Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Позивач 02.11.2022 звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи тим, що 06 жовтня 2016 року між ним та відповідачкою укладено договір позики, за яким остання позичила грошові кошти в розмірі 155 400 гривень, що станом на 06.10.2016 було еквівалентно 6 тис. доларів США. На підтвердження дійсності укладення цього договору та отримання грошових коштів, відповідачка надала позивачу нотаріально завірену заяву НВА 849177, зареєстровану приватним нотаріусом Підхомною О.Д. в реєстрі за № 2560. Згідно умов укладеного договору позичені кошти [PERSON] зобов`язувалась повернути відповідачу до 01 квітня 2017 року. Однак, по даний час відповідачка не повернула позивачу борг у розмірі 155 400 гривень. Відповідачка зобов`язувалась повернути 6000 доларів США по курсу на момент видачі позики і це становить 219 360 грн. Крім того, відповідачка зобов`язана сплатити штрафні санкції згідно ст. 625 ЦК України, а саме: 3%річних від суми боргу за період з 01.04.2017 по 01.03.2022 що складає 25 774 грн. 80 коп. та інфляційні втрати в сумі 98 349 грн. 64 коп. 27 лютого 2023 року відповідачкою подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду. Відповідачка зобов`язувалась повертати грошові кошти рівними частинами щомісяця в сумі 1000 доларів та повернути позику в повному обсязі до 01 квітня 2017 року. До вимог, що виникли з позики застосовується трирічний строк позовної давності. Вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних також обтяжені трирічним строком позовної давності. Крім того, положення ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання визначеного у гривнях. 07 березня 2023 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої він зазначив про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності (карантинні обмеження пов`язані з поширенням коронавірусної хвороби Covid-19) та клопотав про його поновлення. 13 червня 2023 року представником позивача адвокатом Ю.Баландіною подано заяву про поновлення строків позовної давності, обґрунтовуючи поважність його пропуску карантинними обмеженнями пов`язаними з поширенням коронавірусної хвороби. Представником відповідачка адвокатом Р.Волосянко подано заперечення на заяву про поновлення строків позовної давності у зв`язку з необґрунтованістю поважності причин пропуску строку звернення до суду. У судовому засіданні представник позивача просила поновити пропущений строк позовної давності та задовольнити позовні вимоги з підстав наведених в позові. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на підстави викладені у відзиві. Позивач та відповідачка в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 06 жовтня 2016 року між [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку, було укладеного договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомною О.Д. за р.№2560, згідно умов якого остання отримала у борг грошові кошти в розмірі 155 400 (сто п`ятдесят п`ять тисяч чотириста) гривень 00 коп., що на момент укладення договору є еквівалентом 6000 (шість тисяч) доларів США 00 центів, за встановленим курсом НБУ 1USD = 25,90 гривень. Згідно з пунктом 2 договору, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму еквівалентну 6000 (шість тисяч) доларів США 00 центів в повному обсязі до 01.04.2017 за офіційним курсом Національного банку України на день повернення та в порядку і на умовах, передбачених цим договором. Зазначену суму позичальник зобов`язується сплачувати щомісячно в рівних частинах, а саме 1000 (одна тисяча) доларів США 00 центів до першого числа кожного місяця. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку договору позики від 06.10.2016 року. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України,\~ кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач стверджує, що станом на день звернення із позовом до суду заборгованість відповідачки перед позивачем за основним боргом становить 219 360 грн. (курс гривні до долара США станом на 19.10.2022 становить 36,56 грн за 1 долар США згідно курсу НБУ, отже 36,56 х 6000 = 219360 грн. Але, згідно умов договору чітко визначено порядок повернення грошових коштів, а саме, щомісячно в сумі 1000 доларів США, тобто щомісяця відповідачка повинна була повертати 1000 доларів США і кінцева дата повернення 01.04.2017. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідачка прострочила виконання зобов`язання, оскільки грошові кошти взагалі не повертала згідно умов договору. Відповідачка також заяви про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До вимог, що виникли з договору позики застосується загальна позовна давність. Відповідно до ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 267 ЦК України, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачка зробила заяву про застосування строку позовної давності. Позивач у позовній заяві вважав, що ним не пропущено строк звернення з позовом до суду, а представник позивача вже після заяви відповідачки про застосування строку позовної давності клопотала про поновлення строку. Суд вважає заяву відповідачки про застосування строку позовної давності частково обґрунтованою виходячи з наступного. Позивачка отримала грошові кошти 06.10.2016, перший платіж в сумі 1000 доларів США вона повинна була повернути до 01.11.2016 року і щодо цього платежу строк позовної давності закінчується 01.11.2019 року; другий платіж в сумі 1000 доларів США вона повинна була повернути до 01.12.2016 року і щодо цього платежу строк позовної давності закінчується 01.12.2019 року; третій платіж в сумі 1000 доларів США вона повинна була повернути до 01.01.2017 року і щодо цього платежу строк позовної давності закінчується 01.01.2020 року; четвертий платіж в сумі 1000 доларів США вона повинна була повернути до 01.02.2017 року і щодо цього платежу строк позовної давності закінчується 01.02.2020 року; п`ятий платіж в сумі 1000 доларів США вона повинна була повернути до 01.03.2017 року і щодо цього платежу строк позовної давності закінчується 01.03.2020 року; останній шостий платіж в сумі 1000 доларів США вона повинна була повернути до 01.04.2017 року і щодо цього платежу строк позовної давності закінчується 01.04.2020 року, як і щодо всього договору. З 02.04.2020 року вважається, що позивачка прострочила строк виконання свого зобов`язання. Позивач звернувся до суду 02.11.2022 року. Як на поважну причину пропуску строку позовної давності позивач посилається на карантинні обмеження пов`язані з поширенням коронавірусної хвороби Covid-19. Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ, який набрав чинності 02.04.2020 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, в межах строку позовної давності є тільки один останній платіж на суму 1000 доларів, який відповідачка повинна була сплатити до 01.04.2017 року. Щодо інших платежів то строки позовної давності пропущені без поважних причин, оскільки закон почав діяти з 02.04.2020 і не має зворотної дії в часі. Оскільки позика фактично є доларовою, повернення грошових коштів повинно було відбуватись в доларах, то до стягнення підлягає грошова сума позики в розмірі 1000 доларів США. Не зовсім обґрунтованими є твердження представника позивача про те, що позивач не звертався до суду з позовом через те, що 16.03.2020 на сайті суду була інформація про те, що робота суду обмежена та транспортна інфраструктура міста не працювала в стабільному режимі. Так, справді, на сайті суду було опубліковано інформацію про те, що справи призначені до розгляду будуть відкладатися, позову не будуть залишатися без розгляду з підстав неявки до суду, але це стосується справ, які вже перебували на розгляді в суді. Громадянам було рекомендовано використовувати альтернативні шляхи звернення до суду, тобто, позивач міг звернутись з позовом до суду шляхом надіслання його поштою, що він і зробив в 02.11.2022, або скористатись системою Електронний суд. Що стосується вимоги про стягнення з відповідачки грошових сум згідно ст. 625 ЦК України, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позивач просить стягнути з відповідачки 3% річних за період з 01.04.2017 по 01.03.2022 в сумі 25 774 грн. 80 коп. Але такий період нарахування та сума є невірними. По перше, нарахування 3% річних слід здійснювати на суму 1000 доларів США, оскільки сама така сума підлягає до стягнення згідно договору в межах строку позовної давності. Період за який підлягає стягнення становить з 02.04.2017 по 23.02.2022, оскільки зобов`язання повинно було бути виконаним до 01.04.2017, а з 02.04.2017 йде вже прострочка виконання. 24 лютого 2022 року в Україні почалась повномасштабна війна, введено воєнний стан та відповідно до п. 18 ЦК України: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, на суму 1000 доларів слід нарахувати 147 доларів 3% річних, а не 25 774 грн. 80 коп. Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат, то така вимога не підлягає до задоволення, оскільки інфляція може бути нарахована тільки на невиконані грошові зобов`язання в гривні, а не у валюті. Отже, позов підлягає до задоволення частково в сумі 1147 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково на суму 1147 доларів США, офіційний курс долара встановлений НБУ станом на день винесення рішення становить 36.56 грн., то до стягнення з відповідачки підлягає судовий збір в розмірі 419 грн. 34 коп. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 252, 254, 256, 257, 260, 261, 267, 526, 527 ч. 1, 530, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial