Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

Позивач 07.04.2023 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23\~589 грн та судового збору в розмірі 2\~684 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.03.2020 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договорі №1583727, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 6\~000 грн. Відповідач підписав кредитний договір, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу, були перераховані кошти, шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника. 16.11.2020 між ТОВ «Мілоан» та позивачем було укладено Договір про відступлення прав вимоги №52-МЛ від 16.11.2020. Станом на 01.02.2021 сума заборгованості відповідача становить 23\~589 грн, з яких 5700 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 1\~200 грн прострочена заборгованість за комісією, 16\~689 грн прострочена заборгованість за процентами. Після отримання права вимоги, позивачем жодних нарахувань не здійснювалося. Відповідачем досі не повернуто заборгованість. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.04.2023 провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 05.06.2023. У зв`язку з неявкою учасників справи та відсутності доказів сповіщення відповідача, розгляд справи у судовому засіданні 05.06.2023 було відкладено на 05.07.2023. До суду 05.07.2023 засобами електронного поштового зв`язку звернулася [PERSON] з заявою про перенесення судового засідання. Розгляд справи у судовому засіданні 05.07.2023 відкладено на 09.08.2023. [PERSON] 21.07.2023 звернулася до суду з заявою про направлення копії позову з додатками на електронну пошту. До суду 08.08.2023 надійшла заява [PERSON] про перенесення судового засідання у зв`язку з неможливістю вчасно підготувати відповідь на письмові пояснення. У судове засідання 09.08.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду 06.06.2023 з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала. Чергову заяву від відповідача про перенесення судового засідання, суд не приймає до уваги, з огляду на наступне. Подана до суду заява не підписана електронним цифровим підписом. Підстави відкладення розгляду справи передбачені ст. 223 ЦПК України і наразі підстав для відкладення розгляду справи немає. Від першої заяви [PERSON] від 05.07.2023, в якій вона вказує, що дізналася про судове провадження 05.07.2023 минуло більше місяця і за цей час, відповідач не скористалася своїм правом на ознайомлення та підготовку відзиву. Копія позовної заяви з додатками, що направлялися на адресу відповідача, яку вона сама вказує у заяві, повернулася до суду не вручена. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони. [PERSON] у заявах просить перенести судове засідання у зв`язку з неможливістю вчасно підготувати відповідь на письмові пояснення, при тому, що навіть відзив не підготувала і жодних додаткових пояснень від позивача до суду не надходило. З огляду на вищевикладене, суд дійшов переконливого висновку, що заява [PERSON] про перенесення розгляду справи задоволенню не підлягає. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася у встановленому законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на не явку відповідача до суду, який повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, відсутність відзиву та відсутність заперечень з боку позивача, суд проводить заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 10 серпня 2023 року. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27 березня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1583727, згідно п.1.2 якого сума кредиту становить 6\~000 грн, строк кредиту 15 днів з 27.03.2020 (п.1.3), термін повернення кредиту 11.04.2020 (п.1.4). Пунктами 1.5.1 та 1.5.2 Договору визначено, що комісія за надання кредиту становить 1200 грн, яка нараховується за ставкою 20.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом становлять 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с.7-9). Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора U59235 (а.с.11). До підписання кредитного договору [PERSON] звернулася через сайт ТОВ «Мілоан», про що свідчить анкета-заява на кредит №1583727, яка була погоджена (а.с.5-6). Згідно графіку розрахунків [PERSON] мала повернути кредити, комісію та проценти в загальному розмірі 9 900 грн 11.04.2020 (а.с.10). Платіжним дорученням №17222425 від 27.03.2020 підтверджується виплата [PERSON] суми кредиту у розмірі 6\~000 грн (а.с.12). Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення ТОВ «МІЛОАН» [PERSON] сплатила 04.05.2020 кошти у розмірі 2208 грн, які були зараховані наступним чином: 300 грн сплата комісії за пролангацію, 300 грн сплата тіла кредиту, 1 608 грн сплата процентів по кредиту. Відсотки за користування кредитом нараховувалися відповідача до 10.07.2020 включно (а.с.13-14). Сплата комісії за продовження строку користування кредитом передбачена п.2.3.1 кредитного договору. 16 листопада 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги №52-МЛ, згідно п.1.1 якого, на умовах, встановлених цим Договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с.15-19). Згідно витягу з реєстру боржників за договором про відступлення прав вимоги №52-МЛ від 16.11.2020, право вимоги за кредитним договором №1583727 до боржника [PERSON] було відступлено ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (а.с.20). Згідно виписки по особовому рахунку, розмір заборгованості відповідача по кредитному договору №1583727 від 27.03.2020 складає 23\~589 грн (а.с.21). ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслало [PERSON] претензію, згідно якої просили повернути заборгованість у розмірі 23\~589 грн (а.с.22). Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію товариства відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором U59235 у договорі приєднався до Правил надання споживчих кредитів визнає та погоджується на запропоновані позивачем умови користування та порядок надання товариством грошових коштів. Отже, підписання кредитного договору свідчить про те, що [PERSON] всі умови цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний кредитний договір №1583727 від 27.03.2020 підписаний відповідачем електронним підписом, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Також, частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, відповідач з умовами договору була ознайомлена, підписала кредитний договір №1583727 від 27.03.2020, однак умови договору порушила. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал», який є правонаступником ТОВ «Мілоан» до [PERSON] , про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 2 684 гривень судового збору, який був сплачений позивачем відповідно до платіжного доручення №69801 від 19.01.2023 (а.с.4). Щодо клопотання ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про витребування доказів, згідно якого просить витребувати у АТ «Урсиббанк» банківську виписку з рахунку позичальника, що підтверджує рух коштів по банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня 27.03.2020 та є підтвердженням виконаних за день операцій. Згідно ч.1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором, витребування доказів з метою підтвердження доводів позивача про те, що кредитні кошти були перераховані на банківський рахунок відповідача, відкритого у АТ «Укрсиббанк» не стосуються предмету спору. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 04.05.2020 сплатила кошти у розмірі 2208 грн, тому підтвердила фактичне отримання кредитних коштів. У зв`язку з чим у задоволенні клопотання про витребування доказів слід відмовити.

Outcome: approved