Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 19.10.2022 р., укладений між ним та відповідачем [PERSON] , земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8272 га, за кадастровим номером: 2121282500:03:002:0069, що розташована в [ADDRESS] та визнати за позивачем [PERSON] право приватної власності на вищезазначену земельну ділянку. Свої вимоги мотивував тим, що 19.10.2022\~ року позивач домовився з відповідачем [PERSON] про купівлю земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8272 га, за кадастровим номером: 2121282500:03:002:0069, що розташована в [ADDRESS] , у зв`язку з чим між ними був укладений договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.10.2022 року, відповідач [PERSON] передав у власність, а позивач [PERSON] прийняв майно: земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8272 га, за кадастровим номером: 2121282500:03:002:0069. Згідно п. 2.1. вказаного договору, продаж земельної ділянки за домовленістю сторін було вчинено\~ за 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, які отримані відповідачем від позивача до оформлення даного договору. На виконання вказаного договору купівлі-продажу, відповідач\~ [PERSON] надав розписку від 19.10.2022\~ року про отримання ним обумовленної сумми за продану земельну дялінку. Сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу: позивач повністю сплатив грошові кошти у розмірі зазначеному в договорі, відповідач передав позивачу земельну ділянку у власність та правовстановлюючі документи на земельну ділянку. З вказаного часу позивач володіє та користується земельною ділянкою, як власник. Між сторонами було досягнуто згоди щодо подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а саме до 01.01.2023 року, однак на теперішній час договір належним чином не оформлено в зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку. На даний час у позивача відсутня можливість оформити вищевказану угоду в нотаріальному порядку та захистити свої майнові права, що змушує його звернутися до суду за захистом його права з відповідними позовними вимогами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої на задоволенні позову наполягає та просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся неодноразово, однак у судове засідання не з`явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Відзив на позов відповідач не подав. У відповідності до порядку, встановленого ст. 223, 280, 281 ЦПК України\~ суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві. Судом встановлено, що 19.10.2022\~ року позивач домовився з відповідачем [PERSON] про купівлю земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8272 га, за кадастровим номером: 2121282500:03:002:0069, що розташована в [ADDRESS] , у зв`язку з чим між ними був укладений договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.10.2022 року, [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв майно: земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8272 га, за кадастровим номером: 2121282500:03:002:0069, що розташована в [ADDRESS] , яка належить продавцю на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.12..2021 року, право власності на земельну ділянку зареєстроване 15.12.2021 року, державним реєстратором\~ Вознюк Олександром Володимировичем, Берегівської РДА,\~\~ Закарпатської області, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 211, виданий 24.11.2021 року, видавник: Вилоцька селищна рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2537142021020. Згідно п. 2.1. вказаного договору, продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за 50 (п`ятдесят тисяч) гривень, які отримані продавцем від покупця до оформлення цього договору. На виконання вказаного договору купівлі-продажу, відповідач\~ [PERSON] надав розписку від 19.10.2022\~ року про отримання ним обумовленної сумми за продану земельну дялінку. Сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу: позивач повністю сплатив грошові кошти у розмірі зазначеному в договорі, відповідач передав позивачу земельну ділянку у власність та правовстановлюючі документи на земельну ділянку (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.12.2021 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2537142021020,\~ проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність). З вказаного часу позивач володіє та користується земельною ділянкою, як власник. Між сторонами було досягнуто згоди щодо подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а саме до 01.01.2023 року, однак на теперішній час договір належним чином не оформлено в зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Ухилення від вирішення питання про укладення у нотаріальному порядку договору купівлі-продажу позбавляє позивача можливості належним чином укласти правочин. Згідно їх домовленості вони не тільки домовились між собою щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу земельної ділянки, а й повністю виконали всі умови, пов`язані з купівлею-продажем вказаного нерухомого майна, однак, договір купівлі-продажу до цього часу не уклали. Вказані обставини порушують права позивача у зв`язку із чим він не має можливості здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку, яку набув на підставі договору купівлі-продажу, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку. Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст.203ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3 ст.640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6листопада 2009 року №9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст.210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Як вбачається із правової позиції викладеній у Аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. Таким чином, починаючи з 01.01.2013 року, положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону. Отже, після вказаної дати, договір купівлі-продажу нерухомості в силу ст.657ЦК України підлягав лише нотаріальному посвідченню, тому може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку. Як вбачається з висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 04 березня 2019 року по справі №665/2266/16-ц однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. З огляду на вищезазначене, оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу земельної ділянки, фактично відбулося повне виконання правочину, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується матеріалами справи, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно\~ ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved