Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

До суду звернулась позивачка з позовними вимогами до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів за договором вкладу. В обґрунтування позову зазначила, що між нею та відповідачем було укладено договір №SAMDNWFD0072477254001 вклад «Стандарт» строковий на 12 міс. Без можливості дострокового розірвання від 18.09.2019. Надалі було укладено 24.09.2019, 11.09.2020 та 21.09.2020 додаткові угоди до депозитного договору, якими внесено до нього зміни. Основна мета змін полягала в продовженні строку дії вкладу на 12 місяців до 18.09.2021 включно. Крім цього, 24.09.2019 між відповідачем та ПП «Магнат Дизайн Центр» було укладено кредитний договір №КЗVKLOK82555 від 24.09.2019. В той же день було укладено договір застави № КЗVKLOK82555/DZ. За умовами договору застави заставодавцем (позивачем) було надано в заставу майнові права на отримання грошових коштів в повному обсязі по Депозитному договору в забезпечення виконання зобов`язання ПП «Магнат Дизайн Центр» перед відповідачем по кредитному договору. 11.09.2020 та 21.09.2020 було укладено додаткові угоди до договору застави. Відповідно до умов депозитного договору (зі змінами та доповненнями внесеними Додатковими угодами), строк дії вкладу складає 12 міс. до 18.09.2021 включно. Водночас, грошові кошти в сумі 1194991,58 грн, наявні на рахунку № [NUMBER] , відкритому на підставі депозитного договору, були списані банком на виконання кредитного договору як заставу ще 17.09.2021, тобто до моменту припинення строку депозиту за депозитним договором. А проценти, нараховані по депозитному договору в розмірі 105018,47 грн., в цей же день (17.09.2021) банк перерахував з поясненням, як зазначено у виписці по рахунку, «пересчет процентов при досрочном расторжении депозита». Внаслідок такого перерахунку банком, на рахунку [PERSON] залишилась всього одна копійка. Тобто, проценти фактично були повністю списані. Виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 18.09.2019 по 17.09.2021 додаємо до позову. При цьому, будь-якого повідомлення від банку щодо дострокового припинення депозитного договору і перерахування банком суми депозиту у порядку звернення стягнення на предмет обтяження позивачем отримано не було, як і не було ініційовано останнім здійснення його припинення. Отже, позивачка вважає, що будь-які правові підстави для дострокового розірвання депозитного договору і використання грошових коштів, наявних на рахунку № [NUMBER] , для задоволення вимог кредитора (відповідача) за кредитним договором, були відсутні, у зв`язку із порушенням банком визначеного сторонами в депозитному договорі і в договорі застави порядку звернення стягнення на предмет обтяження, а також були відсутні підстави для перерахування та списання процентів по депозиту. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача ненараховані і невиплачені 105018,47 грн. процентів, що нараховуються на суму вкладу в розмірі 1300000,00 грн. період нарахування яких з 21.09.2021 які нараховуються відповідно до умов договору №SAMDNWFD0072477254001 вклад «Стандарт» строковий на 12 місяців без можливості дострокового розірвання від 18.09.2019. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 4135,83 грн. та інфляційні втрати в розмірі 32788,01 грн. Ухвалою суду від 13.02.2023 у справі за вказаним позовом було відкрито провадження за правилами (спрощеного) позовного провадження. 20.06.2023 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов по справі відзив. В якому представник відповідача позов вважав необґрунтованим, просив відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до договору про внесення змін до договору застави № КЗVKLOK82555/DZ від 24.09.2019, термін виконання кредитного договору був 10.09.2021, відповідно до довідки від 23.05.2023 стан заборгованості на 10.09.2021 складав: 1257305,75 грн. та відсотки 6531,00 грн. Представник відповідача зазначив, що відповідно до «п.13.7.1. договору застави № КЗVKLOK82555/DZ від 24.09.2019 було передбачено, що при настанні (або порушенні) позичальником будь-яких термінів виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, позичальник/заставодавець доручає заставодержателю провести списання коштів зо всіх поточних та депозитних рахунків позичальника/заставодавця відкритих в установі заставодержателя у порядку, передбаченому дійсним законодавством та кредитним договором. Представник відповідача повідомив суд, що клієнту (позивачку) було проінформовано в Ченнелз (повідомлення в П24): L8AB342CR0000994 10/08/21. Додатково, представник відповідача повідомив, що між сторонами укладено договір банківського рахунку, відповідно котрого не передбачено відповідальність у вигляді пені. Позивач помилково ототожнює пеню, визначену в підпункту 32.3.2 пункту 32.3 статті 32 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, визначену в розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, як міра вілповідальності відповідно ст. 546 ЦК України та проценти за користування, як плата за користування чужими грошовими коштами, визначені ст.ст. 536, 1061, 1214 ЦК України, котрі мають різну правову природу та правове регулювання. 21.06.2023 через канцелярію суду від представника позивача надійшла по справі відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначила, що 17.09.2021 грошові коштів в сумі 1194991,58 грн. наявні на рахунку № [NUMBER] , відкритому на підставі депозитного договору, були списані банком на виконання кредитного договору, як заставу. Тобто, до моменту припинення строку депозиту за депозитним договором, строк дії якого повинен був тривати до 18.09.2021 включно. У відзиві на позов відповідачем вказаного не заперечується. Додатково, представник позивача повідомила, що попри твердження банку, передчасне розірвання 17.09.2021 депозитного договору без повідомлення про це позивача у спосіб визначений договором (п.3.3.4) є неналежним розірванням договору, вчиненим з порушенням умов, досягнутих умовами договору. А отже і списання нарахованих на суму депозиту процентів в розмірі 105018,47 грн., також є незаконним. Також представник зазначила, що процедура звернення стягнення на предмет застави, про яку йдеться в пунктах 13.4.1 та 13.4.3 договору застави та на яку посилається банк у відзиві, описана в пунктах 18 та 19 договору застави, така процедура звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку (а саме так боржник вчинив 17.09.2021, передчасно розірвавши депозит позивача) може вчинятись згідно з законом, умовами Договору застави та умовами депозитного договору. Окремо ще раз представник позивача просить суд звернути увагу суду на тому, що як до цього часу так і в період з 10.09.2021 по 17.09.2021 банк жодним чином не повідомив ( і не намагався повідомити) позивача про намір звернути стягнення на вклад в позасудовому порядку, чим порушив пункт депозитного договору. А отже звернення стягнення на вклад в позасудовому порядку відбулось з порушенням договірних умов, тому підстав списувати проценти за депозитом у банку не було. В судовому засіданні представник позивача позов підтримувала, просила задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено депозитний договір №SAMDNWFD0072477254001 вклад «Стандарт» строковий на 12 міс. Без можливості дострокового розірвання від 18.09.2019. Надалі було укладено 24.09.2019, 11.09.2020 та 21.09.2020 додаткові угоди до депозитного договору, якими внесено до нього зміни. Основна мета змін полягала в продовженні строку дії вкладу на 12 місяців до 18.09.2021 включно. 24.09.2019 між АТ КБ «Приватбанк» та ПП «Магнат Дизайн Центр» було укладено кредитний договір №КЗVKLOK82555 від 24.09.2019. Також 24.09.2019 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір застави № КЗVKLOK82555/DZ . За умовами договору застави [PERSON] було надано в заставу майнові права на отримання грошових коштів в повному обсязі по депозитному договору № SAMDNWFD0072477254001 від 18.09.2019 в забезпечення зобов`язання ПП «Магнат Дизайн Центр» перед АТ КБ «Приватбанк». В обґрунтування позовних вимог, позивачка посилалась на те, що строк дії договору складає 12 місяців, до 18.09.2021 включно, та саме 18.09.2021 можна було б розглядати питання стосовно використання коштів для задоволення вимог кредитора, а кошти сумі 1194991,58 грн. були списані в рахунок погашення заборгованості 17.09.2021, тобто до припинення строку дії депозитного договору, проценти в сумі 105018,47 грн. нараховані за весь період часу були анульовані. При цьому, будь-якого повідомлення щодо дострокового припинення депозитного договору банк не надав. Вважає, що були відсутні підстави для перерахування та списання процентів по депозиту. Посилається на п. 18 договору застави, в якому вказано, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється у випадках, передбачених п.п. 13.4.1, 13.4.2, 13.4.3, 13.5. А також на п.3.3.4. депозитного договору. Про намір звернути стягнення на вклад в позасудовому порядку банк зобов`язаний повідомити використовуючи будь які канали зв?язку: відправлення СМС-повідомлень на мобільний телефон; відправлення повідомлення за допомогою мобільного додатку Вайбер; авторизація за допомогою мобільного телефону та ОТР-пароля; поштовий лист; телеграма; повідомлення електронною поштою; повідомлення в банкоматах та терміналах самообслуговування; друк інформації на чеках в POS-терміналах; IVR-обдзвін; комунікації у мобільному додатку Приват24; в тому числі в чаті з персональним менеджером «Чат Sender», а також за допомогою інших мобільних додатків банка та інших засобів комунікації. Повідомлення надсилаються одночасно з реєстрацією в державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на вклад. Вважає що вказані пункти договорів підтверджують обов?язок банку повідомити [PERSON] про намір звернення стягнення на вклад в позасудовому порядку, та наголошує, що її не було повідомлено про розірвання депозитного договору. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Суд зробив висновок, що доводи позивачки не знайшли свого підтвердження, оскільки вона не надала суду належних та допустимих доказів порушення її прав, виходячи з наступного. Детально дослідивши договір про внесення змін до договору застави № КЗVKLOK82555/DZ від 24.09.2019 вбачається: п. 1 Сторони домовились з 21.09.2020 внести зміни до договору застави №K3VKLOK82555/DZ від 24.09.2019. п. 2 За цим договором заставою забезпечується виконання зобов`язань ПП «Магнат Дизайн Центр», що випливають за кредитним договором. №K3VKLOK82555 від 24.09.2019 - повернення кредиту з лімітом в сумі 1261000,00 грн. становить кінцевий термін 10.09.2021. Відповідно до п. 13.4 договору застави №K3VKLOK82555/DZ від 24.09.2019 заставодержатель має право: п. 13.4.1 звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно п. 13.4.3 передбачено право звернути стягнення на предмет застави не залежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за кредитним договором у випадках порушення позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору. Як зазначалось вище, термін виконання кредитного договору був 10.09.2021, відповідно до довідки від 23.05.2023, стан заборгованості на 10.09.2021 складав: Основна заборгованість 1257305,75 грн. та відсотки 6531,00 грн. Пунктом. 13.7.1 договору застави №K3VKLOK82555/DZ від 24.09.2019 передбачено, що при настанні (або порушенні) позичальником будь-яких термінів виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, позичальник/заставодавець доручає заставодержателю провести списання коштів зо всіх поточних та депозитних рахунків позичальника/заставодавця відкритих в установі заставодержателя у порядку, передбаченому дійсним законодавством та кредитним договором. Також, відповідно до додаткової угоди від 24.09.2019, до договору №SAMDNWD0072477254001 вклад «Стандарт» строковий на 12 місяців. Без можливості додаткового розірвання від 18.09.2019. Відповідно до п. 3.3.2 договору з метою звернення стягнення на вклад відповідно цього договору, банк перераховує грошові кошти на рахунок зазначений в договорі, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження на вклад - договір застави. Положеннями 3.3.5 договору зазначено, що ви даєте згоду на те, що в разі не звернення до банку у строки достатні для погашення зобов`язань, з якими ви ознайомлені раніше, не маєте жодних претензій щодо порядку та строку стягнення на вклад в позасудовому порядку узгодженому цим договором. Також [PERSON] погодилась відповідно до п 3.3.6, що банк не несе відповідальності за неможливість ознайомлення її із повідомленням банком, та вона підписуючи цей договір ознайомлена та усвідомлює строки та порядок в якому банком буде проведено звернення стягнення на вклад згідно цього договору. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було проінформовано банком в Ченнелз (повідомлення в П24): L8AB342CR0000994 10/08/21 щодо погашення боргу за рахунок депозиту, що спростовує твердження позивачки стосовно того, що її не було повідомлено про відповідну дію банку. Щодо нарахування позивачем 3 % річних, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох в виконання визначеної (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець оплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Слід зазначити, що згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. В свою чергу, як вбачається зі змісту позовної заяви, правовідносини які виникли між сторонами, випливають із договору банківського обслуговування та не с предметом регулювання Закону України «Про захист прав споживачів», врегульовані главою 71 Цивільного кодексу України та Законом «Про банки та банківську діяльність». Зокрема, ст.1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Тобто банківський вклад не є ані роботою (діяльністю виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб), ані продажом товару (продукції) у сенсі положень, визначених Законом України «Про захист прав споживачів». Банк при позичанні коштів у вкладника, для їх розміщення у якості банківського вкладу, не отримує жодної винагороди за користування такими коштами, а навпаки сплачує відсотки (дохід вкладника) за період їх використання. Кошти вкладу ніяк не можуть розглядатися як «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення» у сенсі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» Отже, в цьому випадку положення пункту 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюється й буде необґрунтовано стягувати пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) відповідно до цього Закону. Навіть якщо, брати до уваги посилання позивача то за змістом ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини першої статті 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника. Тому відповідно є невірним нарахування 3% на всю суму депозиту, таке нарахування повинно відбуватись на суму відсотків, які нараховувались за цей період. Також, додатково слід зазначити, між сторонами укладено договір банківського рахунку, відповідно котрого не передбачено відповідальність у вигляді пені. Позивач помилково ототожнює пеню, визначену в підпункту 32.3.2 пункту 32.3 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», визначену в розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, як міра відповідальності відповідно ст. 546 ЦК України та проценти за користування, як плата за користування чужими грошовими коштами, визначені ст.ст. 536, 1061, 1214 ЦК України, котрі мають різну правову природу та правове регулювання. Оскільки неправильно визначився з правовідносинами та їх правовою природою, то й відповідно неправильно застосував ст. 1061 ЦК України, котра регулює порядок оплати процентів за договором банківського вкладу, що неприпустимо застосування до вказаних правовідносин. Додатково слід зазначити, що відповідно правової позиції, зазначеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 по справі №761/26293/16-ц, після перерахування коштів на поточний рахунок вкладника правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень ч. 3 ст. 1058 ЦК України. Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв?язку з тим, що строк його дії закінчився. Оскільки у справі, яка розглядається, банк нараховував та виплатив проценти за користування коштами, розміщеними на поточному рахунку позивачки, з дня повернення депозиту до дня видачі і коштів за ставкою 0,1 % відповідно до умов укладеного між ними договору банківського рахунка та вимог ст. 1070 ЦК України, то судові рішення підлягають скасуванню в частині вирішення позову про стягнення процентів за користування вкладом за цей період за ставкою 9 % з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні зазначеної позовної вимоги. Й оскільки, сторонами не погоджено розмір процентів за користування грошовими коштами, й кошти мали бути знаходитись на картковому рахунку позивача, то банк мав би сплатити проценти за користування відповідно ст. 1070 ЦК України, а не 1061 ЦК України, на рівні 0,1 % річних відповідно договору на вимогу. Підсумовуючи вищевикладене, слід зазначити, що [PERSON] був відомий термін виконання кредитного договору №КЗVKLOK82555, а саме 10.09.2021. Відповідно до підписаної додаткової угоди від 21.09.2020 про внесення змін до договору застави № КЗVKLOK82555/DZ від 24.09.2019. Відповідно до додаткової угоди від 24.09.2019, до договору №SAMDNWFD0072477254001 вклад «Стандарт» строковий на 12 місяців, без можливості додаткового розірвання від 18.09.2019. пунктами 3.3.2, 3.3.5 [PERSON] надала згоду на те, що в разі не звернення її до банку у строки достатні для погашення зобов`язань, з якими вона ознайомлена раніше, вона не має жодних претензій щодо порядку та строку стягнення на вклад в позасудовому порядку узгодженому цим договором та погодилась, що відповідно до п 3.3.6 банк не несе відповідальності за неможливість ознайомлення її із повідомленням банком, та вона підписуючи цей договір ознайомлена та усвідомлює строки та порядок в якому банком буде проведено звернення стягнення на вклад згідно цього договору. В ході розгляду справи було з`ясовано що [PERSON] було інформовано в Ченнелз (повідомлення в П24): L8AB342CR0000994 10.08.21 2021-08-14 19:16:44.073 116235, та Ченнелз (повідомлення СМС): про не продовження Стандарту безподаткового, та він буде відключений 2021-08-10 14:35:58.000 XH CRMSCENARIO CHNL +380676639930 Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ч.1. ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін, наданих суду для обґрунтування своєї правової позиції. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду с факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному. повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У зв`язку з вищевикладеним, суд надходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог за недоведеністю порушення відповідачем прав позивача як споживача фінансової послуги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed