Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі частки майна, затвердження порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності на домоволодіння. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником 12/25 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , дане домоволодіння належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.2007 року. Позивач зазначає, що дане домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 466 кв.м., та у фактичному користуванні позивача перебуває житловий будинок під літ. «Д», надвірні споруди: літня кухня літ. «Г», гараж літ. «М», сараї літ. «Н» та «П», вбиральні літ. «С», фундаменту під сараєм літ. «О», мостіння І, огрожі1,2,5,14, яке вона має намір виділити в окрему частину. Також, зазначає, що користування земельною ділянкою відбувається трьома співвласниками домоволодіння, та оскільки співвласники не можуть погодити між собою право користування земельною ділянкою, а позивач має намір приватизувати свою частину ділянки, то вона змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі в справі в якості третьої особи: Одеську міську раду. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву, третій особі пояснення щодо позовних вимог. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 липня 2021 року задоволено клопотання представника відповідачів та призначено судову комплексну будівельно-технічну і земельно-технічну експертизи. На адресу суду 15 грудня 2021 року (вх. № 36959) надійшов лист науково-дослідницького інституту Судових експертиз про повернення матеріалів справи та ухвали про призначення експертизи без виконання у зв`язку з невиконанням листа про надання додаткових матеріалів та оплати вартості експертиз. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2021 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання, сторонам направлено копію ухвали суду. Також, ухвалою суду від 24 травня 2022 року було задоволено клопотання представника [PERSON] та [PERSON] адвоката Кічук Ірини Геннадіївни про витребування доказів. Витребувано від Державного архіву Одеської області правовстановлюючі документи на земельну ділянку, а саме: матеріали первинного відведення земельної ділянки у повному обсязі в тому числі, з графічною частиною, технічну документацію із землеустрою у повному обсязі у тому числі, з каталогами координат у державній системі координат на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] (колишні найменування: [ADDRESS] , №8/9, [ADDRESS] ), а також всі наявні документи технічної документації стосовно зазначеної земельної ділянки. На виконання ухвали суду від Державного архіву Одеської області надійшов лист про неможливість надати витребувані відомості (а.с.49,50 том №2). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси 04 жовтня 2022 року судом повторно було задоволено клопотання представника відповідачів [PERSON] , призначено у справі судову комплексну будівельно-технічну і земельно-технічну експертизи (а.с.71-72 том №2). На адресу суду 16.11.2022 року (вх. № 22577) надійшов лист клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів пов`язаних із проведенням експертизи. На адресу суду 19.12.2022 року (вх. № 24969) надійшло клопотання за підписом відповідачів [PERSON] , та [PERSON] про приєднання до матеріалів справи оригіналів квитанції на оплату вартості експертизи та лист КП «БТІ» ОМР. Судом, 04.01.2023 року направлено на адресу Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОНДІСЕ матеріали цивільної справи в двох томах. На адресу суду 31.01.2023 року (вх. № 2613) надійшов лист та повідомлення про неможливість надання висновку № 22-5497/5919 (а.с.86-90 том №2). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.02.2023 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с.91 том № 2). В подальшому, ухвалою суду від 10 квітня 2023 року клопотання представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] адвоката Кічук Ірини Геннадіївни про витребування доказів залишено без задоволення. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.04.2023 р. підготовче провадження по цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.96-97 том №2 ). На адресу суду 22.06.2023 року (вх. № 17333) надійшла заява представника відповідачів адвоката Кічук Ірини Геннадіївни про повернення сплачених коштів за проведення експертного дослідження, у зв`язку з невиконанням експертизи (а.с.112-113 том № 2). Також, 27.07.2023 року (вих. № 20976) на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Кукало О.М. про застосування змін у законодавстві, що регулює земельні правовідносини (а.с.119-122 том 2). Крім іншого, 03.08.2023 року надійшли заяви представника відповідачів щодо вирішення порядку стягнення судових витрат, згідно поданих заяв (а.с.125-130) представник просить стягнути з позивача на користь відповідачів витрати понесені з проведенням експертизи. Також, 24.08.2023 року (вх. № 23790) на адресу суду надійшла письмова промова в судових дебатах представника відповідачів адвоката Кічук Ірини Геннадіївни, згідно якої представник підкресла основні тези щодо не визнання позовних вимог, що полягають в непогодженні з висновком експертного дослідження, не погодженні з визначеним порядком користування земельною ділянкою, відсутності відомостей з приводу визначення вартості частки в майні, та наявності самовільно збудованих об`єктів нерухомості ( т. 2 а.с.131-135). В судовому засіданні позивач [PERSON] , та представник позивача адвокат Кукало О.М., позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зазначили, що позов є обґрунтованим та таким, що базується на нормах закону. Представник позивача зазначила, що спір в позасудовому порядку вирішити не можливо, оскільки співвласники домоволодіння не можуть прийти до спільного консенсусу, а відтак, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Також, представник просила врахувати, що будь-якого самочинного будівництва з боку позивача не має, самочинні будівлі здійсненні відповідачами та перебувають в їх користуванні. Між сторонами склався фактичний порядок користування житлом та допоміжними приміщеннями. Представник зазначила, що фактично єдиним спірним моментом в даних правовідносинах є визначення порядку користування земельною ділянкою. Однак, судовим експертом з даного приводу висловлено думку, і запропонований експертом варіант визначення меж земельної ділянки є таким, що відповідає інтересам позивача та не буде порушувати інтереси інших співвласників. Просила врахувати, що наявність самовільних будівель не впливає на площу земельної ділянки, та відповідно відповідачі таким чином, самі зменшують площу земельної ділянки. Факту захоплення земельної ділянки з боку позивача не має, протилежного відповідачами не доведено. Відповідач [PERSON] , та представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , - адвокат Кічук І.Г., позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач зазначила, що експерт на місці ні чого не виміряла, позивач сама здійснила заміри та надала власні показники. Дії позивача перешкоджають відповідачам користуватись спільним майном, позивач має намір в незаконний спосіб заволодіти майном. Представник відповідачів адвокат Кічук І.Г. зазначила, що в повній мірі підтримує раніше поданий відзив на позовну заяву та письмову промову в судових дебатах. Зазначила, що експертний висновок до уваги приймати не можна, оскільки експерт не попереджена про кримінальну відповідальність. Щодо не проведення експертизи за клопотаннями відповідачів, зазначила, що позивач не сприяла в наданні експерту правовстановлюючих документів на земельну ділянку, матеріали первинного відведення земельної ділянки у повному обсязі у тому числі з графічною частиною, технічну документацію із землеустрою, оціночні акти з розрахунком вартості кожної будівлі та споруди, матеріали архівної справи. Таким чином, у зв`язку з відсутністю даних документів у наданні експертного висновку щодо вирішення спірних питань було відмовлено, що відповідно свідчить проте, що висновок експерта Скібінської Т.М. є таким, що не відповідає вимогам ЗУ «Про судову експертизу». Просила врахувати висновки ВС України від 01.11.2017 року де зазначено: «…право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного співвласника нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь-який спосіб та випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи, що відповідно визначене ч. 5 ст. 319 ЦК України…». Просила врахувати, що позивач не надала відомостей про вартість її частки. Просила врахувати, що на земельній ділянці наявні самовільні об`єкти будівництва. З урахуванням викладеного просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи Одеської міської ради про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, до суду не з`явився, про причини не явки суду не повідомив. Представник третьої особи 03.07.2020 р. подав письмові пояснення щодо предмету спору в порядку передбаченому ст. 181 ЦПК України, в яких зазначив, що просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.101-103 том № 1). Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, які просили задовольнити позовні вимоги, відповідача та представника відповідачів, які просили відмовити в задоволенні позову, дослідивши матеріали справи, докази надані на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, які підлягають застосуванню при вирішення спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Предметом позовних вимог є: припинення права спільної часткової власності, виділення в натурі 12/25 частин домоволодіння, що є у спільній частковій власності, визнання за [PERSON] , права власності на житловий будинок, затвердження порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Кулаковою Л.М., зареєстрованого за № 2-1375, [PERSON] , згідно заповіту є спадкоємцем [PERSON] . Спадкове майно на яке видане свідоцтво, складається з права власності на 12/25 частин домоволодіння [ADDRESS] , яке в цілому складається з двох будинків зазначених літ. «Б», «Д», житловою площею 44, 06 кв.м. та надвірних господарчих споруд та будівель, зазначених літерами: Г літня кухня, Н- сарай, П сарай, С- вбиральня, № 1,5, 14 огородження, розташованих на земельній ділянці загальною площею 349 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні (т. 1, а.с.9). Згідно Витягу про реєстрацію право власності на нерухоме майно, [PERSON] зареєструвала в КП «ОМБТІ та РОН» право власності на 12/25 частин домоволодіння (т. 1, а.с.10). Згідно копії Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом (Дублікат) Свідоцтво видане 08.07.1996 року, зареєстроване за № 1-61 [PERSON] , яка прийняла спадщину за заповітом складеним від імені [PERSON] , яка померла [INFO] , та яке складається з 10/50 частин домоволодіння [ADDRESS] , яке в цілому складається з двох житлових будинків літ. «Б», житловою площею 33, 57 кв.м., літ «Д» - житловою площею 59, 66 кв.м. розташованого на земельній ділянці 349 кв.м. (т.1, а.с.131). Право власності [PERSON] станом на 31.12.2012 року зареєстровано згідно до запису реєстрової книги (т. 1, а.с.132), та підтверджено Витягом про реєстрацію права власності (т. 1, а.с.134). Третім співвласником домоволодіння є відповідач [PERSON] , однак, до справи не надано документів на підтвердження частки співвласника у спірному домоволодінні. Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься свідоцтво на право приватної власності на домоволодіння від 13.04.1967 року видане на ім`я [PERSON] , на 16/50 частин домоволодіння [ADDRESS] (т. 1, а.с.118). Згідно свідоцтво про смерті [PERSON] померла [INFO] (т. 1, а.с.119). В матеріалах справи міститься лист КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 19.12.2022 року виданого на ім`я [PERSON] згідно якого зазначено, що в матеріалах інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: [ADDRESS] наявної у КП «БТІ» ОМР відсутні документи на ім`я фізичної особи [PERSON] (т. 2, а.с.82-83). Разом з цим, відповідач [PERSON] , у відзиві на позовну заяву зазначила, що є такою, що фактично прийняла спадщину у вигляді 16/50 частин домоволодіння по [ADDRESS] , однак отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла у зв`язку з наявністю помилки в написанні прізвища, що було підставою для звернення до суду з заявою про встановлення факту належності документа. Таким чином, судом на підставі поданих документів встановлено, що сторонам у справі належать 12/25; 10/50 та 16/50 частин домоволодіння, з яких 16/50 фактично перебувають у користуванні відповідача [PERSON] , зазначене сторонами не оспорювалось. Згідно позовної заяви та відзиву на позовну заяву судом встановлено, що між співвласниками спірного домоволодіння фактично встановлено порядок користування житловим будинком та допоміжними приміщеннями. Також, як встановлено судом згідно Довідки ПП «Одеське БТІ» від 08.01.2020 року реконструкція сараю літ. «Н» в гараж літ «М» було проведено до 05.08.1992 року, що згідно з п.3.2. розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 не відноситься до самочинного будівництва. Надвірні споруди літ «П» - сарай та зазначений в свідоцтві про право на спадщину за заповітом як самочинно збутовий сарай літ «О» - демонтовані (т. 1, а.с.133). Вирішуючи позовні вимоги щодо виділу позивачу 12/25 частини домоволодіння із спільної часткової власності, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. ст. 321, 317, 319 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності спільною частковою власністю. Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини, цього майна у власність, учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1. 2.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289 св 18. Згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у, натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Відповідно до п. 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. За змістом положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пунктом 2.6. глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 6 липня 2007 р. за № 774/14041, передбачено підготовку суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна, Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. З даного приводу судом досліджується висновок № 177/2019 будівель-технічного та земельно-технічного експертного дослідження, який складено 08.01.2020 року. Згідно даного висновку (а.с.223-232 том 1) щодо можливості з технічної точки зору, у відповідності до вимог нормативно-технічних актів, видалити в окремий об`єкт нерухомості 12/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями, які належать [PERSON] та розташовані за адресою: [ADDRESS] до складу яких, по фактичному користуванню входять: -житловий будинок літ «Д», в складі приміщень №1-1 житлова, площею 15,2 кв.м., № 1-2 житлова, площею 9,8 кв.м.; № 1-3 коридор, площею 5, 8 кв.м.; № 1-4 гардеробна, площею 1,9 кв.м.; №1-5 санвузол 3, 5 кв.м. загальною площею 36, 2 кв.м., у тому числі житловою 25,0 кв.м. -гараж літ. «М»; літня кухня літ. «Г»; вбиральня літ. «С», фундамент під сарай літ. «О». У висновку зазначено: Інженерне обладнання приміщень житлового будинку літ. «Д»: водопостачання від місцевої мережі, каналізація місцева, газопостачання (з встановленням індивідуального газового лічильника), опалення, електропостачання (зі встановленим індивідуальним електролічильником. Виходячи з проведеного обстеження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які по фактичному користуванню входять до складу 12/25 частин належних [PERSON] , розташованих по [ADDRESS] , експертом встановлено, що житловий будинок літ. «Д» - площею 36,2 кв.м. має індивідуальний вхід (вихід) на внутрішню дворову територію земельної ділянки; необхідний склад приміщень житлових та підсобних; індивідуальні інженерні мережі. Таким чином, судом встановлено, що позивачу на праві власності належать 12/25 частин домоволодіння, до складу даної частини домоволодіння увійшли житловий будинок літ «Д», в складі приміщень №1-1 житлова, площею 15,2 кв.м., № 1-2 житлова, площею 9,8 кв.м.; № 1-3 коридор, площею 5, 8 кв.м.; № 1-4 гардеробна, площею 1,9 кв.м.; №1-5 санвузол 3, 5 кв.м. загальною площею 36, 2 кв.м., у тому числі житловою 25,0 кв.м. Гараж літ. «М»; літня кухня літ. «Г»; вбиральня літ. «С», фундамент під сарай літ. «О». Згідно поданого експертного висновку, судом встановлено, що житловий будинок літ. «Д» - площею 36,2 кв.м. має індивідуальний вхід (вихід) на внутрішню дворову територію земельної ділянки; необхідний склад приміщень житлових та підсобних; індивідуальні інженерні мережі, а відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, що відповідно передбачено ст. 364 ЦК України. Слід також зазначити, що судом не приймаються до уваги твердження сторони відповідача щодо не надання позивачем доказів визначення оціночної вартості 12/25 часток, оскільки, позивачем до позову надано Звіт про визначення оціночної вартості 12/25 часток домоволодіння [ADDRESS] (т.1, а.с.67-78). Згідно положення ст. 102 ЦПК України - висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. З даного приводу слід зазначити, що за заявами сторони відповідача, судом неодноразово призначалась експерта на вирішення спору, однак, експертне дослідження провести виявилось не можливим, зокрема, що пов`язано з ненаданням документів первинного відведення земельної ділянки тощо, при цьому, щодо визначення можливості виділу в натурі, сторона відповідача не була позбавлена можливості щодо проведення власного експертного дослідження та надання доказів на спростування доказу поданого позивачем. Крім іншого, як встановлено судом в ході розгляду справи, порядок користування житловими приміщенням сторонами не оспорювався, відзив на позовну заяву зводиться до того, що позивач заявляючи вимоги щодо виділу земельної ділянки, має намір звести огорожу та в такий спосіб позбавити відповідачів можливості вільного доступу та вільного входу до їх частин домоволодіння (а.с.110 том 1). Щодо позовних вимог про затвердження порядку користування земельною ділянкою та встановлення порядку виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідно до статті 126 того ж кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 88 Земельного кодексу України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник у спільній частковій власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. На підтвердження позовних вимог, позивачем надано висновок № 177/2019 від 08.01.2020 року, згідно якого експертом у відповідь на друге питання щодо варіанту порядку користування земельною ділянкою з урахуванням ідеальної частки встановлено, що площа 1-ї земельної ділянки, що пропонується у виділ позивачу співвласнику [PERSON] становить 0,0110 га; площа 2-ї земельної ділянки 0,0098 га. При цьому, розрахунок площі земельної ділянки, яка належить співвласнику [PERSON] , відповідно до її ідеальної долі частки 12/25 проведено з розрахунку 0,0466 га. Згідно висновку зазначено, що (т.1, а.с.229) відповідно до даних відображених в Технічному звіті по кадастровому зніманню земельної ділянки за вищевказаною адресою загальна площа земельної ділянки складає 466, 0 кв.м. З даного приводу слід зазначити, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.2007 року, домоволодіння розташоване на земельній ділянці 349, кв.м. (т.1, а.с.9). Згідно свідоцтва іншого співвласника [PERSON] (т. 1, а.с.131) домоволодіння розташоване на земельній ділянці 349, кв.м. Таким чином, проведення розрахунку варіанту користування земельною ділянкою з загальної площі 0,0466\~га не підтверджено доказами та є таким, що не відповідає ідеальній частці співвласника [PERSON] . Крім іншого, позивачем не надано документів на підтвердження первинного відводу земельної ділянки, з наданих документів, що містяться в матеріалах справи, та які були дослідженні при проведення експертизи, не можливо встановити за рахунок чиїх земель відбулось збільшення земельної ділянки. Згідно норм ч. 5 ст. 319 ЦК України - власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем позовні вимоги щодо затвердження порядку користування земельною ділянкою та встановлення порядку виконання рішення суду не доведені. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі. доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо заяви відповідачів про повернення коштів сплачених ними на проведення експертного дослідження, яке не було проведено, суд виходить з наступного. Судом враховується, що оскільки експертиза була призначена ухвалою суду, а не самостійно замовлена стороною, то питання повернення коштів, сплачених на її проведення, має вирішити суд у порядку, передбаченому для питань судових витрат. Як встановлено, матеріалами справи, Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз, згідно листа від 31.05.2023 року щодо повернення грошових коштів сплачених за проведення експертизи зазначив, що для повернення коштів необхідне відповідне рішення суду. За таких підстав, заява про повернення коштів сплачених відповідачами на проведення експертного дослідження у сумі: 9\~060, 96 грн. з кожної, підлягає задоволенню.

Outcome: partial