Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг. На обґрунтування своїх позовних вимог банк посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 21 березня 2011 року відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 26 000 гривень 00 копійок, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. В частині встановлення та зміни кредитного ліміту, банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг. У відповідності до умов договору банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідачка зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Відповідачка порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору у зв`язку з чим, станом на 23 лютого 2023 року має заборгованість перед банком у розмірі 34 461 гривня 00 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 28 191 гривня 14 копійок; заборгованості за відсотками в розмірі 6 269 гривень 86 копійок від сплати яких відповідачка ухиляється, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Надав суду клопотання згідно якого просить суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи (а.с.59,65,66,67,68), причини своєї неявки суду не повідомила. Відзив на позов не надавала. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ухвалою суду від 24 серпня 2023 року постановлено здійснення розгляду справи в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21 березня 2011 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.46-48) шляхом підписання Заяви був укладений Договір про надання банківських послуг (а. с.10). У вказаній Заяві з метою отримання банківських послуг [PERSON] просила відкрити картковий рахунок та оформити на її ім`я дебетову особову картку. Окрім цього, судом встановлено, що 21 грудня 2021 року [PERSON] підписала Паспорт споживчого кредиту (а.с.11-15). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 23 лютого 2023 року має заборгованість перед банком у розмірі 34 461 гривня 00 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 28 191 гривня 14 копійок; заборгованості за відсотками в розмірі 6 269 гривень 86 копійок (а.с.5-7). Згідно Довідки про зміну умов кредитування, відповідачка 27 липня 2018 року отримала картку з номером [NUMBER] , яку було замінено на інші картки, а також змінено розмір кредитного ліміту з 10 000 гривень до 26 000 гривень, а строк дії останньої картки - 12/25 (а.с.8.9). До матеріалів справи банк додав також Виписку з карткового рахунку за період з 27 липня 2018 року по 01 січня 2023 року (а.с.49-51), згідно якого відображений рух коштів по карткам, які видавалися відповідачці, згідно відповідної довідки (а.с. 8,9). Таким чином судом встановлено, що відповідачка отримала кредит та користувалася кредитними коштами, оскільки відповідні операції відображені у виписці банку. Суд вважає, що матеріалами справи підтверджено укладання між сторонами Договору про надання банківських послуг у вигляді надання кредиту на суму 10 000 гривень 00 копійок, який у подальшому було збільшено до 26 000 гривень 00 копійок (а.с. 10,11-15). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути тіло кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованість за відсотками за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 березня 2011 року, посилався на Умови і правила надання банківських послуг, як на невід`ємну частину спірного договору. Умовами і правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови і правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим позивачем після підписання Анкети-заяви відповідачем, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята та шоста статті 81 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією викладеною в постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами договір від 21 березня 2011 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту (а.с.11-15) та ознайомлення з ним споживача не свідчить про укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в Паспорті споживчого кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Даний висновок суду відповідає висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду викладеним у постанові від 23 травня 2022 року по справі № 393/126/20. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти, що підтверджується випискою про рух коштів по карткам відповідача (а.с.49-51) та довідкою про видачу на її ім`я банківських карток (а.с.8,9) в добровільному порядку не були повернуті, а також вимоги частини другої ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути документально підтверджену суму отриманих коштів в розмірі 28 191 гривня 14 копійок, яка зазначена в розрахунку. Вимоги про стягнення 6 269 гривень 86 копійок заборгованості за відсотками задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю доказів про обговорення сторонами розміру таких відсотків, строків та умов їх нарахування і сплати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, витрати по справі покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. В той же час, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору в разі якщо позовна заява майнового характеру подається юридичною особою, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, вказаним Законом імперативно встановлено мінімальний розмір судового збору на рівні 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день подання позову становить 2 684 гривні 00 копійок. У зв`язку з тим, що розмір задоволених позовних вимог та стягнутої з відповідачки заборгованості передбачає сплату позивачем судового збору в мінімально встановленому розмірі, тому суд вважає, що підстави для зменшення розміру судового збору пропорційно до розміру стягнутої суми заборгованості - відсутні. Тому у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 4).

Outcome: partial