Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований її син [PERSON] , який з серпня 2003 року та по теперішній час не проживає за місцем своєї реєстрації. Оскільки,\~відповідач в\~спірній житловому\~приміщенні не\~проживає,\~не сплачує\~комунальні платежі,\~в утриманні\~житла участі\~не бере,\~особистих речей\~в будинку\~не має,\~будь-якої\~домовленості між\~сторонами щодо\~користування житлом\~немає,\~відповідно він\~може бути\~визнаний таким,\~що втратив\~право користування\~житловим приміщенням. У зв`язку з чим, позивач просить\~ суд усунути перешкоди в користуванні житловим будинком та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.06.2023 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження\~ з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, від представника позивача, адвоката Федоренко В.С., до суду подана заява, в якій вона просила розгляд справи проводити за своєї відсутності та відсутності позивача, підтримавши позовні вимоги та не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву (заперечень) на позовну заяву, клопотань до суду не подав. Крім того, задля забезпечення принципу диспозитивності, змагальності, відкритості інформації, щодо справи та належного повідомлення відповідача про дату, час, місце та порядок розгляду даної справи Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи - виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, в судове засідання не з`явилася, в поданій заяві просила справу розглядати за своєї відсутності . Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, за згодою представника позивача, вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, не подав відзив. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи в спрощеному позовному провадженні, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2022, посвідченого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шабліян Є.М., [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 302194177,\~ [PERSON] на праві приватної власності належить частка 1/1 житлового будинку, розташованого\~ за адресою: [ADDRESS] . З відомостей Реєстру Криворізької міської територіальної громади № 4036 від 02.06.2023 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] з 17.11.1998 року по теперішній час. Як встановлено з акту\~на предмет проживання, складеного 30.04.2023 року\~та завіреного головою квартального комітету м. Кривий Ріг Центрально-Міської районної ради,\~відповідач [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] не проживає з серпня 2003 року. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК України\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У відповідності до ч. 1\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. (ст. 72 ЖК України) Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, за відсутності поважних причин у мешканця житла щодо його постійного не проживання за місцем знаходження житла, він може бути визнаний судом особою, такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; Таким чином, суд приходить до висновку, що перешкоди створені відповідачем позбавляють позивача можливості користуватися та розпоряджатися належним їй на праві приватної власності нерухомим майном. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов.

Outcome: approved