Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулася\~\~ [PERSON] з позовом до\~ [PERSON] про розподіл майна подружжя. Позов мотивує тим, що 09 липня 2014 року між [PERSON] \~та [PERSON] \~було укладено\~шлюбвідділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районну у м. Києві. За час шлюбу було придбано майно: будівля магазину, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 63,2 кв.м. та земельна ділянка, площею 0,0153 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3210900000:01:006:0001. З урахуванням збільшення позовних вимог, позивач вважає що спірне майно є її особистою приватною власністю, адже придбано за кошти, що отримані нею за рахунок звернення стягнення на майно, що придбано до шлюбу та було її особистою приватною власністю, тому на цих підставах позовні вимоги просить задовольнити. В судове засідання позивач не з`явилася, була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача - адвокат Щербина Л.А., направила заяву про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги, з урахуванням їх збільшення, визнав в повному обсязі, розгляд справи просив проводити без його участі. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 липня 2014 року між [PERSON] \~та [PERSON] \~було укладено\~шлюбвідділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районну у м. Києві. 08.09.2016 року на будівлю магазину, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею загальною площею 63,2 кв.м. зареєстроване право власності на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: КС142162311262, виданої 18.08.2016 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта №284684541 від 15.11.2021 року. 27.11.2018 року на земельну ділянку, площею 0,0153 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3210900000:01:006:0001 зареєстроване право власності на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.11.2018 року, що підтверджується Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 27.11.2018 року, який посвідчений Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Між сторонами виник спір стосовно визнання будівлі магазину,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~загальною площею\~63,2\~кв.м.\~та земельної ділянки, площею 0,0153 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3210900000:01:006:0001 особистим майном позивача. 24.03.2015 року позивачем було отримано позику, що підтверджується договором позики, що посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А., номер в реєстрі 279, на суму в розмірі 931950,00 грн, що за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «Правекс-Банк» станом на 24.03.2015 року складало 32700 дол.США. 24.03.2015 року на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, було укладено договір іпотеки, що посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А., номер в реєстрі 280, предметом якого стала квартира номер [ADDRESS] , яка належала позивачу на підставі Договору купівлі-продажу від 11 листопада 2013 року. Позивач стверджує, відповідач не заперечує та визнає, що грошові кошти, які були отримані позивачем в позику, було витрачено на будівництво будівлі магазину, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею загальною площею 63,2 кв.м. та купівлю земельної ділянки 27.11.2018 року, під будівлею магазину площею 0,0153 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3210900000:01:006:0001. Боргові зобов`язання позивача не були виконані та 23.01.2016 року на квартиру було звернуто стягнення, на підтвердження чого позивачем надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №335139115 від 09.06.2023 року. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №335139115 від 09.06.2023 року також вбачається, що 23.01.2016 року власником на підставі договору іпотеки від 24.03.2015 року, став Іпотекодержатель [PERSON] . З вказаного вбачається, що квартира [ADDRESS] , належала позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.2013 року, тобто на праві особистої приватної власності, адже квартира придбана позивачем до укладення шлюбу із відповідачем, а саме 09.07.2014 року. Судом встановлено,\~що боргові\~зобов`язання позивача\~в розмірі\~931950,\~00\~грн.\~були витрачені\~на будівництво\~будівлі магазину,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~загальною площею\~63,2\~кв.м.\~та купівлю земельної ділянки, площею 0,0153 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3210900000:01:006:0001. 29.06.2023 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог в повному обсязі. Згідно ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до\~ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає. Положеннями ч.1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, серед іншого майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 СК України, майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Вказане також підтверджується позицією Верховного Суду, що викладена в Постанові від 22.01.2020 року у справі №711/2302/18. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 3\~392,40 гривень та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454,00 грн. За приписами ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням того, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подана заява про визнання позову, 50 відсотків судового збору, що складає 1 923,20 гривні, підлягають зверненню з державного бюджету. Решту судового збору у сумі 1 923,20 гривні слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved