Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

В провадженні судді перебуває вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з протягом 23 років 10 місяців він працював на підприємстві Відповідача, з них: з 07.08.1997 року по 23.10.2000 року - працював слюсарем ремонтником, зайнятим ремонтом обладнання в місцях його встановлення на дільницях (робочих місцях), агломераційний цех, Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь»; з 23.10.2000 року по 10.06.2021 року - агломератником, агломераційного цеху, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Згідно даних Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного захворювання (отруєння) №15/46-9 від 10.01.2022 року, затвердженої в.о. начальника управління Держпраці у Дніпропетровській області М.С. Брізецькою, на робочому місці агломератника основними шкідливими акторами є важкість праці, яка має місце при виконанні основних технологічних операцій, а також при проведені допоміжних технологічних операцій. Супутнім фактом є також мікроклімат (температура повітря, відносна вологість повітря, швидкість уху повітря). Умови праці визначені такими, що відносяться до 3 класу 4 ступеня (шкідливості). По вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії - до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); по рівню шуму - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); по показникам мікроклімату - до 3 класу 4 ступеня (шкідливі); по показникам важкості праці - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі. Український науково-дослідний інститут промислової медицини 12.01.2023 року встановив професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5-S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженим статико-динамічним порушенням, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами,неродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Захворювання професійне з 12.01.2023 року. Медико-соціальною експертною комісією (на далі МСЕК) в 2023 р. первинно встановили 60% втрати професійної працездатності по радикулопатія з 27 березня 2023 року безстроково. Також було встановлено 3 групу інвалідності з 27 березня 2023 року безстроково. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення захворювання (отруєння) від 28.02.2023 року, підставою в позивача виникнення професійного захворювання постало те, що він працював агломератником аглодоменного департаменту агломераційного цеху з 23.10.2000 року по 10.06.2021 року, внаслідок недосконалості технологічного процесу підпадав під вплив шкідливого виробничого фактору, а саме важкості праці. Пунктом 18 акту розслідування причин виникненняхронічного професійного захворювання, що згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» №248 від 08.04.2014 р., показники важкості праці, пилу та шуму перевищували нормативні: важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується в ручну, перевищувала нормативне значення на 1 кг та складала 31 кг при допустимій 30 кг; робоча поза: незручна 45-55% робочої зміни при нормативному значенні 25% що перевищує норму на 20-30%; нахили тулубу(вимушені, більше 30 градусів), кількість за зміну: 110-350 разів за зміну при нормативному 51-100 разів за зміну, що перевищує норму у 1,1-3,5 разів. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути на його користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання -335 000,00 грн. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Так, у відзиві, поданому представником відповідача ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг», зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду жодних допустимих і належних доказів які б підтверджували факт спричинення шкоди саме відповідачем, доказів що підтверджують протиправність дій відповідача і його вину, відсутність причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками з приводу завдання шкоди його здоров`ю - позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача (а.с. 7-8). Згідно даних Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного захворювання (отруєння) №15/46-9 від 10.01.2022 року, затвердженої в.о. начальника управління Держпраці у Дніпропетровській області М.С. Брізецькою, на робочому місці агломератника основними шкідливими акторами є важкість праці, яка має місце при виконанні основних технологічних операцій, а також при проведені допоміжних технологічних операцій. Супутнім фактом є також мікроклімат (температура повітря, відносна вологість повітря, швидкість уху повітря). Умови праці визначені такими, що відносяться до 3 класу 4 ступеня (шкідливості). По вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії - до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); по рівню шуму - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); по показникам мікроклімату - до 3 класу 4 ступеня (шкідливі); по показникам важкості праці - до 3 класу 1 ступеня (шкідливі). (а.с. 9-12) Український науково-дослідний інститут промислової медицини 12.01.2023 року встановив професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5-S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженим статико-динамічним порушенням, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами,неродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Захворювання професійне з 12.01.2023 року. (а.с. 16-17) З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 28.02.2023 року вбачається, відповідно до п. 14 позивачу були встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5-S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженим статико-динамічним порушенням, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, неродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Захворювання професійне з 12.01.2023 року. (а.с. 13-15). Відповідно до п.17 Акту хронічне професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин, він працював агломератником аглодоменного департаменту агломераційного цеху з 23.10.2000 року по 10.06.2021 року, внаслідок недосконалості технологічного процесу підпадав під вплив шкідливого виробничого фактору, а саме важкості праці. Згідно з п. 18 Акту, причинами виникнення професійного захворювання є: згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» №248 від 08.04.2014 р., показники важкості праці, пилу та шуму перевищували нормативні: важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується в ручну, перевищувала нормативне значення на 1 кг та складала 31 кг при допустимій 30 кг; робоча поза: незручна 45-55% робочої зміни при нормативному значенні 25% що перевищує норму на 20-30%; нахили тулубу(вимушені, більше 30 градусів), кількість за зміну: 110-350 разів за зміну при нормативному 51-100 разів за зміну, що перевищує норму у 1,1-3,5 разів. За результатами первинного огляду МСЕК від 13.04.2023 року позивачу первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% по радикулопатії з 27 березня 2023 року безстроково та третю групу інвалідності, у зв`язку з професійним захворюванням, з 27 березня 2023 року безстроково. (а.с. 19, 20). Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з нормами Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 28.02.2023 року підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються письмовими матеріалами справи (а.с. 21-27). Виходячи з норм ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 200 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141 ЦПК Україниякщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вказаних обставин суд доходить до висновку, що вказана вимога підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial