Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

19.07.2023 позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Позов мотивовано тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, відсутнє взаємопорозуміння. Шлюбні стосунки фактично припинились, тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного побуту. У зв`язку з наведеним, шлюб існує лише формально, тому позивачка просить суд такий розірвати, малолітню дитину -сина [PERSON] , [INFO] залишити проживати з нею, стягнути із відповідача на її користь судові витрати. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення із таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб 05.11.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №27 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 05.11.2011). У даному шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю. Згідно з ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не змогли створити міцної сім`ї, сімейне життя у них не склалося, оскільки спільнім подружнім життям вони не проживають, втратили почуття любові та поваги один до одного, їх шлюб існує лише формально, а тому враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими і це суперечило б інтересам сторін. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заяви про відновлення дошлюбного прізвища від позивачки не надійшло. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Таким чином, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Вирішуючи позов в частині залишення неповнолітньої дитини проживати з матір`ю, суд констатує наступне. Статтею 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як вбачається з позовної заяви, сторони досягли згоди щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , 2012 року народження з матір`ю, відтак спору між ними в цій частині немає. Доказів протилежного суду не надано. Зважаючи на відсутність спору щодо залишення дитини проживати з матір`ю, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у сумі 1073 гривень 60 копійок.

Outcome: approved