Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

В серпні 2023 року заявники[PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з заявою в порядку ч. 3 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України про розірвання шлюбу. В заяві вказується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19 липня 2016 року в Рівненському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №47. Сторони не проживають, не підтримують подружніх відносин з 2020 року, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сім`я розпалася, існує лише формально, тому просять шлюб розірвати. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує. Представник [PERSON] заявлені вимоги [PERSON] підтримує, просить задовольнити. Заявниця [PERSON] в судове засіданняне з`явилася, в суд від неї надійшла заява про слухання справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує. Вислухавши представника заявника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Заявники по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19 липня 2016 року, який зареєстрували в Рівненському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №47, про що свідчить свідоцтво про шлюб. Заявники не живуть разом з 2020 року, спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин. Фактично їх сім`я розпалася, існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між, свідчать про те, що шлюб між заявниками носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам заявників, а тому заява є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

Outcome: approved