Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

13.03.2017 [PERSON] звернувся до суду із позовом у якому просив визнати недійсним заповіт від імені [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В. 05.08.2016 за №2674. Ухвалою суду від 28.04.2017 відкрито позовне провадження у справі, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 27.01.2021 справу прийнято до розгляду головуючим суддею Цитульським В.І. Ухвалою суду від 12.04.2022 замінено позивача [PERSON] на його правонаступників [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 03.03.2023 (без видання до нарадчої кімнати) прийнято до розгляду заяву позивачів про зміну предмету позову, згідно якої [PERSON] та [PERSON] просять визнати за ними, в порядку спадкування, право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16.05.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивачі зазначають, що [PERSON] померла [INFO] . Єдиним спадкоємцем за законом був її племінник [PERSON] . Проте останній не зміг успадкувати майно у зв`язку із наявністю заповіту. Позивачі є спадкоємцями [PERSON] . Складений [PERSON] завіт вважають нікчемним, оскільки були відсутні підстави для підписання заповіту від імені останньої іншою особою. Зокрема [PERSON] 24.10.2016 самостійно підписала договір про розірвання договору довічного утримання, а в медичних документах відсутні покликання на хвороби зору. Тому позивач звернулися за захистом свого права до суду та просять визнати за ними право власності на спадкове майно. Відповідач відзиву не подавала. У запереченнях приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевич Є.В. зазначає, що заповіт було посвідчено у відповідності до вимог законодавства. Звертає увагу на нерозбірливий напис заповідача у договорі про розірвання договору довічного утримання. Вказує на відсутність доказів на підтвердження позовних вимог. Аналогічні доводи наведені приватним нотаріусом в судовому засіданні 15.06.2023. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову, навела обґрунтування, аналогічне позовній заяві. Відповідач та її представник заперечили проти позову. Зазначили, що в момент посвідчення заповіту [PERSON] була дієздатною, розуміла значення своїх дій та могла ними керувати. Заповіт відповідав волі останньої. Остання не могла самостійно прочитати та підписати заповіт у зв`язку із хворобою, про що вказано у заповіті. Заповіт за формою та порядком посвідченням відповідає вимогам законодавства. Інші особи в судове засідання не з`явилися. Обставини, встановлені судом. [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.09.1193, на праві власності належала квартира [ADDRESS] . 05.08.2016 [PERSON] склала заповіт в користь відповідача [PERSON] . Заповіт підписано [PERSON] , при свідках [PERSON] та [PERSON] . У заповіті вказано «у зв`язку із тим, що [PERSON] має похилий вік та хворобу очей, не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за її дорученням, у її та моїй, нотаріуса, присутності текст заповіту до його підписання зачитано уголос запрошеними свідками [PERSON] … та [PERSON] …, та підписаний [PERSON] …». Згідно свідоцтва про народження [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Свідоцтва про народження [PERSON] чи [PERSON] або інших доказів, що один із вказаних осіб (батьків [PERSON] ) є братом/сестрою [PERSON] не надано. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] . Згідно спадкової справи після [PERSON] : [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини 13.12.2016; [PERSON] звернувся із відповідною заявою 31.01.2017 (до заяви документів на підтвердження родинних зв`язків не долучив). Постановою від 07.03.2017 державний нотаріус Сьомої нотаріальної контори відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] . У постанові вказано про наявність заповіту. У постанові також вказано про надання свідоцтва про народження [PERSON] , про народження [PERSON] та свідоцтва про шлюб останньої. Згідно лікарського свідоцтва про смерть, причиною смерті [PERSON] є хронічна недостатність кровообігу, кардіосклероз дифузний, хронічна ішемічна хвороба серця з гіпертонією. На ухвалу суду КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» надано копію амбулаторної картки [PERSON] , із якої вбачається, що остання за 2016 рік була оглянута лікарем чотири рази в дома, в квіті проходила лікування в стаціонарі. [PERSON] помер [INFO] . Із наданої суду копії спадкової справи після останнього, його спадкоємцями є його діти [PERSON] та [PERSON] . 30.01.2015 [PERSON] зверталася за призначенням житлової субсидії для чого подавала заяву та декларацію. Вказані документи заповнені чітко та зрозуміло. У договорі про розірвання договору довічного утримання, посвідченого 24.05.2016, [PERSON] підписалася та вказала власне прізвище та ініціали самостійно. При цьому записи не розбірливі, букви криві. Довіреність від імені [PERSON] від 05.08.2016 підписана іншою особою через «похилий вік та хворобу очей». Допитні у якості свідків учасники посвідчення заповіту, а саме підписант [PERSON] та свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили участь в укладенні заповіту в 2016 році. Усі у той чи інший спосіб ствердили про неможливість [PERSON] самостійно прочитати заповіт (поганий зір, нерозуміння). Свідки вказали, що заповіт зачитувався в голос, [PERSON] розуміла його зміст та погоджувалася із ним. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. Відповідно до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У відповідності до ч.3 ст.1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 ЦК України). За приписами абзацу третього ч.2 ст.1248 ЦК України, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до ст.1253 ЦК України: у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою (ч.2); свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю (ч.3); свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт (ч.4); Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому (ч.5); у текст заповіту заносяться відомості про особу свідків (ч.6). За приписами ч.2 ст.1247 ЦК України, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. За приписами ч.1 ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За загальним правилом, нотаріальне посвідчення такого правочину як заповіт в Україні здійснюється нотаріусом; право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права; свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю; тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту. Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 461/2565/20. У постанові Верховного Суду від 09.06.2022 в справі №369/1913/17 вказано, що право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. У постанові Верховного Суду від 09.06.2021 в справі №755/8686/17 зазначено, що аналіз абзацу 1 частини четвертої статті 207 ЦК України свідчить, що у певних випадках допускається підписання правочину іншою особою, якщо сторона правочину має різного роду вади, що заважають їй це зробити. У цьому разі порядок підписання іншою особою правочину регламентується частиною четвертою статті 207 ЦК України. Особа, яка підписує правочин (рукоприкладник), сама не є стороною правочину. Жодних прав і обов`язків щодо правочину, який нею підписується, в неї не виникає. Її роль зводиться виключно до заповнення певної вади особи, яка є стороною правочину. Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема у постановах від 09.06.2022 в справі №369/1913/17, від 20.07.2022 в справі №461/2565/20, про те, що свобода заповіту є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, зокрема, повагу до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки суду. 1. Рукоприкладник та свідки підтвердили, що складений [PERSON] заповіт відповідав її внутрішній волі. Цього факту позивачами не спростовано. Вказана обставина має важливе значення при вирішення спору з огляду на принцип свободи заповіту який включає, зокрема, повагу до волі заповідача та обов`язковість її виконання. 2. В заповіті вказано що через похилий вік та хворобу очей заповідач не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту. Викладене узгоджується із показаннями свідків, яких суд заслухав в судовому засіданні. Викладене також узгоджується із здобутими письмовими доказами. Так 30.01.2015 [PERSON] мала нормальний почерк (слова зрозумілі, букви акуратні, рівні та однакові, підпис акуратний та лінії рівні). 24.05.2016 власний підпис, прізвище та ініціали остання зазначила нерозбірливо, букви та лінії криві, «тримтячі». 05.08.2016, у дань посвідчення заповіту, довіреність від імені останньою також була підписана іншою особою. За вказаних обставин заповіт було правомірно посвідчено при свідках та підписано рукоприкладником. Доводи позивача про відсутність записів про хворобу очей у медичних документах [PERSON] не спроможні спростувати вказаного висновку. Доводи представника позивача про певні неточності у показаннях свідків також не беруться до уваги. Відповіді неточності можуть бути зумовлені їх допитом після спливу майже 6 років від події. Крім того усі свідки підтвердили факт посвідчення заповіту, вільне волевиявлення заповідача та певні труднощі із самостійним прочитанням та підписанням заповіту. 3. Окрім наведеного вище, суд враховує наступне. Позивачі стверджують, що [PERSON] є племінником [PERSON] . Проте позивачами не долучено свідоцтва про народження одного зі батьків [PERSON] чи інших доказів на підтвердження того, що один із батьків [PERSON] є рідним братом чи сестрою [PERSON] . Відповідні докази не надані суду, вони відсутні у спадковій справі та про них не вказано у постанові нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно не доведено той факт, що [PERSON] має право спадкування після [PERSON] . Також у наданих позивачами документах є відмінності у прізвищах: « [PERSON] »; « [PERSON] »; « [PERSON] ». Із цього приводу жодних пояснень та доказів позивачами не надано. За встановлених обставин суд приходить до твердого переконання, що складений [PERSON] заповіт відповідав її волі, а його підписання рукоприкладником у присутності двох свідків було обґрунтованим та мало законодавчо визначені підстави. Інші доводи сторін не впливають на вирішення спору. Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню. Інших судових витрат не заявлено.

Outcome: dismissed