Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

14 липня 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Територіальної громади в особі Вмконавчого комітету Покрорвської районної у місті ради; третя особа: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Бурлак Ростислав Олександрович про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] помер її дід [PERSON] , який залишив заповіт на її імя. Після його смерті вона, у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О. з заявою про прийняття спадщини, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності на 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] та відмовою Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області у видачі дублікату. Вважає, що неможливість отримати дублікат правовстановлюючих документів на майно померлого позбавила її законного права на отримання спадщини, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача, адвокат Коваленко Р.А, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність, вимоги заяви підтримав, просив задовольнити. Від відповідача Виконавчого комітету Покрорвської районної у місті ради та третьої особи приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Бурлака Р. О. на адресу суду надійшли клопотання в якому просили розглядати справу без їх участі та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в уточненій позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер дід позивачки [PERSON] , який залишив заповіт на її імя, посвідчений державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, в.о. нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 08 травня 1997 року за реєстровим № 1-2225. Після смерті [PERSON] , позивач, у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О. з заявою про прийняття спадщини, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності на 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Копію постанови нотаріуса надаю. На підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 04 травня 1994 року органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням № Ж1187 від 14 лютого 1994 року, співвласником частки якої за вказаним документом є померлий [PERSON] . Згідно фотокопії Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого завідуючою Другої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Герасимовою Л.С. 04 лютого 1995 року за реєстровим № 1-649 на ім`я померлого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , а саме по 1/6 частці квартири кожному, яка засвідчена Сьомою криворізькою державною нотаріальною конторою Дніпроптровської області 08 червня 2023 року. Відповіддю Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, видана 08 червня 2023 року за № 403 повідомлено про неможливість видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом. Зазначені вище обставини підтверджується матеріалами спадкової справи № 39/2021, яка заведена приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Бурлак Р.О., та копія якої мається у матеріалах цівільної справи. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Верховний Суд зауважує, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частин першої-другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини другої статті 77, частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо позовних вимог стосовно визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне. Статтями 1216 та 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом. З матеріалів справи вбачається, що за життя спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , 08 травня 1997 року залишив заповіт на позивача по справі, який посвідчений державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, в.о. нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 08 травня 1997 року за реєстровим № 1-2225. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що зідно Свідоцтва про право власності на житло №\~ [NUMBER] , видане 04 травня 1994 року органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням № Ж1187 від 14 лютого 1994 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого завідуючою Другої криворізької державної нотаріальної контори Дніпрпоетровської області Герасимовою Л.С. 04 лютого 1995 року за реєстровим № 1-649, спадкодавцю [PERSON] належить 2/3 частки квартири [ADDRESS] (1/2 та 1/6 частки). Як роз`яснено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. Про судову практику у справах про спадкування ,свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, постанова нотаріуса від 30.06.2023 року про відмову видати позивачці свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] свдчить про відсутність у позивачці можливості захистити свої спадкові права в позасудовий спосіб і є підставою для визнання за [PERSON] права власності на успадковане майно після смерті [PERSON] , що відповідає приписам ст.16 ЦК України про право на захист особою свого цивільного права шляхом визнання за нею права власності на майно. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку. Надані позивачем докази прийняті судом до уваги, підстав для їх відхилення не вбачається. Кожний аргумент, наведений позивачем, відноситься до предмета спору, обґрунтований з огляду на законодавство і містить підстави для задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного, та

Outcome: approved