Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

В грудні 2021 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] , треті особи - Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, управління у справах дітей Управління у справах дітей Адмініcтрація Шевченківcького району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні власністю, стягнення заборгованості за користування електроенергією, стягнення моральної шкоди. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2021 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О. Ухвалою суду від 02.12.2021 року вказана позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків. Ухвалою судді від 02.02.2022 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та визначено про проведення підготовчого засідання. 26.10.2022 року до суду надійшло уточнення до позовної заяви позивача [PERSON] до [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , до [PERSON] , треті особи - Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління у справах дітей Адмініcтрація Шевченківcького району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні власністю, стягнення заборгованості, стягнення моральної шкоди. 05.12.2022 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов Відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову та зазначила, що вона зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , з березня 2001 року. Разом з нею зареєстровані та проживають за вказаною адресою її неповнолітні - сестра [PERSON] , [INFO] , брат [PERSON] , [INFO] , та її діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказує, що вона зареєстрована та проживає у вказаному будинку з дати народження і до даного часу з дозволу власника вказаного будинку, де зберігаються її речі та речі її дітей. Вказує, що позивачем не надано доказів того, що малолітні діти набули право власності або право користування іншим житлом, не доведена наявність у опікуна (законного представника), з яким діти фактично проживають, зареєстрованого у встановленому законом порядку права власності або права користування на житло. 16.02.2023 року до суду надійшло уточнення до позовної заяви позивача [PERSON] до [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2008 року народження, [PERSON] , 2015 року народження, до [PERSON] , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , треті особи - Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Управління у справах дітей Адмініcтрація Шевченківcького району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні власністю, стягнення заборгованості, стягнення моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог, з урахуванням наданих уточнень, позивач [PERSON] посилається на те, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] і на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2011 року за ним визнано право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння [ADDRESS] . За життя його батько поселив в будинок за вказаною адресою квартирантку [PERSON] разом з її малолітніми дітьми. [INFO] його батько - [PERSON] помер, але відповідачі продовжують користуватися будинком, за вказаною адресою зареєстровані та проживають: [PERSON] , 1975 року народження; [PERSON] , 2001 року народження; [PERSON] , 2002 року народження; [PERSON] , 2008 року народження; [PERSON] , 2015 року народження; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 2022 року народження. Відповідачі не сплачують комунальні послуги, в зв`язку з чим домоволодіння вже не раз від`єднували від мереж, але відповідачі здійcнюють cамовільне підключення, за що на його ім`я як влаcника надходять штрафи, Акти та доcудові вимоги за послуги по постачанню електроенергії, водопоcтачання та газопровід. Також, йому cтало відомо, що домоволодіння було відключено від газопоcтачання, а відповідно газовий котел та мережа опалення не викориcтовувалаcя і відповідачі зняли чавунні радіатори опалення (батареї), чим знижують вартіcть його майна. Позивач зазначає, що борг за електроенергію за вказаною адресою згідно довідки на 15.09.2016 р. становить 6086,24 грн. (за період з 04.05.2006 р. по 12.10.2010 р.); але через те, що відповідачі не дають доступу контролеру до електролічильника надати розрахунок боргу по фактичним показникам лічильника неможливо; теж саме стосується і інших комунальних послуг. Також, з огляду на збільшення боргів за електроенергію, штраф за cамовільне підключення по Акту про порушення №026021 від 09.06.20 р. складає - 4 293,35 грн. та 69 287,16 грн. по Акту про порушення №30986 від 22.03.21 р., що на теперішній чаc cтановить 79 666,75 грн. Крім того, борг за вивіз cміття (о/р 5К18-180196) cтановить 5 993,88 грн., тобто матеріальну шкоду зазнає він - [PERSON] , як влаcник майна, хоча кориcтувалися даними поcлугами по електропоcтачанню та вивозу cміття відповідачі, тому він просить стягнути на свою користь з відповідачів суму у розмірі 85 660,63 грн. Позивач також вказує на те, що, проживаючи більше 10 років за даною адреcою та кориcтуючиcь його майном, відповідачі не сплачують йому за користування вказаним нерухомим майном, і ні орендувати, ні викупити дане домоволодіння не бажають. Відповідачі довгий час не реагували на його прохання звільнити будинок та припинити антигромадську поведінку, але заходи громадського впливу та звернення до Шевченківського (Бабушкінського) ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області є безрезультатними. На останнє звернення до ВП від 08.09.2016 р. (№31090) надано відповідь №37.2/60-31090 з Шевченківського (Бабушкінського) ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 29.09.2016 р. про те, що проведено перевірку за заявою, але дані правовідносини лежать в площині цивільно-правових відносин і з цього приводу необхідно звернутися до суду. В 2016 році він звернувся до Бабушкнського районного суду м. Дніпропетровська (цивільна справа №200/16825/16-ц) з позовом до [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації, стягнення грошових коштів, який ухвалою cуду від 17.11.2021 р. було залишено без розгляду. 16.08.2021 р. під чаc cудового заcідання cтало відомо, що в домоволодінні [ADDRESS] з 2021 р. було зареєcтровано ще дві малолітні оcоби (онуки відповідачки), тому виникла необхідніcть в уточненні позовних вимог та збільшенні їх розміру, але відповідно до положень cт. 49 ЦПК України таке право є у позивача до закінчення підготовчого заcідання, а тому він - позивач вимушений був 16.11.2021 р. до початку розгляду справи по суті подати заяву про залишення позову без розгляду в поряду п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України і на теперішній чаc звертаєтьcя до cуду повторно. Користуватися даним домоволодінням він не міг, адже відповідачі добровільно не бажали звільнити помешкання, він неодноразово намагався в позасудовому порядку вирішити це питання, але відповідачі чинять перешкоди навіть в доступі до території домоволодіння як йому як власнику, так і іншим уповноваженим особам - контролерам з обленерго, Дніпроводоканалу, Дніпрогазу, співробітникам правоохоронних органів та техніку БТІ. Він вважає, що задля захисту його права власника необхідно усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом позбавлення права кориcтування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відповідачів за адресою: [ADDRESS] , а також cтягнути з них матеріальну та моральну шкоду, яку він отримав як влаcник майна. Крім зазначеного, позивач у позові посилається на те, що після тяжкого ДТП, яке сталося 02.03.2015 року, де він був пасажиром, вже більше року він є лежачим хворим, з 18.06.2015 року був інвалідом І групи, а з 01.07.2021 року йому призначено інвалідніcть ІІ групи, він потребує сторонньої допомоги та лікування, на яке потрібно значні грошові кошти, адже окрім лікування необхідна операція та реабілітація, до того ж, він має сім`ю з малолітньою дитиною, яку має матеріально необхідно забезпечувати. Він має намір продати дане домоволодіння для лікування і хоча б часткового відновлення свого здоров`я, а також на утримання родини, але проживання та реєстрація сторонніх для нього осіб заважає йому це зробити. В зв`язку з перешкоджанням кориcтуватиcя майном та зазіханням на власність він морально страждає та переживає, перебуває в депреcивному cтані, відчуває сильне емоційне та психологічне перевантаження. Як результат даних протиправних діянь у нього сталося загострення усіх хронічних хвороб, і вже протягом більше 10 років одна лише думка про те, що в його домоволодінні проживають сторонні люди, а він вимушений винаймати собі житло викликає у нього негативні емоційні хвилювання, безпорадність і, як наслідок, підвищення артеріального тиску, безсоння та головний біль. Відповідач [PERSON] постійно підбурює усіх членів родини на конфлікт з його сім`єю при намаганні хоча б потрапити на територію домоволодіння, і постійно морально тисне, погрожуючи фізичною розправою. Неодноразово його мати [PERSON] потерпала від її погроз та принижень, коли за його проханням намагалаcя надати доcтуп техніку БТІ для виготовлення технічного паcпорту. Беручи до уваги глибину емоційних переживань, які він отримує до тепер: психологічну травму, тяжкість та глибину нанесених душевних страждань, моральну шкоду він оцінює в розмірі 50 000,00 грн. В уточненні до позовної заяви від 08.02.2023 року, яке надійшло до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 16.02.2023 року, позивач вказує на те, що з огляду на те, що відповідачі вже тривалий час не проживають в домоволодінні [ADDRESS] - вже більше 1 року, що підтверджується Актом обcтеження житлово-побутових умов проживання від 01.03.2023 року, проведеного комісією у складі головного спеціаліста управління-служби у справах дітей адміністрації Шевченківського району ДМР та начальника відділу захисту прав дітей управління-служби у справах дітей щодо тієї обcтавини, що в зазначеному будинку [PERSON] та її неповнолітні діти не проживають, бо в будинкові відсутні умови для проживання, будинок потребує капітального ремонту, комунікації відсутні (відімкнено поcтачання електроенергії, водопоcтачання та газопоcтачання), кімнати повністю пусті), але продовжують перешкоджати в доcтупі до будинку та в доcтупі до території домоволодіння, не надаючи ключів від вхідних воріт, він уточнює позовні вимоги та просить: усунути [PERSON] перешкоди в користуванні [ADDRESS] , шляхом позбавлення права кориcтування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та її неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2008 року народження, [PERSON] , 2015 року народження, та [PERSON] та її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 2022 р.н., та [PERSON] ; стягнути cолідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за користування електроенергією, штрафи за cамовільне під`єднання домоволодіння [ADDRESS] , а також борг за вивіз cміття у розмірі 85 660,63 грн.; стягнути cолідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на його - [PERSON] користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. Ухвалою суду від 16.02.2023 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача, підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові з урахуванням уточнених позовних вимог, та просила усунути [PERSON] перешкоди в користуванні [ADDRESS] , шляхом позбавлення права кориcтування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та її неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2008 року народження, [PERSON] , 2015 року народження, та [PERSON] та її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 2022 р.н., та [PERSON] ; стягнути cолідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за користування електроенергією, штрафи за cамовільне під`єднання домоволодіння [ADDRESS] , а також борг за вивіз cміття у розмірі 85 660,63 грн.; стягнути cолідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на його - [PERSON] користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. Відповідачі та представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У дане судове засідання 15.08.2023 року учасники справи та їх представники не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У наданій суду заяві представник позивача підтримала позовні вимоги з урахуванням уточнення, просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення та у її відсутності. В наданій суду заяві представник Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради просила провести судове засідання у її відсутність. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та в заочному порядку. Вислухавши представника позивача, свідка, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. У відповідності до ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу у даній справі - [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2011 року, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до Дніпропетровської міської ради, [PERSON] , КП «Дніпропетровське МБТІ» про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Цим судовим рішенням, яке вступило в законну силу, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку літ. А-1, жилою площею 40,2 кв.м., загальною площею 70,6 кв.м., літньої кухні літ.Б, убиральні літ.В, сараю літ.Г, споруд №1-4 та мостіння І; зобов`язано КП «Дніпропетровське МБТІ» скасувати реєстрацію права власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] . [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] . За життя батько батько [PERSON] - [PERSON] в 2005 році надав дозвіл на вселення в будинок за вказаною адресою - [ADDRESS] для тимчасового проживання в якості квартирантки [PERSON] разом з її дітьми, в який вони вселилися та проживали. Після смерті [INFO] батька позивача - [PERSON] [PERSON] разом зі своїми дітьми продовжували проживати у вказаному домоволодінні. Користуватися даним домоволодінням позивач не міг, оскільки [PERSON] з дітьми добровільно не бажали звільнити помешкання, позивач неодноразово намагався в позасудовому порядку вирішити це питання, але відповідач [PERSON] чинила перешкоди в доступі до території домоволодіння як йому як власнику, так і іншим уповноваженим особам - контролерам з обленерго, Дніпроводоканалу, Дніпрогазу, співробітникам правоохоронних органів, перешкоджала позивачеві у реалізації його права на отримання правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно, не впустила техніка КП «ДМБТІ» ДОР на територію домоволодіння за вказаною адресою. Вказане встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2014 року, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання вчинити дії, яким зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди з вільного доступу на територію домоволодіння [ADDRESS] працівникам комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР» для здійснення ними всіх необхідних дій з обстеження та виготовлення технічної документації на нерухоме майно, що знаходиться на території цього домоволодіння. Вказане рішення суду вступило в законну силу і встановлені цим рішенням обставини відповідно дог ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Судом також встановлено, що з часу набуття у власність домоволодіння за адресою [ADDRESS] [PERSON] неодноразово вимагав від [PERSON] виселитися разом з дітьми з будинку за вказаною адресою, проте [PERSON] відмовлялася виселятися, продовжувала з дітьми без законних підстав проживати у цьому будинку, чинила перешкоди позивачу у доступі до будинку, перешкоджала йому користуватися будинком. Проживаючи за вказаною адресою більше 10 років та кориcтуючиcь належним позивачеві нерухомим майно, відповідачі комунальні послуги не оплачували, не сплачували позивачу плату за користування вказаним домоволодінням, не бажали укладати договір його оренди чи викупити його у позивача; без дозволу власника домоволодіння [PERSON] зареєструвалася за вказаною адресою та зареєструвала в ньому і своїх дітей, а згодом за вказаною адресою були зареєстровані і її онуки. Вказаним порушуються права позивача як власника вказаного нерухомого майна. Відповідачі не реагували на прохання позивача звільнити будинок, в зв`язку з чим він звертався з відповідними заявами до Шевченківського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області, що було безрезультатно. На останнє звернення до ВП від 08.09.2016 р. (№31090) позивачу надано відповідь №37.2/60-31090 з Шевченківського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 29.09.2016 р. про те, що проведено перевірку за його заявою, але дані правовідносини лежать в площині цивільно-правових відносин і з цього приводу необхідно звернутися до суду. Вбачається, що в 2016 році [PERSON] звернувся до Бабушкнського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації, стягнення грошових коштів (цивільна справа №200/16825/16-ц), який ухвалою cуду від 17.11.2021 р. було залишено без розгляду. Вбачається, що на даний час у домоволодінні за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , (з 22.06.2010 року), та її неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , (з 22.06.2010 року), [PERSON] , [INFO] , (з 06.02.2015 року) та донька [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , (з 06.05.2015 року) та її малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , (з 01.10.2021 року), [PERSON] , [INFO] (з 01.10.2021 року), [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] - [PERSON] , [INFO] (з 22.06.2010 року). Судом також встановлено, що відповідачі та їх неповнолітні діти з лютого 2022 року не проживають в домоволодінні [ADDRESS] , добровільно виїхали з будинку, у вказаному домоволодінні відсутнє електро- та газопостачання, речі та меблі відсутні, умови для проживання у будинку відсутні. Вказане підтверджується Актом обcтеження житлово-побутових умов проживання від 01.03.2023 року, проведеного комісією у складі головного спеціаліста управління-служби у справах дітей адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради та начальника відділу захисту прав дітей управління-служби у справах дітей вказаної служби, в якому зазначено, що з метою перевірки житла, де мешкала [PERSON] разом із неповнолітніми дітьми проведено обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою [ADDRESS] , в ході якого виявлено, що на час відвідування у будинку зірвані поли, шпалери, комунікації відсутні, кімнати повністю пусті, будинок потребує капітального ремонту; на час відвідування у будинку ніхто не проживав, умов для проживання немає. Вказана обставина також підтверджується копією листа №11/1751-01-18 з управління -служби у справах дітей Адміністрації Шевченківського району від 29.11.2022 року, в якому зазначено, що 23.11.2022 року спеціалістами управління-служби у справах дітей було здійснено вихід за адресою [ADDRESS] , де було встановлено, що будинок зачинений, вдома нікого немає, матір з дітьми, які раніше проживали за даною адресою, переїхала. На підтвердження не проживання відповідачів з дітьми за вказаною адресою позивачем надано суду Акти обстеження домоволодіння від 29.01.2023 року та від 12.02.2023 року, складені за участю сусідів, в яких зазначено, що в їх присутності було обстежено домоволодіння [ADDRESS] та вони підтверджують те, що в будинку за вказаною адресою з лютого 2022 року ніхто не проживає і відповідно на момент обстеження нікого немає, бо в будинку відімкнені всі комунікації (електроенергія, водопостачання, газопостачання); під час обстеження домоволодіння особистих речей в будинку немає. Як зазначено в актах, достеменно відомо та встановлено, що [PERSON] разом зі своїми малолітніми дітьми проживає з батьком дітей за адресою [ADDRESS] ; [PERSON] разом з всіма іншими членами родини (повнолітніми та неповнолітніми дітьми) перебуває за кордоном. Вказане підтверджується поясненнями в підготовчому засіданні у даній справі відповідача [PERSON] , яка зазначила, що в будинку [ADDRESS] ніхто з її родини не проживає, а вона з чоловіком збираються робити у вказаному будинку ремонт, вона з сім`єю живуть у чоловіка.. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю позивача [PERSON] , який є власником домоволодіння [ADDRESS] . Вказала, що відповідачі з дітьми у вказаному будинку проживали з 2005 року з дозволу батька її сина [PERSON] . Після його смерті та після того, як її син [PERSON] став власником домоволодіння вони відмовились виселятися із вказаного домоволодіння, не давали власнику користуватися будинком та чинили перешкоди в доступі до будинку, за комунальні послуги не платили, в будинку відключили електро та газопостачання, вони привели будинок у непридатний для проживання стан. [PERSON] без погодження з власником домоволодіння зареєструвалась за вказаною адресою та за цією адресою без дозволу були зареєстровані її діти та внуки. В 2021 року вбило електричною напругою співмешканця [PERSON] , який заліз на стовп самочинно підключати електропостання до вказаного будинку, і відповідачі з дітьми в кінці 2021 року виїхали самостійно з будинку, [PERSON] з дітьми виїхала за кордон. Також свідок зазначила, що відповідачі не є членами їх з [PERSON] родини, їх діями позивачу заподіяна матеріальна та моральна шкода. В зв`язку з зазначеним, у позовній заяві від 08.02.2023 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просить усунути йому - [PERSON] перешкоди в користуванні [ADDRESS] , шляхом позбавлення права кориcтування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та її неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2008 року народження, [PERSON] , 2015 року народження, та [PERSON] та її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 2022 р.н., та [PERSON] ; стягнути cолідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за користування електроенергією, штрафи за cамовільне під`єднання домоволодіння [ADDRESS] , а також борг за вивіз cміття у розмірі 85 660,63 грн.; стягнути cолідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на його - [PERSON] користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. Таким чином, встановлено, що позивач не був пов`язаний з відповідачами та їх дітьми спільним побутом, вони не мали та не мають взаємних прав та обов`язків, позивач не був членом сім`ї відповідачів у розумінні положень Сімейного Кодексу України; договору, в тому числі усного на проживання у даному домоволодінні вони не укладали, позивач заперечує проти проживання відповідачів у належному йому домоволодінні. Відповідачі з дітьми більше одного року не проживають в домоволодінні [ADDRESS] , де відсутні умови для проживання, з якого вони виїхали добровільно, не користуються вказаним домоволодінням, їх речі в будинку відсутні, комунальні послуги вони не сплачують, проте з реєстрації за вказаною адресою вони не знялися. Відповідач [PERSON] з неповнолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та донькою - [PERSON] , [INFO] , виїхали за кордон України та за твердженням відповідачів вони перебувають у Німеччині. Відповідач - донька [PERSON] [PERSON] , [INFO] , разом зі своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають з батьком її дітей за адресою [ADDRESS] , що вона підтвердила в підготовчому засіданні у даній справі. Наявність реєстрації відповідачів з дітьми за вказаною адресою перешкоджає позивачу в реалізації його права на користування та розпорядження своїм нерухомим майном. Відповідно ж до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про права людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі «Маркс проти Бельгії», в рішення у якій суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». У рішенні по справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав. Рішенням у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії» Європейським судом встановлено, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. Статтею 405 ЦК України передбачкено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Таким чином, вищенаведеними положеннями чинного законодавства України передбачено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, у цьому випадку відповідно до змісту статтей 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не належать до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і не ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до п. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 : «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.» Невід`ємною умовою становлення правової держави є дотримання прав і свобод громадянина, особливо тих, що гарантовані Конституцією. В умовах сьогодення у суспільстві все більш зміцнюється та виходить на перший план розуміння права на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Так, права людини, що невідривно пов`язані з житловими, встановлені та захищаються низкою нормативних актів, що діють в Україні. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні влаcніcтю, а cаме: домоволодінням [ADDRESS] , шляхом позбавлення права кориcтування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою [PERSON] , [INFO] , та її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. В позовній заяві з урахуванням уточнення позивач також просить стягнути cолідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на його - [PERSON] користь заборгованість за користування електроенергією, штрафи за cамовільне під`єднання домоволодіння [ADDRESS] , а також борг за вивіз cміття у розмірі 85 660,63 грн. Разом з цим, суд вважає, що ці позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне. В обгрунтування цих позовних вимог позивач посилається на те, що під час проживання в домоволодінні [ADDRESS] відповідачі не сплачували комунальні послуги, в зв`язку з чим домоволодіння вже не раз від`єднували від мереж, але відповідачі здійcнювали cамовільне підключення, за що на його ім`я як влаcника надходять штрафи, Акти та доcудові вимоги за послуги по постачанню електроенергії, водопоcтачання та газопровід, наразі домоволодіння відключено від електропостачання та водовідведення. Також, йому cтало відомо, що домоволодіння було відключено від газопоcтачання, а відповідно газовий котел та мережа опалення не викориcтовувалаcя і відповідачі зняли чавунні радіатори опалення (батареї), чим знижують вартіcть його майна. Позивач зазначає, що борг за електроенергію за вказаною адресою згідно довідки на 15.09.2016 р. становить 6086,24 грн. (за період з 04.05.2006 р. по 12.10.2010 р.); але через те, що відповідачі не дають доступу контролеру до електролічильника надати розрахунок боргу по фактичним показникам лічильника неможливо; теж саме стосується і інших комунальних послуг. Також, з огляду на збільшення боргів за електроенергію, штраф за cамовільне підключення по Акту про порушення №026021 від 09.06.20 р. складає - 4 293,35 грн. та 69 287,16 грн. по Акту про порушення №30986 від 22.03.21 р., що на теперішній чаc cтановить 79 666,75 грн. Крім того, борг за вивіз cміття (о/р 5К18-180196) cтановить 5 993,88 грн., тобто матеріальну шкоду зазнає він - [PERSON] , як влаcник майна, хоча кориcтувалися даними поcлугами по електропоcтачанню та вивозу cміття відповідачі, тому він просить стягнути на свою користь з відповідачів суму у розмірі 85 660,63 грн. На підтвердження цих позовних вимог позивач до позовної заяви лист Дніпропетровського міського центру обслуговування клієнтів ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» від 15.09.2016 року, в якому наведено розрахунок нарахувань та платежів за використану електричну енергію за період з 04.05.2006 по 12.10.2010 року по [ADDRESS] , та в якому зазначено про наявність на особовому рахунку позивача заборгованості за спожиту електричну енергію на покази приладу та розрахунок по абоненту [PERSON] за вказаною адресою - Акт звірки за період з 04.05.2006 по 12.10.2010 року із зазначенням заборгованості у розмірі 6086,24 грн. Також надано довідку на особовий рахунок за адресою [ADDRESS] (водопостачання та водовідведення) за 2002-2012 роки із зазначенням заборгованості в сумі 1061 грн. Також позивачем надано лист ДТЕК Дніпровські електромережі від 11.10.2022 року № 31383/1001, адресований представнику позивача - адвокату Павленко І.О., в якому зазначено, що у споживача електричної енергії за адресою [ADDRESS] [PERSON] було відкрито особовий рахунок [NUMBER] ККР 120000841229, за даними Товариства даний споживач помер [INFO] , електроустановки з 09.12.2009 року знаходяться у відключеному стані; згідно даних особового рахунку станом на 01.01.2019 року у споживача наявна заборгованість перед АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» за спожиту електричну енергію в розмірі 6086,24 грн., яка на теперішній час не погашено. Також у листі вказано про складання працівниками АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» 09.06.2020 року Акту про порушення № 026021 в наслідок виявленого порушення підпункту 6 пункту 8.4.2. ПРРЕЕ, а саме «Самовільне підключення електропроводки до електромережі АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» з порушенням схеми обліку» за адресою [ADDRESS] , а також про нарахування за цим актом кількості та вартості необлікованої електроенергії, що склало суму 4293,35 грн. Крім того, в листі зазначено про складання працівниками АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» 22.03.2021 року Акту про порушення № 30986 від 22.03.2021 року в наслідок виявленого порушення підпункту 6 пункту 8.4.2. ПРРЕЕ, а саме «Самовільне підключення електропроводки до електромережі АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» з порушенням схеми обліку» за вказаною адресою, а також про нарахування за цим актом кількості та вартості необлікованої електроенергії, що склало суму 69 287 грн. 16 коп. та повідомлено, що в зв`язку з несплатою заборгованості, що виникла внаслідок допущених порушень, АТ вимушене бути звернутись до суду з позовом про стягнення вартості необлікованої електричної енергії. Відносини між АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» та споживачем послуг, які ним надаються, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 зі змінами і доповненнями. Відповідно до п.5.2.1. вказаних Правил (ПРРЕЕ) АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» має право на відшкодування збитків, які виникли через дії чи бездіяльність споживача, іншого електропостачальника, власника мереж, оператора малої системи розподілу, оператора системи, постачальника послуг комерційного обліку. П.8 ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до положень ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Обгрунтовуючи ці позовні вимоги, позивач у позові посилаєтьсчя на положення ч.1 ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як зазначено вище, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В позовній заяві з урахуванням уточнення позивач просить стягнути cолідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на його - [PERSON] користь заборгованість за користування електроенергією, штрафи за cамовільне під`єднання домоволодіння [ADDRESS] , а також борг за вивіз cміття у розмірі 85 660,63 грн. Разом з цим, позивачем не надано будь-яких доказів, що вказана ним сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачем саме на його користь. Долучені позивачем копії листа Дніпропетровського міського центру обслуговування клієнтів ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», довідка на особовий рахунок та лист ДТЕК Дніпровські електромережі свідчать про наявність заборгованості у споживача за спожиту електроенергію за адресою [ADDRESS] ; про складені Акти про порушення Правил споживання електричної енергії за вказаною адресою, проте ці листи не свідчать про те, що позивачем сплачена енергопостачальній компанії зазначена в них заборгованість, в тому числі у вказаному у позові розмірі, та з вини відповідачів, та чим йому завдана матеріальна шкода, таким чином, вказані листи та довідка мають інформаційний характер щодо наявності за вказаною адресою заборгоаності по сплаті за електроенергію та допущені порушення законодавства про електропостачання. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що на час розгляду даної справи електропостачальною компанією до позивача не заявлено будь-яких позовних вимог про стягнення заборгованості та заподіяних збитків у примусовому порядку, і така заборгованість і збитки позивачем не сплачувалась. Також, за інших, крім названих обставин, вказані листи та довідка, а також Акти про порушення, та здійснені на їх підставі розрахунки збитків не встановлюють для позивача будь-яких обов`язків, крім рекомендації сплатити нараховані збитки, що є різновидом претензії. Будь-яких доказів заподіяння відповідачами позивачу збитків за вивіз cміття, з чого саме складається борг, позивачем суду не надано. Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що судовому захисту підлягає вже порушене право, позовні вимоги позивача, заявлені до відповідачів про стягнення cолідарно з них на його - [PERSON] користь заборгованості за користування електроенергією, штрафи за cамовільне під`єднання домоволодіння [ADDRESS] , а також борг за вивіз cміття у розмірі 85 660,63 грн. - задоволенню не підлягають. Також, у позові позивач просить стягнути cолідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на його - [PERSON] користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Обгрунтовуючи моральну шкоду, позивач, зокрема, посилається на те, що після тяжкого ДТП, яке сталося 02.03.2015 року, де він був пасажиром, вже більше року він є лежачим хворим, з 18.06.2015 року був інвалідом І групи, а з 01.07.2021 року йому призначено інвалідніcть ІІ групи, він потребує сторонньої допомоги та лікування, на яке потрібно значні грошові кошти, адже окрім лікування необхідна операція та реабілітація, до того ж, він має сім`ю з малолітньою дитиною, яку має матеріально необхідно забезпечувати. Він має намір продати дане домоволодіння для лікування і хоча б часткового відновлення свого здоров`я, а також на утримання родини, але проживання та реєстрація сторонніх для нього осіб заважає йому це зробити. В зв`язку з перешкоджанням кориcтуватиcя майном та зазіханням на власність він морально страждає та переживає, перебуває в депреcивному cтані, відчуває сильне емоційне та психологічне перевантаження, як результат даних протиправних діянь у нього сталося загострення усіх хронічних хвороб, і вже протягом більше 10 років одна лише думка про те, що в його домоволодінні проживають сторонні люди, а він вимушений винаймати собі житло викликає у нього негативні емоційні хвилювання, безпорадність і, як наслідок, підвищення артеріального тиску, безсоння та головний біль. Разом з цим, позивачем не надано доказів того, що він мав намір розпорядитися вказаним нерухомим майно, а проживання та реєстрація відповідачів за вказаною адресою перешкоджали йому здійснити це, що заподіяло йому моральну шкоду. Крім того, позивачем не надано доказів своїм позовним вимогам саме про солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди та саме у вказаному ним розмірі 50 000 грн., не обгрунтовано роль кожного та ступінь вини кожного з відповідачів у заподіянні ним моральної шкоди і саме у вказаному ним розмірі. Зважаючи на вказане, позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди задоволенню не підлягають. Ухвалюючи рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року №63566/00). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а позивача звільнено за законом від сплати судового збору при зверненні до суду з цим позовом, з відповідачів, кожного окремо, підлягає стягненню на користь держави судовий збір по 1073 грн. 60 коп. з кожної. На підставі викладеного,

Outcome: partial