Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (ЄДРПОУ 42114410, адреса: 65007, м.Одеса, вул. Мала Арнаутська, 88) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), в якому просить стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 5737,34 грн. та судовий збір у розмірі 2147,20 грн., а також просить повернути з державного бюджету суму судового збору у розмірі 333,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ «ООЕК» з 01 січня 2019 року є постачальником універсальних послуг на якого покладений спеціальний обов`язок, щодо постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Одеської області, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 62, ст.63 Закону України «Про ринок електричної енергії». Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов цього договору, що розміщений на офіційному сайті постачальника універсальних послуг, а також в засобах масової інформації, і не потребує двостороннього підписання паперової форми договору. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії, про що прямо передбачено абз. 5 п. 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії». Між ТОВ «ООЕК» та побутовим споживачем [PERSON] , що мешкає та є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , укладений Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що розміщений на офіційному сайті https://ooek.od.ua/, а також в газеті «Одеські вісті» від 29.12.18 р. №99 (надалі Договір), на умовах раніше укладеного договору з АТ «ДТЕК Одеські електромережі» № 10504065 як з постачальником за регульованим тарифом, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання електроенергії. Згідно умов договору ТОВ «ООЕК» постачало електричну енергію на об`єкт побутового споживача, розташований за адресою: [ADDRESS] . Для проведення розрахунків ТОВ «ООЕК» на ім`я побутового споживача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . ТОВ «ООЕК» від АТ «ДТЕК Одеські електромережі», як оператора системи розподілу, були отримані дані щодо фактичного споживання відповідачкою електричної енергії за розрахункові періоди. З отриманих даних вбачається, що за особовим рахунком № [NUMBER] станом на дату надання інформації АТ «ДТЕК Одеські електромережі» за період червень 2019 року - листопад 2021 року було спожито 4522 кВт.год електричної енергії, на суму 5737,34 грн. Також зазначено, що 26.08.2022 року ТОВ «ООЕК» зверталось до Приморського районного суду міста Одеси з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] та 13.09.2022 року Приморським районним судом міста Одеси було видано судовий наказ по справі №522/11282/22. Разом з тим за заявою [PERSON] ухвалою Приморського районного суду міста Одеси по справі №522/11282/22 було скасовано відповідний судовий наказ. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.06.2023 на адресу суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнає та просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначила, що з 2019 року по цей час співробітниками АТ «ДТЕК Одеські електромережі» не знімалися показники лічильника в її квартирі, тому лист щодо спожитої електричної енергії є таким, що не відповідає дійсності. Вважає стягнення оплати за 2019 рік з посиланням на Закон України №540-ІХ від 30.03.2020 неправомірним, оскільки його дія не розповсюджується на період 2019 рік. Також зазначила, що Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, а стягнення вказаних нарахувань відповідно до ст. 625 ЦК України є незаконним. Зазначила, що заборгованості перед ТОВ «ООЕК» вона не має, рахунки за спожиту електричну енергію сплачені. Також у заяві зазначила, що є інвалідом 2 групи (а.с. 59). Представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Від представника позивача - [PERSON] до суду надійшла заява, в якій просить розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Від відповідачки на адресу суду надійшло клопотання від 29.07.2023 про відкладення розгляду справи призначеної на 23.08.2023 на кінець вересня, оскільки у зв`язку зі спекотною погодою та високою вологістю усугубився стан її здоров`я, у зв`язку з чим вона не може покидати приміщення та з`являтися в громадських містах. Враховуючи те, що заява про відкладення розгляду справи призначеної на 23.08.2023 датована 29.07.2023 та те що до заяви не надано жодних доказів того, що станом на 23.08.2023 відповідачка за станом здоров`я не може з`явитися у судове засідання, суд визнає неявку відповідачки у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за її відсутністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення є 25 серпня 2023 року. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що на ім`я побутового споживача [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . ТОВ «ООЕК» від АТ «ДТЕК Одеські електромережі», як оператора системи розподілу, були отримані дані щодо фактичного споживання електричної енергії за особовим рахунком № [NUMBER] споживачем [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до розрахунку заборгованості за період червень 2019 року - листопад 2021 року споживачем [PERSON] було спожито 4522 кВт.год електричної енергії, на суму 5737,34 грн. (а.с. 14). Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 09.01.2023 у справі № 522/11282/22 скасовано судовий наказ № 522/11282/22 виданий Приморським районним судом м.Одеси 13.09.2022 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 5737,34 грн. та судового збору у розмірі 248,00 грн. (а.с. 16) ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» є постачальником універсальних послуг, на якого покладений спеціальний обов`язок щодо постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Одеської області відповідно до п. 2 ч. 2 ст.62, ст.63 Закону України «Про ринок електричної енергії». За змістом статті 11 ЦК України факт відкриття особового рахунку та постачання електричної енергії вважається укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику» (постанова Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 509/3536/15-ц та від 15.07.2019 у справі № 347/713/17). ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» як постачальник електричної енергії свої зобов`язання виконує та надає відповідачці послуги з постачання електроенергії. Однак відповідачка, що підтверджено матеріалами справи, взятих на себе зобов`язань належним чином не виконує та не сплачує вартість спожитої електричної енергії вчасно. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, беручи до уваги наявність між сторонами договірних відносин з приводу постачання та споживання електричної енергії, враховуючи, що існування заборгованості відповідачкою не спростовано, а також враховуючи невиконання умов договору відповідачкою та несвоєчасну сплату за спожиту електричну енергію, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості в розмірі 5737,34 грн. Посилання відповідачки на те, що Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, а стягнення вказаних нарахувань відповідно до ст. 625 ЦК України є незаконним суд вважає безпідставними, оскільки вимоги про стягнення з відповідачки інфляційних нарахувань та 3% річних позивачем не заявлялися. Щодо посилання відповідачки на пропуск стоку позовної давності суд зазначає наступне. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається від дня коли особа (Позивач) довідався про порушення свого права, з певного моменту (факту) (ст. 261 ЦК України). В даному випадку, позивач довідувався про порушення свого права щомісячно - періодично, після кожної періодичної не сплати відповідачем боргу за надані послуги позивачем. Тобто, перебіг загальної позовної давності починався з кожного місяця заборгованості. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211«Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12.03.2020 року до 31.07.2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, неодноразово було продовжено і Постановою КМУ № від 27.06.2023 року № 651 відмінено з 30.06.2023 року дію карантину на всій території України. Отже, строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12.03.2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до закінчення дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Таким чином, вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за спожиту електричну енергію за період з червня 2019 року заявлені в межах строку позовної давності, відтак доводи відповідачки про те, що позивачем пропущений строк позовної давності є безпідставними. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, про що вказано у постанові ВСУ від 01.03.2017 року по справі № 6-152цс17 та абз. 2 п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Механізм компенсації судових витрат визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ і порядок їх компенсації за рахунок держави». Відповідно до пункту 4 Порядку № 590, компенсація судових витрат у цивільних та адміністративних справах здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення. Також, відповідно до пункту 2 Порядку № 590, компенсація судових витрат особам, які їх зазнали, здійснюється шляхом перерахунку коштів на їх поточні рахунки в банківських установах, підставою для компенсації судових витрат є судове рішення. У зв`язку із тим, що відповідачка є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» за № 8 від 18.05.2023, а тому на підставі положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, відтак, судові витрати позивачу слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того, суд зазначає, що ТОВ «ООЕК» зареєстроване у підсистемі «Електронний суд». Відповідно до частини 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже, судовий збір за подання позовної заяви у даній справі складає: (2684,00*0,8%) = 2147,20 грн. Разом з тим, при зверненні з позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 гривень відповідно до платіжних доручень № 9499666792 від 06 грудня 2022 року на суму 2232,90 грн. та № 9499665257 від 12 липня 2022 року на суму 248,10 грн. (а.с. 29). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, зокрема, податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, встановлена Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787. Пунктами 3, 5 цього Порядку передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки отримувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані у поданні (висновку, повідомленні) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, органів, які ведуть облік заборгованості в розрізі позичальників, заяві платника (у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого)). Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає за необхідне повернути позивачу надміру сплачений ним судовий збір у розмірі 333,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved