Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив визнати незаконним та скасувати Розпорядження голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 08 листопада 2022 року №260-р «Про відмову у наданні дозволу на реалізацію частки квартири [ADDRESS] », а також надати приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолу В.О. дозвіл на реалізацію нерухомого майна боржника за виконавчим провадженням [NUMBER] [PERSON] , а саме частки квартири [ADDRESS] . В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола В.О. перебуває виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №200/14579/13-ц, виданого 04 вересня 2014 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь позивача грошової компенсації вартості частини домоволодіння в розмірі 48255,50 грн та частини вартості земельної ділянки в розмірі 775200 грн, розташованих за адресою: [ADDRESS] , а всього 823455,50 грн. 17 липня 2019 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочато примусове виконання вказаного виконавчого листа у справі №200/14579/13-ц. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2022 року у справі №204/3065/21 подання приватного виконавця Біловола В.О. при визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, було задоволено та визначено часту майна боржника [PERSON] у майні, а саме квартири [ADDRESS] , загальною площею 75,6 м?, яким він володіє спільно з [PERSON] у розмірі ідеальної частки. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року у справі №200/14579/13-ц подання приватного виконавця Біловола В.О. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, не зареєстроване в установленому законом порядку, задоволено та надано дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника за виконавчим провадженням [NUMBER], право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме вищезазначеної квартири у розмірі ідеальної частки, але не більш ніж необхідно для виконання за виконавчим документом, а саме 823455,50 грн. В ході підготовки документів для реалізації арештованого майна приватним виконавцем було встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані особи, а саме [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з реєстрацією в квартирі неповнолітніх та малолітніх дітей, які не є дітьми боржника [PERSON] за виконавчим провадженням [NUMBER], приватний виконавець 25 жовтня 2022 року звернувся до органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради за дозволом на реалізацію частки квартири. Розпорядженням голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради №260-р від 08 листопада 2022 року орган опіки та піклування відмовив у наданні згоди на реалізацію частки квартири, посилаючись на відсутність згоди батьків дітей на реалізацію та порушення житлових/майнових прав дітей, та у зв`язку із введенням на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану. Вказану відмову органу опіки та піклування позивач вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки зареєстровані у квартирі неповнолітня [PERSON] , малолітній [PERSON] та малолітній [PERSON] не є дітьми боржника за виконавчим провадженням [NUMBER], житлові та майнові права на вказаний об`єкт нерухомого майна, що підлягає реалізації, у дітей та їх батьків відсутні. Боржник [PERSON] вже понад дев`ять років злісно ухиляється від виконання рішення суду. Відмова приватного виконавця передати арештоване майно на примусову реалізацію порушує права позивача, як стягувача. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 16 червня 2023 року від відповідача Центральної адміністрації Дніпровської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник [PERSON] зазначає, що у зв`язку з відсутністю згоди батьків дітей на реалізацію житла, де мають право користування діти, та зменшення житлової площі дітей, відсутності інформації щодо іншого житла дітей, орган опіки та піклування вважає недоцільним надати дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолу В.О. на реалізацію нерухомого майна, а саме частки квартири [ADDRESS] , де право на проживання мають діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що житлові/майнові права дітей буде порушено. Враховуючи викладене, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач вказує, що при розгляді подання приватного виконавця орган опіки та піклування не з`ясував всі необхідні обставини та дійшов хибного висновку про відмову у наданні згоди на примусову реалізацію частки арештованого майна боржника [PERSON] . Вважає, що у даному випадку згода батьків дітей на реалізацію житла взагалі не вимагається, оскільки квартира не належить на праві власності ні батькам дітей, ні дітям. Реєстрація місця проживання дітей у даній квартирі після ухвалення рішення суду про стягнення значної грошової суми з боржника [PERSON] на користь позивача не породжує у онуків боржника житлових прав на цю квартиру. Недобросовісність дій боржника [PERSON] , його дружини [PERSON] та сина [PERSON] щодо фіктивного дарування квартири та реєстрації у ній неповнолітніх дітей з метою ускладнити у подальшому виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] значної грошової суми на користь позивача, була встановлена судами при розгляді справи №204/7796/16-ц. Реєстрація місця проживання дітей умисно відбулася виключно з метою ускладнити та унеможливити виконання рішення суду та не може слугувати обґрунтуванням відсутності можливості примусової реалізації частки квартири. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року, у справі №200/14579/13-ц позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у спільному майні подружжя, визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності та стягнення грошової компенсації задоволено частково: встановлено факт належності будинку [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] ; визнано недійсним заповіт, який складений 13 лютого 1985 року від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] і посвідчений Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-292; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що видане Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] [INFO] за реєстровим №3-4419; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частки спірного будинку в розмірі 48 255 гривень 50 копійок та частку вартості земельної ділянки в розмірі 775200 гривень, а всього 823 455 гривень 50 копійок; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.23-24,56-58). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2019 року та постановою Верховного Суду від 29 січня 2021 року, у справі №204/7796/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Наталія Валентинівна, орган опіки та піклування Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання договору дарування недійсним задоволено повністю; визнано договір дарування, за яким [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Наталією Валентинівною 18 березня 2014 року і зареєстрований в реєстрі за №786, недійсним (а.с.26-39). 02 серпня 2019 року право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] скасовано на підставі зазначеного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року (а.с.40). Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2022 року, яка набрала законної сили 09 серпня 2022 року, у справі №204/3065/21 подання приватного виконавця Біловола Віталія Олексійовича, про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, задоволено; визначено частку майна боржника - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у майні, а саме: квартири [ADDRESS] , загальною площею 75,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 316402612101, яким він володіє спільно з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у розмірі 1/2 ідеальної частки (а.с.16-19). Відповідно до зазначеної ухвали суду від 28 березня 2022 року, на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола Віталія Олексійовича знаходиться виконавчий лист, виданий 04 вересня 2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 200/14579/13-ц, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частини домоволодіння в розмірі 48255, 50 грн та частину вартості земельної ділянки в розмірі 775200,00 грн, всього на суму 823455,50 грн. Постановою від 17 липня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровській області Біловолом В.О. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року, яка набрала законної сили 04 жовтня 2022 року, у справі №200/14579/13-ц подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталія Олексійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку, заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволено; надано дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника за виконавчим провадженням [NUMBER], право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 1\\2 ідеальної частки, але не більш ніж необхідно для виконання за виконавчим документом, а саме 823455,50 грн (а.с.20-22,59-60). Листом від 25 жовтня 2022 року №7191 приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол В.О. звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради та просив надати попередній дозвіл на реалізацію нерухомого майна частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12). Розпорядженням голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради №260-р від 08 листопада 2022 року відмовлено приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолу В.О. на реалізацію нерухомого майна, а саме частки квартири [ADDRESS] , де право на проживання мають діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.10). 23 грудня 2022 року позивач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола В.О. із заявою, у якій просив передати на примусову реалізацію нерухоме майно боржника [PERSON] за виконавчим провадженням [NUMBER], право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у розмірі ідеальної частки (а.с.13). 20 січня 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол В.О. надав позивачу відповідь на його запит від 23 грудня 2022 року, у якій повідомив про зазначене розпорядження голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради №260-р від 08 листопада 2022 року (а.с.14). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження, порядок звернення стягнення на майно боржника визначені Законом України «Про виконавче провадження», а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5. Так, у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5. З наведеного слідує, що здійснення заходів щодо примусового виконання рішення суду в межах виконавчого провадження покладено на виконавця. Ні згаданим вище Законом, ні Інструкцією не передбачено право стягувача на звернення до суду з позовом про надання дозволу на примусову реалізацію майна в межах виконавчого провадження. За змістом статті 15 ЦК України, право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням права слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування розпорядження та надання дозволу на примусову реалізацію арештованого майна не є належним способом захисту у даних правовідносинах. У п. 30 розділу VIII Інструкції №512/5 зазначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону. Судом встановлено, що листом від 25 жовтня 2022 року за вих.№ №7191 приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол В.О. звертався до органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради щодо надання попереднього дозволу на реалізацію нерухомого майна, а саме частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Розпорядженням голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради №260-р від 08 листопада 2022 року приватному виконавцю було відмовлено на реалізацію вказаного нерухомого майна, де право на проживання мають діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Доказів того, що станом на час розгляду справи приватним виконавцем Біловол В.О. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу з передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» підстави, згідно якої виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, суду не надано. Вказане свідчить про те, що приватний виконавець продовжує виконання рішення суду. Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, рішення виконавчого органу міської ради про надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини або відмову у його наданні може бути оскаржено до суду. Тому приватний виконавець, на якого покладено обов`язок щодо виконання рішення суду, у разі незгоди з рішенням органу опіки та піклування про відмову у наданні дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна може оскаржити таке рішення до суду. Крім того, у разі порушення рішенням чи бездіяльністю приватного виконавця під час виконання судового рішення прав чи свобод стягувача, стягувач може звернутися до суду із скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, що передбачено розділом VII ЦПК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed