Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла вищевказана позовна заява про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивовано тим, що 10.05.2023 позивач дізнався, що відносно нього 17.06.2021 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису від 10.02.2021 № 7165, щодо стягнення на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості у розмірі 11744,00 грн. Сторона позивача зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови укладення нотаріально посвідченого кредитного договору. Однак між позивачем та відповідачем такий договір ніколи не укладався. Крім того, виконавчий напис нотаріуса може бути видано лише за відсутності заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку. Разом з тим, позивач узагалі із розрахунком заборгованості не ознайомлений. Тому позивач вважає, що виконаний напис вчинено з грубими порушеннями норм чинного законодавства та просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 23.06.2023 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову [PERSON] шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Ухвалою судді від 15.06.2023 відкрито провадження у цивільній справі та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст.\~279 ЦПК України. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін до суду не надіслав. При цьому директор ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Яворський Р.І. подав до суду клопотання про врегулювання спору за участю судді, однак відповідач на це не погодився. У задоволенні клопотання відповідача щодо врегулювання спору за участю судді ухвалою від 26.06.2023 було відмовлено. Також від відповідача надійшла заява від 19.06.2023 № 109707 про визнання позовних вимог, з якої вбачається, що відповідач просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в частині визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача 50 % сплаченого судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, а в іншій частині судовий збір віднести на рахунок держави на підставі ст. 142 ЦПК України. Відповідач також просив вимогу позивача про стягнення судових витрат у розмірі 2500,00 грн залишити без задоволення, оскільки розподіляючи судові витрати між сторонами у справі необхідно враховувати дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи. Треті особи, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, пояснень по суті справи не подавали. З огляду на вказане, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч.\~2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд дійшов наступного. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 10.02.2021 вчинив виконавчий напис № 7165 про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість в розмірі 11744,00 грн. за кредитним договором № 1-20180808-48484 від 08.08.2018. Головний державний виконавець Корсунь-Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (нині Корсунь-Шевченківський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мельниченко\~Н.О. 17.06.2021 відкрила виконавче провадження № 65842987 з виконання спірного виконавчого напису № 7165. Приватний нотаріус письмових пояснень по справі та документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, до суду не надав. Матеріали справи не містять доказів того, що кредитний договір № 1-20180808-48484, укладений 08.08.2018 між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та [PERSON] , посвідчувався нотаріально. Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження правомірності своїх дій щодо звернення до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису. З огляду на вказане, з матеріалів справи взагалі не вбачається права вимоги відповідача за вказаним кредитним договором. Разом з тим представник відповідача позов визнав. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як передбачено в п. п. 3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29.06.1999\~№\~1172 (далі постанова 1172), для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості\~за нотаріально\~посвідченими договорами подаються а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 2-2 постанови №\~1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 1.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правлінням Національного банку України від 18.06.2003 № 254 (в редакції, чинній на дату вчинення виконавчого напису), особовий рахунок рахунок аналітичного обліку операцій з клієнтами банку, що здійснюється відповідно до укладених між банком і клієнтом договорів. Такий документ має статус первинного. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинноюпостанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 відмовлено. Отже, вищевказана постанова КМУ № 662, якою було доповнено постанову КМУ від 29.06.1999 № 1172, визнано незаконною та нечинною ще з 01.11.2017. Таким чином, виконавчий напис може бути вчинено лише на підставі нотаріально посвідченого договору та з наданням документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника. Проте матеріали справи не містять доказів того, що виконавчий напис було вчинено на підставі наведених вище документів та у встановленому порядку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Натомість позивач стверджує, що договір з відповідачем нотаріально не посвідчувався та про розмір заборгованості стягував його не повідомляв, а відповідач цих тверджень не спростував та визнав позов. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020, ухваленій в цивільній справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557 цс 19, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. З матеріалів справи не вбачається, що кредитний договір № 1-20180808-48484 від 08.08.2018 взагалі укладався сторонами та нотаріально посвідчувався. Також відсутні докази того, що позивач мав заборгованість за таким договором. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимога позивача про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису від 10.02.2021 № 7165, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» коштів у загальному розмірі 11744,00 грн. Положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки представник відповідача визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вирішує повернути позивачу з бюджету 50 відсотків судового збору відповідно до ст. 142 ЦПК України та стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову за заяви про його забезпечення. Щодо витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи вбачається, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу були подані позивачем разом з позовною заявою, тобто в межах строків, передбачених положеннями ст. 141 ЦПК України. Відповідно до змісту ордера серії АР № 1127868 від 07.06.2023 адвокат Пелін Віталій Ігорович на підставі договору про надання правової допомоги № 17/23-В від 01.06.2023 надає [PERSON] правову допомогу у Корсунь-Шевченківському районному суді Черкаської області. Згідно з Додатком № 1 до Договору про надання правової допомоги № 17/23-В від 01.06.2023 вартість послуг складає: - юридична консультація 1 година вартість послуги 500,00 грн; - підготовка (складання) позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню вартість послуги 2000,00 грн. На підтвердження сплати позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн до позову додано платіжну інструкцію Р24А1277015983D8278 від 01.06.2023, за якою платником є [PERSON] . З позову вбачається, що рахунки позивача заблоковані, тому витрати на правничу допомогу за його дорученням сплатила дружина. Представник відповідача вимогу позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн не визнає. Згідно з ч. 3 ст. 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зі змісту ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). За домовленістю позивача з адвокатом встановлено вартість послуг з надання правничої допомоги у розмірі 2500,00 грн. У даному випадку суд дійшов висновку, що заявлена вартість витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. є співмірною як зі складністю справи та наданих послуг, так і з часом, затраченим адвокатом на їх виконання, тому вбачається необхідність у стягненні з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved