Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17.05.2006 року, від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , сімейне життя з [PERSON] не склалося через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, внаслідок чого збереження шлюбу суперечить інтересам позивача і за таких обставин позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просила суд шлюб між ними розірвати, а також, оскільки відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, - просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, у poзміpi 1 / 4 частини з ycix видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову i до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 25.04.2023 року заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с.19,20). 08.05.2023 року позивач [PERSON] подала заяву про усунення недоліків. Надала витяг з реєстру територіальної громади, оригінал свідоцтва про шлюб (а.с.26, 27). Ухвалою суду від 19.06.2023 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленям учасників справи. (а.с.30). Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву де просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1 / 4 частин всіх видів заробітку (доходу) відповідача, провести розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Надала суду договір оренди нерухомого майна, довідку Білоцерківської гімназії-початкової школи №11 щодо місця навчання дитини (а.с.238-42). Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнає в повному обсязі, просить провести розгляд справи без його участі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 17.05.2006 року зареєстрували шлюб, у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 710, від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Наведене пітверджується матеріалами справи. Зі змісту позовної заяви вбачається, шо сторони близько двох років як припинили подружні відносини, мають різні інтереси та погляди на життя і сімейні обов`язки, на ґрунті чого у подружжя виникають сварки, непорозуміння. Позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її інтересам. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить їхнім інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання малололітньої дитини, суд виходить з наступного. Позивач зазначає, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, а батько дитини, [PERSON] , ухиляється від утримання доньки, не надає належної матеріальної допомоги своїй дитині, на користь інших осіб аліментів не сплачує. Відповідач не заперечив зазначених обставин. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, ч.1 ст. 430 ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів і його дитини, відсутність у платника аліментів на утриманні інших дітей, непрацездатних осіб, також, суд врахував, що позивач одноособово утримує дитину і зазначене відповідач визнав, не заперечив ні підстав позову, ні обставин, що викладені в позовній заяві. Обов`язок утримувати дитину є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави за позовну вимогу про стягнення аліментів. Згідно ст. 141 ЦПК України на корисить позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишити « [PERSON] ».

Outcome: approved