Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа № 308/13359/22 за позовом адвоката Радь Івана Івановича, який діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про знесення самочинно збудованого нерухомого майна. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Разом із тим, належний [PERSON] житловий будинок межує із земельною ділянкою за кадастровим номером 2110100000:41:001:0411 та розташованим на ній житловим будинком [ADDRESS] , який на праві приватної власності належить [PERSON] . Вказує, що на почату вересня 2022 року [PERSON] розпочала реконструкцію належного їй будинку [ADDRESS] , яка проявилась у проведенні будівельних робіт щодо спорудження надбудови другого поверху над хвірткою та цегляним забором. Позивачка вважає, що здійснювані [PERSON] будівельні робота щодо спорудження надбудови другого поверху над хвірткою та цегляним забором житлового будинку [ADDRESS] є самочинними, а від так відповідне нерухоме майно підлягає знесенню. Зазначає, що [PERSON] всупереч вимоги національного законодавства будь-яких повідомлень про початок виконання підготовчих та/або будівельних робіт щодо реконструкції будинку [ADDRESS] із зміною його зовнішніх геометричних розмірів відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю не подавалось, а проектна документація не тільки не затверджувалась але і навіть не розроблялась. Вказує, що здійснювані [PERSON] будівельні роботи за відсутності відповідного проекту реконструкції не зможуть забезпечити мінімальну різницю осідань фундаменту існуючого будинку [ADDRESS] а від так зможуть спричинити зниження експлуатаційних якостей останнього, що водночас створюватиме загрозу не тільки для життя та здоров`я його мешканців але і [PERSON] житловий будинок якої знаходиться по сусідству. Також зазначає, що спорудження [PERSON] надбудови другого поверху погіршить притік сонячного світла та спричинить поападання атмосферних опадів (дощ, сніг) з покрівлі реконструйованої частини будинку на подвір`я [PERSON] , утворюючи великі калюжі та спричиняючи надмірне зволоження ґрунту. Враховуючи вищенаведене а також зміну предмету позову позивачем на стадії підготовчого провадження, позивач просить зобов`язати [PERSON] за власний рахунок знести незаконно зведену надбудову житлового будинку [ADDRESS] та розташований на земельні ділянці за кадастровим номером 2110100000:41:001:0411 та зобов`язати [PERSON] привести житловий будинок [ADDRESS] та розташований на земельні ділянці за кадастровим номером 2110100000:41:001:0411, у попередній стан. Відповідачка відзив на позовну заяву не подала, проте в письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи, проти задоволення позову заперечила з підстав, що всі передбачені законом дозвільні документи для здійснення вказаної добудови нею отримано, а відтак вказані будівельні роботи відповідають передбаченим законом нормам та стандартам, що унеможливлює порушення яких-небудь прав позивачки. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.09.2022 року (№308/12785/22) задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову до подання позовної заяви. Постановлено вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП- [NUMBER] ) проводити будь-які будівельні роботи на житловому будинку [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці за кадастровим номером 2110100000:41:001:0411. Ухвалами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.10.2022, 10.11.2022, 10.01.2023 року у задоволенні заяв [PERSON] про\~зустрічне забезпечення\~позову відмовлено. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.10.2022 року відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.03.2023 року прийнято заяву представника позивача про зміну предмету позову. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка, [PERSON] , та її представник, адвокат Радь І.І., в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. Відповідачка, [PERSON] , та її предстаник, адвокат Семенович Т.С., в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься зяава, в якій просить розглянути справу без її участі. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється - відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України. Суд, проаналізувавши доводи позовної заяви, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. [PERSON] є власником будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.05.2008 року №116, виданного виконавчим комітетом Ужгородської міської ради. На момент подання до суду позовної заяви (06.10.2022 року) відповідачкою [PERSON] здійснювалисть будівльні роботи, а саме розпочата реконструкція належного їй будинку [ADDRESS] яка проявилась у проведенні будівельних робіт щодо спорудження надбудови другого поверху над хвірткою та цегляним забором, що не заперечується сторонами та підтверджується зображеннями вказаного об`єкта нерухомості, долучених до позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Представником відповідачки долучено до матеріалів справи будівельний паспорт з додатками з реконструкції житлового будинку з розширенням в межах існуючих фундаментів по [ADDRESS] , де замовником є [PERSON] . Проте варто зазначити, що датою створення вказаного будівельного паспорта зазначено 27.01.2023 року. Також представником відповідачки долучено до матеріалів справи повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі юудівельного паспорта, де замовником значиться [PERSON] , а об`єктом будівництва зазначено реконструкцію житлового будинку, в межах існуючих фундаментів по [ADDRESS] . Також суд звертає увагу, що вказане повідомлення про початок виконання будівельних робіт датоване 17.02.2023 року, тобто після фактичного початку виконання будівельних робіт. Інших доказів, поданих у відповідності до ст. 83 ЦПК України, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст. 15 ЦК України вказує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. При цьому право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення діями відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України об`єкт нерухомості вважається самочинним будівництвом за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети, немає належного дозволу на будівництво чи затвердженого належним чином проекту, під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. За змістом ч. 4 та 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат. З урахуванням змісту цієї статті в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України, позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права. Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». Таким чином, за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов`язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК). Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Верховний Суд вже неодноразово розглядав аналогічні справи: № 820/3183/16, № 813/6426/14, № 813/6284/14, № 814/2645/15, № 813/6423/14 та Верховний Суд в складі Судової палати Касаційного адміністративного суду № 822/2149/18 (ЄДРСРУ № 87421795). Так, у постановах за наслідками розгляду цих справ Верховний Суд сформулював такі висновки: - відповідно до вимог частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України для задоволення позову у цій категорії справ необхідно наявність таких фактів як неможливість перебудови об`єкту або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво від такої перебудови; - у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Жодного судового рішення про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову, яке б передувало вимогам про знесення самочинного будівництва, і невиконання цього рішення свідчило би про відмову відповідача провести таку перебудову, до суду не надано. В цьому процесі вимог про зобов`язання відповідача, який здійснив будівництво, провести відповідну перебудову, позивачем не заявлялося, заяв про призначення експертизи щодо можливості та способів перебудови самочинного будівництва в судовому засіданні не заявлялося. Таким чином, доказів того, що наявність спірного будівництва, а саме реконструкція житлового будинку з розширенням в межах існуючих фундаментів по [ADDRESS] , порушує права позивачки, з врахуванням використання усіх передбачених законодавством України заходів щодо зобов`язання проведення перебудови, неможливості проведення відповідної перебудови або відмови відповідача у проведенні перебудови шляхом приведення будинку у відповідність до норм ДБН позивач не надала. Позовні вимоги заявлені саме в контексті знесення надбудови, в тому числі вимога привести житловий будинок [ADDRESS] у попередній стан. Матеріали справи не містять достовірних та достатніх доказів того, що використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності за здійснення самочинного будівництва та що неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення перебудови. Крім того, у справі відсутні докази того, що спорудження [PERSON] надбудови другого поверху погіршить притік сонячного світла та спричинить поападання атмосферних опадів (дощ, сніг) з покрівлі реконструйованої частини будинку на подвір`я [PERSON] , утворюючи великі калюжі та спричиняючи надмірне зволоження ґрунту. Знесення надбудови в даному випадку є непропорційним втручанням у здійснення права власності відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою [PERSON] не доведено, що відповідачка [PERSON] істотно порушила її права, та внаслідок цих дій усунення перешкод можливе лише шляхом знесення спірного об`єкту нерухомості, не взявши до уваги, що знесення є крайньою мірою щодо усунення перешкод. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про знесення самочинно збудованого нерухомого майна задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України покладаються на позивачку. Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed