Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить: - розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем, залишивши їй прізвище [PERSON] ; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 10000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом, і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 5000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом, до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трьох років. - допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України. - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка з відповідачем перебувають з 15.05.2020 р. у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. З часом сімейне життя не склалося через різні погляди на життя та з липня 2021 р. шлюбні відносини повністю припинені. Спільного господарства не ведуть, спільного сімейного бюджету не мають. На примирення позивачка не згідна, просить шлюб розірвати та залишити їй прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] . У зв`язку з небажанням відповідача добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON] позивач вимушена звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Відповідач за весь час з народження дитини лише двічі: у 2022 році та в березні 2023 року - надав гроші по 1000 грн. на утримання доньки. Більше жодних аліментів відповідач не сплачував. Доходу в позивачки немає, оскільки вона на даний час займається доглядом за малолітньою дитиною. Єдиним джерелом існування її та дитини є матеріальна підтримка від її батька. Позивачка зазначає, що вимушена була з донькою втекти з місця свого постійного проживання з Сватівського району Луганської області внаслідок окупації військами російської федерації. На даний час вона з малолітньою дитиною є внутрішньо переміщеними особами та проживають в орендованій її батьком квартирі в Києві, де рівень цін на продукти харчування, продовольчі товари, дитячі речі та навіть речі першої необхідності вкрай високий. У зв`язку з цим позивачу, нажаль, об`єктивно дуже важко виключно самостійно, без аліментів з боку відповідача в повній мірі забезпечити повноцінний розвиток доньки. Позивачка вважає, що для забезпечення необхідного рівня духовного та фізичного розвитку спільної неповнолітньої доньки [PERSON] необхідно стягнення в судовому порядку з відповідача - її батька - аліментів в твердій сумі 10000 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням того факту, що малолітня дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на повному її утриманні, остання має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років. Оскільки дитині на даний час лише 2 роки, то позивач не має можливості виходити на роботу та мати самостійний дохід. Весь свій час позивачка займається дитиною, її розвитком. Внаслідок цього матеріальне становище позивачки достатньо скрутне, вона повністю залежить від свого батька, який також є внутрішньо переміщеною особою з зони бойових дій в Луганській області, робота його залишилася на окупованій території, внаслідок чого він не має постійного джерела доходів і сам перебуває у важному становищі. Відповідач жодним чином не допомагає своїй дружині. Позивачка вважає за необхідне стягнути в судовому порядку з відповідача аліменти на її утримання в твердій сумі 5000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача адвокат Шурхно А.А. в судовому засіданні підтримав позов та наполягав на його задоволенні з підстав, викладених у позові. Відповідач та представник відповідача адвокат Побиванець Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Представник відповідача вказав, що сімейні правовідносини між позивачем та відповідачем дійсно припинилися, тому вимоги про розірвання шлюбу сторона відповідача визнає повністю. Вимоги про стягнення аліментів відповідач визнає частково та згідний сплачувати на дитину - 2000,00 грн., а на дружину - 1000,00 грн. Сторона відповідача вважає, що саме такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини та нормам сімейного кодексу України. Адвокат просив врахувати, що відповідач офіційно не працює, проживає в домоволодінні батьків, які допомагають йому матеріально. Судові витрати просили стягнути пропорційно задоволеним позовним вимогам. Відповідач ствердив у судовому засіданні, що він періодично надавав матеріальну допомогу дружині, пересилав їй кошти. Коли почалася війна, то він не знав як зв`язатися з позивачкою. Відповідач вказав, що він працездатний, стан здоров`я дозволяє працювати, але він не працює, батьки надають йому матеріальну допомогу, інших осіб на своєму утриманні не має. Вислухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. З копії паспорта громадянина України № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Новочервоне Троїцького району Луганської області та має РНОКПП [NUMBER] . Згідно копії довідки від 08.03.2023 р. №3002-5002629773 [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] . З копії паспорта громадянина України [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в м. Золотоноша Черкаської області. Згідно копії картки платника податків від 11.05.2012 р. [PERSON] має РНОКПП [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 24.03.2023 р., [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15.05.2020 р. у Золотоніському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом №33, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.01.2021 р., позивач та відповідач являються батьками [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] , що стверджено копією довідки від 08.03.2023 р. №3002-5002629786 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Будь-яких інших доказів ні стороною позивача, ні стороною відповідача суду не було надано. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе, разом не проживають, як сім`я. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу та залишення позивачу прізвища, набутого в шлюбі, підлягають до задоволення. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд при вирішенні вказаної категорії спорів має враховувати матеріальне становище як позивача, так і відповідача, а також розмір його доходів, які мають бути достатніми для виконання заявлених позовних вимог. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків. Згідно ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідач порушив вимоги ст.ст. 84, 180 СК України - усунувся від свого обов`язку по утриманню дитини та дружини. Позивачем не надано розміру доходів відповідача та своїх також. Крім того позивачем не обґрунтовано належним чином розмір пред`явлених до стягнення аліментів на дитину та дружину. Стороною відповідача також не надано суду жодного доказу підтвердження свого матеріального становища, доходів та доказів неможливості надання матеріальної допомоги дружині, з якою проживає малолітня дитина. Суд вважає, що виходячи з принципів розумності та справедливості, аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача у розмірі 3000,00 щомісячно, а на утримання дружини в розмірі 1000,00 грн., щомісячно, що буде відповідати вимогам чинного законодавства, справедливому та об`єктивному вирішенню справи. На думку суду, саме такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення потреб та розвитку дитини та допомоги дружині. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає сплачений судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 1073,60 грн. Суд, задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн., від якого при подачі заяви була звільнена позивачка.

Outcome: partial