Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить змінити розмір стягуваних аліментів та стягувати з [PERSON] на її користь на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви в суд і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Борзнянського районного суду від 18.05.2018р. шлюб між нею та відповідачем було розірвано, а також стягнуто з нього на утримання їх спільної малолітньої дочки [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі 1500 грн на місяць. Водночас чинним законодавством не заборонено позивачу обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів, не встановлено обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатись такою можливістю. Позивачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» згідно заявки, але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, заяви про відкладення чи розгляд справи в її відсутність не подала. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, в установлений строк подав відзив на позов, в якому просить розглядати справу без його участі та відмовити в задоволенні вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів на 1/4 частку від його доходів, оскільки належним чином виконує свій аліментний обов`язок, самостійно за домовленістю з позивачкою збільшив суму щомісячної допомоги на дитину до 2000 грн, 16.10.2020р. повторно уклав шлюб, від якого має малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , з вересня місяця 2021 року не працює й до червня 2022 року отримував допомогу по безробіттю, наразі займається пошуком роботи, в зв`язку з чим його матеріальне положення не дозволяє сплачувати аліменти в запропонованому позивачкою розмірі. Неявка в судове засідання належним чином сповіщених сторін у відповідності до положень ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON] ) та відповідач [PERSON] від зареєстрованого 06 вересня 2014 року шлюбу, який розірвано рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2018 року, являються батьками малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю, що підтверджуються копіями свідоцтв про народження, шлюб, судового рішення, довідкою державного реєстратора Борзнянської міської ради №1232 від 21.06.2023р. На підставі рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2018 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі 1500 грн, починаючи з 01.04.2018р. з урахуванням добровільної сплати аліментів відповідачем у визначеному розмірі з 29.08.2017р., і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-XII та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Приписами ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2). Згідно зі ст.183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Отже, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183, 184 СК України. У ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце, зокрема і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.182-184, 192 СК України. Однак, всупереч вимог ст.12, 81 ЦК України позивачка не довела обставини, передбачені ст.192 СК України, - зміну майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини, необхідності збільшення існуючого розміру аліментів, покращення матеріального становища відповідача після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів. Проте доведення позивачем саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення. Натомість, зміст позовної заяви [PERSON] зводиться лише до цитування норм законодавства й не містить ніякої мотивації на обгрунтування заявлених вимог. Посилання ж [PERSON] у заяві на те, що закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають вищеокресленим вимогам чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Одночасно суд зважує на ті обставини, що [PERSON] згідно доданих до відзиву документів належним чином виконує присуджений йому аліментний обов`язок по сплаті коштів у твердій грошовій сумі 1500 грн на місяць, яка наразі з урахуванням положень ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», ч.2 ст.182 СК України перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку (2833х50%=1416,50); від укладеного 16 жовтня 2020 року з [PERSON] повторного шлюбу має малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яку також зобов`язаний утримувати; з 10 вересня 2021 року не працює, а з 13 червня 2022 року йому припинено виплати по безробіттю, що свідчить про погіршення матеріального становища відповідача. Наведений висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13, Верховним Судом у постанові від 14 листопада 2018 року в справі №372/2393/17 за схожих обставин й підстав відступати від них не вбачається. На вказані судові рішення касаційної інстанції посилається й сама позивачка, але помилково їх тлумачить. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] є необгрунтованим і не підлягає задоволенню. З огляду на звільнення позивачки від сплати судового збору при подачі позовної заяви в даній категорії справ (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір») та відмову в позові, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed