Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

22 червня 2023 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначив, що відповідач відповідно до підписаної заяви № б/н 12.10.2010 року, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами" викладеними на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Оскільки зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав станом на 15 квітня 2023 року виникла заборгованість в загальній сумі 47520.67, яку позивач просив стягнути на його користь та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн. Представник позивача Гребенюк О.С. (за довіреністю від 10 серпня 2022 року №2043-К-Н-О) в судове засідання не з`явився, направив клопотання про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного порядку розгляду справи (а.с.74) Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач та відповідач уклали кредитний договір у вигляді анкети-заяви № б/н від 12 жовтня 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.35). Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку (а.с.15-32). З довідки наданої позивачем убачається, що на підставі укладеного сторонами кредитного договору відповідачу було надано чотири кредитні картки, остання зі строком дії до останнього дня квітня 2026 року (а.с.34). З 28 грудня 2017 року кредитний ліміт встановлений відповідачу складав 500 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався банком максимально до 40888.11 грн., однак 26 грудня 2022 року був остаточно зменшений до 0,00 грн. (а.с.33). Однак, отримавши грошові кошти по кредитному договору, відповідач не виконав у повному взятих на себе зобов`язань, не сплатив у встановлений строк суму основного боргу, а тому станом на 15 квітня 2023 року йому було нараховано заборгованість у розмірі 47520 грн 67 коп., з яких: 39004 грн 45 коп. - заборгованість за кредитом; 8516 грн. 22 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини 2\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч.2\~ст.530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на викладене суд доходить висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 39004 грн 45 коп.. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд доходить наступного. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 12 жовтня 2010 року, яка підписана сторонами, відсутні умови договору про визначення процентної ставки, їх розміру та порядку сплати. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. На обґрунтування вказаних вимог, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12 жовтня 2010 року, послався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Тарифами банку та Витягом з Умов і Правил відповідач ознайомився, погодився, розуміючи їх зміст, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо розміру процентів за користування кредитними коштами на умовах вказаних саме у цих документах які додані банком до позовної заяви. Крім того, роздруківка із сайту позивач Умов та правил надання банківських послуг, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15) та Верховного суду і не спростовано позивачем. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами надані банком Тарифи та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду України, висловленій при ухваленні постанови за наслідками розгляду цивільної справи №342/180/17 (провадження № 14-131цс1) від 03 липня 2019 року. Подані банком до суду докази на підтвердження позовних вимог зокрема Анкета-заява, на яку позивач посилається, як на підставу відкриття карткового рахунку та отримання відповідачем кредиту, за своїм змістом наведених обставини не підтверджують, а поданий позивачем розрахунок заборгованості також не можна взяти до уваги, оскільки він є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути доведений первинними документами, що підтверджують підстави виникнення таких грошових зобов`язань. Витяг з Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 12 жовтня 2010 року шляхом підписання Анкети-заяви. Паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 28 грудня 2017 року (а.с.36-37) також не може свідчити про обумовлення сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами, оскільки викладена у ньому інформація є загальною, інформаційного змісту, та не містить даних щодо предмета доказування у цій справі, а саме про ознайомлення відповідача з умовами кредитування за договором без номеру від 12.10.2010 року. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625,1048 ЦК України\~позивач не пред`явив. Згідно ст.ст.12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням викладеного вище, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, а також надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З огляду на викладене вище, суд доходить висновку що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, задоволенню не підлягають. Відповідно до пункту 3 частини 2\~статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial