Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з КП «АРТ-С» заборгованості по заробітній платі в сумі 26800,00 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] працювала на посаді економіста в КП «АРТ-С» Сухополов`янської сільської ради з 08.06.2018 року по 28.04.2023 року та звільнилася у зв`язку з виходом на пенсію. На підставі рішення 29 позачергової сесії восьмого скликання Сухополов`янської сільської ради від 03.03.2023 року КП «АРТ-С» перебуває у стані припинення діяльності шляхом ліквідації. До теперішнього часу відповідач нарахував, але не сплатив [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 26800,00 грн, а тому вона була змушена звернутися до суду з відповідним позовом. У судове засідання позивачка не з`явилася, проте подала до суду заяву, згідно з якою позов підтримала та просила провести розгляд справи без її участі (а.п.11). Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання. Відзив та своїх заперечень стосовно позову до суду не подав. У зв`язку з цим суд відповідно до ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З копії довідки №7 від 21.07.2023 року, виданої КП «АРТ-С» Сухополов`янської сільської ради вбачається, що [PERSON] здійснювала трудову діяльність на посаді економіста КП «АРТ-С» Сухополов`янської сільської ради з 08.06.2018 року по 28.04.2023 року. Станом на 21.07.2023 року їй нарахована, але не сплачена заборгованість по заробітній платі розміром 26800,00 грн (а.п.6). Так, відповідно до ч.3 ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Відповідно до ч.1 ст.95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може проводитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб (ч.4 ст.95 КЗпП України). Згідно із ст.110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Стаття 30 Закону України «Про оплату праці» містить аналогічну норму, а також встановлює, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ст.83 КЗпП України). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року в інших випадках збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Таким чином, позивачкою були надані належні та допустимі докази того, що на день ухвалення рішення їй не було виплачено відповідачем заборгованість по заробітній платі в сумі 26800,00 грн, а тому позов беззаперечно підлягає задоволенню. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір у розмірі 1073,60 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, суд допускає негайне виконання рішень, але не більше ніж за один місяць, що суд вважає за необхідне зробити у даному випадку. На підставі наведенного та ст.43 Конституції України, ст.83, 95, 110, 115-117 КЗпП України, ст.21, 30 ЗУ «Про оплату праці»,

Outcome: approved