Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

20.02.2023 року позивач [PERSON] через свого представниа адвоката Когіна А.В. звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою, в якій просив розірвати шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 25.07.1992 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 753. В обґрунтування позову позивач зазначив, що сімейне життя з відповідачем не склалось, що поступово призвело до втрати почуття любові між сторонами. З відповідачем подружні відносин не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Спору щодо утримання, місця проживання та виховання дитини не мають, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Дитина залишається проживати разом з матір`ю, відповідачем по справі. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про поважність причин своє неявки суд не повідомив. Відповідач надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що 25.07.1992 року між сторонами укладений шлюб, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що був зроблений відповідний актовий запис № 753 та повторно видане Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Спору щодо утримання та місця проживання дитини сторони не мають, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Дитина залишається проживати разом з матір`ю, відповідачем по справі. Шлюбні відносини між сторонами припинені з весни 2022 року. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Таким чином, визнання відповідачем позовних вимог щодо розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Крім того, згідно з ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі того, що відповідач ніяким чином не висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за належне залишити їй шлюбне прізвище. З огляду на вищезазначене, суд вважає за доцільне задовольнити зазначений позов про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.З ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved