Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про оголошення фізичної особи [PERSON] , [INFO] - померлим, зазначивши, що перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . 20.05.1987 року шлюб було розірвано. Від шлюбу у подружжя народився спільний син [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] , виконуючи обов`язки військової служби у Збройних Силах України. [PERSON] у 1985 році виїхав до міста Нижньовартовська Тюменської області Російської Федерації і з того часу жодного разу не повертався. У 2013 році рідна сестра [PERSON] . [PERSON] , яка мешкає у м. Санкт-Петербург російської федерації приїхавши до родичів в Україну, повідомила про те, що її рідний брат [PERSON] , помер в січні 2013 року в місті Корсаков Сахалінської області, де постійно проживав та працював до дня смерті. Заявниці про це стало відомо зі слів жителів с. Івашківка Новоград-Волинською району (Звягельського) Житомирської області, де народився колишній чоловік, та де проживали його батьки. Син заявниці [PERSON] загинув [INFO] , виконуючи обов`язки військової служби під час бойових дій в с. Довгеньке Ізюмського району Харківської області, нагороджений посмертно орденом «За мужність». Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум заявниці призначено виплату у розмірі 1/2 частини від встановленої суми, оскільки відсутні відомості та підтверджуючі документи про смерть батька загиблого воїна - [PERSON] . Заявниця не має можливості отримати свідоцтво про смерть [PERSON] , оскільки в зв`язку із військовою агресією російської федерації стосовно України розірвані всі дипломатичні зв`язки між цими державами. Оголошення [PERSON] померлим необхідно для реалізації спадкових прав. В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали викладені вимоги, просять їх задовольнити. Представник заінтересованої особи до суду не з`явився, надав заяву про те, що у випадку, якщо смерть настала в іншій країні, то відділ державної реєстрацію не проводить. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, пояснення свідків, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц та від 07 липня 2021 року №390/1443/19-ц. Разом з тим матеріали справи не містять належних та допустимихдоказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо було б зробити вірогідне припущення про смерть [PERSON] . При цьому з показів свідків видно, що він виїхав на постійне місце проживання до російської федерації ще в 1985 році. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обствин суд приходжить до висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо було б зробити вірогідне припущення про смерть [PERSON] , так як у заяві до суду і у поясненнях заявник лише констатувала факт відсутності з колишнім чоловіком будь-якого зв`язку, відсутність відомостей про місце його перебування, але жодним чином не довела можливі припущення про його смерть, при тому, що іншими доказами доводиться, що у 1985 році він виїхав до іншої країни . Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed