представник позивача повторно подала до суду клопотання про призначення експертизи. Ухвалою суду від 18.01.2023 року провадження у справі зупинено та повторно призначено судово-імунологічну експертизу/судово-біологічну (генетичну) експертизу із застосуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК). 18.05.2023 року перший заступник директора Запорізького НДЕКЦ МВС України надіслав до суду повідомлення про неможливість проведення судової експертизи, в якому зазначив, що станом на 12.05.2023 вказані в клопотанні експерта особи до експертної установи одночасно не з`явились, документ, що засвідчує сплату повної вартості проведення експертизи, не наданий. Тобто, біологічні зразки та документ, що засвідчує сплату повної вартості проведення експертизи, не надані, провести судову експертизу не є можливим. Ухвалою судді від 25.05.2023 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче судове засідання, повідомлено сторін про розгляд справи. Ухвалою суду від 08.06.2023 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача, у судовому засіданні просила позов задовольнити, вказала, що позивач зробив усі дії заради того, щоб дізнатись, чи є дитина відповідача його сином. Просить суд трактувати у відповідності вимог ЦПК, неявку відповідача як ухилення від проведення експертизи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься повідомлення відповідача про те, що вона разом з дітьми виїхала за кордон у зв`язку з військовим станом, тому не може прибути. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутність, в якій просила винести рішення на розсуд суду. В судовому засіданні було допитано свідка зі сторони позивача, дружину позивача - [PERSON] , яка пояснила суду, що про відповідачку не знала, чоловік їй цього не розповідав. Про дитину дізналась, коли з поштового ящика дістала свідоцтво про народження дитини. Про те, що чоловік сплачує аліменти їй не було відомо. Повідомила, що чоловік познайомився з відповідачкою і мав певний роман з нею, проте він не повідомляв якого саме характеру були стосунки і [PERSON] , сама не запитувала, однак має підозри, що чоловік зраджував їй. В судовому засіданні було допитано свідка зі сторони позивача, [PERSON] , яка є подругою дружини позивача. Свідок повідомила суду, що у подружжя є син, про іншу дитину вона дізналась від дружини [PERSON] . Про іншу дитину з позивачем не спілкувалась, однак не бачила ніколи його з іншою жінкою. Зазначила, що має підозри стосовно того, що [PERSON] могла маніпулювати ним. Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників провадження, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення і в позові слід відмовити із наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Кам`янсько-Дніпровським РВУМВС України в Запорізькій області області 13 червня 2000 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.11.2016 року, виданого Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] та [PERSON] зазначені батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 1267. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2020 року стягнуто з позивача на користь відповідача, аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач у позовній заяві зазначив, що він із відповідачем не перебував у зареєстрованому шлюбі та має сумніви щодо його батьківства до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В матеріалах справи наявна копія заяви матері та батька дитини про визнання батьківства від 29.11.2016 року, яку долучила представник позивача. Відповідно вищевказаної заяви, [PERSON] визнав себе батьком [PERSON] , який народився [INFO] . У графі «батько» вказано [PERSON] , [INFO] , у графі «мати» вказано [PERSON] , що закріплено підписами батька та матері. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради СРСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція) закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 7 Конвенції дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі, звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини, у порядку ч. 1 ст. 138 СК України. Відповідно до ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Ухвалами Ленінського районного суду м. Запоріжжя за клопотанням позивача неодноразово була призначена судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої було доручено експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України. Однак, сторони одночасно не з`явились, документ, що засвідчує сплату повної вартості проведення експертизи в експертну установу, не наданий. Тобто, провести судову експертизу не виявилось можливим. У судовому засіданні адвокат Шокарєва А.В. зазначила, що послуги експерта були сплачені, на підтвердження цього надала копію квитанції, тому вона вважає, що експертиза не була проведена тільки з вини відповідача, яка ухиляється від проведення даної експертизи, надсилаючи на адресу суду заяви про неможливість явки, а не з тих підстав, які зазначені в повідомленні експерта, щодо ненадання доказу повної сплати вартості експертизи. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] не з`явилася в експертну установу та не забезпечила явку малолітнього [PERSON] , [INFO] , на відбір біологічних зразків. При цьому, суд враховує, що відповідачка разом з [PERSON] , [INFO] , виїхали за межі України. Вказане підтверджується даними паспорта громадянина України для виїзду за кордон (відповідними відмітками). Про неможливість явки до експертної установи відповідачка надсилала повідомлення, а зокрема про те, що вона разом із малолітнім [PERSON] , [INFO] проживають за кордоном і в зв`язку із запровадженням в України військового стану, вони об`єктивно не мають змоги прилетіти в Україну на здачу аналізів ДНК. При цьому, позивач, його представник не клопотали перед судом про вирішення питання можливості відібрання необхідних біологічних зразків у малолітнього [PERSON] , [INFO] , за межами України. Також суд враховує, що дійсно 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 (зі змінами) введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. В силу ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідачка [PERSON] , як мати малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в умовах військового стану, запровадженого в Україні, мала насамперед діяти в інтересах малолітнього сина, зобов`язана була піклуватися про його безпеку та забезпечити йому такі умови, які б якнайбільш відповідали безпеці дитини. А тому, враховуючи вищезазначені обставини, суд не вбачає підстав для визнання факту ухилення відповідачки [PERSON] від проведення експертизи на предмет встановлення кровного споріднення між [PERSON] та малолітнім [PERSON] , [INFO] , та визнання факту для з`ясування якого така експертиза призначалася. Також, суд зазначає, що вартість проведення судової молекулярно-генетичної експертизи в цивільних провадженнях та молекулярно-генетичного експертного дослідження в підрозділах Експертної служби МВС установлена постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2007 року № 795 «Про затвердження переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції та Державної міграційної служби, і розміру плати за їх надання» (із змінами). Відповідно до пункту 3 Порядку «Про затвердження переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції та Державної міграційної служби, і розміру плати за їх надання», надання послуг здійснюється після підтвердження їх оплати. Проте, в повідомленні експерта про неможливість проведення судової експертизи зазначено, що документ, який засвідчує сплату повної вартості проведення експертизи, не наданий. Підтвердженням оплати послуг є надані замовником документ або інформація (реквізити платежу) про внесення плати в будь-якій формі. Таким чином, крім проведення самої оплати за експертизу, позивач повинен надати в експертну установу документ, який підтверджує факт такої оплати. В судовому засіданні, представник позивача не довела факту надання в експертну установу квитанції про сплату вартості експертизи, а тому її твердження про те, що експертиза не була проведена тільки з причини неявки відповідача з дитиною, а не в тому числі, несплати вартості експертизи, є неспроможними. Підставою для категоричного висновку для оспорювання батьківства в судовому порядку може бути лише висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства». Суд також враховує психологічне значення для дитини рішення суду, оскільки завдяки цьому рішенню дитина одержує можливість реалізувати своє природне право знати свого батька. Завдяки йому утверджується природний обов`язок батька турбуватися про своїх нащадків. Статтею 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 року та ратифікованою постановою ВРУ від 27.02.1991 року № 789-XII, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Питання щодо походження дитини від батька суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, однак, відповідно до ч. 6 ст.81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не було надано належних та допустимих доказів, що спростовують його кровну спорідненість з дитиною. Отже, суд на підставі вищевикладеного, з урахуванням інтересів малолітньої дитини, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі ст.ст. 7, 12, 126, 136 СК України,

Outcome: dismissed