Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

Позивач у жовтні 2020 року звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду у сумі 86\~261 грн. 88 коп., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 950 грн. 00 коп., витрати пов`язані із транспортуванням і зберіганням автомобіля на штрафному майданчику у сумі 1\~864 грн. 80 коп. в загальному розмірі 89\~076 грн. 68 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що 05.11.2017 року о 00 год. 30 хв. у м. Харкові по просп. Гагаріна, 356-Б, відповідач керуючи автомобілем марки ЗАЗ TF698K, реєстраційний номер [NUMBER] не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi L200, реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками. Під час ДТП [PERSON] знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспорний засіб, автомобіль марки ЗАЗ TF698K, реєстраційний номер [NUMBER] , було суттєво пошкоджено. Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на праві власності належить [PERSON] . Відповідно до висновку звіту № 04/05/2018Ч дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 08.05.2018 року, матеріальний збиток, завданий власникові ЗАЗ TF698K, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 86\~261 грн. 88 коп., крім того, 950 грн. 00 коп. складають витрати за проведення автотоварознавчого дослідження, що підтверджується квитанцією № 1390820 від 08.05.2018 року, а також, витрати за перебування транспортного засобу на штраф майданчику в загальній сумі 1\~864 грн. 80 коп. За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідача матеріальні збитки завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою суду від 26.10.2019 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Розпорядженням Голови Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. На виконання вказаного Розпорядження Червонозаводським районним судом м. Харкова до Ленінського районного суду м. Полтави було передано для продовження розгляду цивільну справу № 646/6335/20. В Ленінському районному суді м. Полтави вищевказана цивільна справа реєстрацію в автоматизованій системі документообігу не проходила. Вищевказана цивільна справа була повернута Ленінським районним судом м. Полтави до Червонозаводського районного суду м. Харкова, та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа була передана для розгляду судді Глобі М.М. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.02.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] подав до канцелярії суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі та позивача. Заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не надав. Відповідно до ч. 2 ст.\~191\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод Ради Європи від 04.11.1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Частиною 1 ст.\~2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15\~ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 10, 81\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Частиною 1 ст.\~11\~ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлено, що 05.11.2017 року о 00 год. 30 хв. в м. Харкові по просп. Гагаріна, 356-Б, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої, [PERSON] керуючи транспортним засобом автомобілем марки ЗАЗ TF698K, реєстраційний номер [NUMBER] не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi L200, реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.12.2017 року № 646/8270/17 [PERSON] було визнано винним у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.10). Внаслідок ДТП автомобіль, яким керував відповідач було суттєво пошкоджено. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки ЗАЗ TF698K, реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] (а.с.9). Автомобіль ЗАЗ TF698K, реєстраційний номер [NUMBER] зазнав механічних ушкоджень, та відповідно висновку звіту № 04/05/2018Ч дослідження спеціаліста автотоварознавця від 08.05.2018 року щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу вартість відновлювального ремонту становить 86\~261 грн. 88 коп. (а.с.13-19). Витрати за проведення автотоварознавчого дослідження становили 950 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № 1390820 від 08.05.2018 року (а.с.11). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що вказаний автомобіль марки ЗАЗ TF698K, реєстраційний номер [NUMBER] перебував на штрафному майданчику. Згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, позивачем було сплачено за зберігання та транспортування автомобіля кошти у загальній сумі 1\~864 грн. 40 коп., що підтверджується квитанціями на суми 178 грн. 50 коп., 577 грн. 50 коп., 50 грн. 40 коп. та 1058 грн. 40 коп. (а.с.38). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як вбачається з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Виходячи з викладеного, позивачем для задоволення позову про відшкодування шкоди необхідно довести, що шкода заподіяна певною особою, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки, стороною відповідача не надано будь-яких доказів на підтвердження заперечень проти позову, суд бере до уваги лише письмові докази надані позивачем. Крім того, існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України» та від 28.10. 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії»). З наданих позивачем доказів, вбачається, що відповідач, діючи неправомірно, заподіяв матеріальну шкоду майну позивача (автомобілю марки ЗАЗ TF698K, реєстраційний номер [NUMBER] ), позивач як власник майна просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в загальному розмірі 89\~079 грн. 68 коп. заподіяну з вини відповідача, а тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із даним позовом позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 890 грн. 77 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved