Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» звернулося в суд із позовною заявою до [PERSON] в якому просило стягнути з останнього заборгованість за безпідставно набуту теплову енергію у розмірі 73 826, 51 грн. та відшкодувати судові витрати по справі у розмірі 2270 грн. судового збору. Мотивуючи свою заяву тим, що АТ "Криворізька теплоцентраль" є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності та населення та з жовтня 2013 року є виконавцем послуги теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку [ADDRESS] . Відповідач є власником вказаного нежитлового приміщення в житловому будинку та на адресу приміщення позивачем направлено лист від 12 лютого 2021 року з вимогами підписати підготовлені позивачем два екземпляри Договору купівлі-продажу теплової енергії № 2003, однак лист відповідачем отримано не було та повернуто на адресу позивача. Система опалення нежитлового приміщення відповідача є єдиною та невід`ємною частиною внутрішньобудинкових систем будинку [ADDRESS] , а отже відповідач фактично отримував теплову енергію. Між сторонами фактично склались господарські відносини, що породили взаємні обов`язки. Відповідач продовжує ухилятися від укладення договору на постачання теплової енергії. За період з жовтня 2013 року по квітень 2021 року заборгованість відповідача склала 73 826, 51 грн., яка повинна відшкодована позивачу в судовому порядку. Ухвалою суду від 14 червня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Ухвалою суду від 20 липня 2021 року судовий розгляд цивільної справи відкладено до 15 години 00 хвилин 31 серпня 2021 року. Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року судовий розгляд цивільної справи відкладено до 14 години 30 хвилин 04 жовтня 2021 року. Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року судовий розгляд цивільної справи відкладено до 14 години 30 хвилин 04 жовтня 2021 року. Ухвалою суду від 23 червня 2022 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву за зустрічним позовом [PERSON] до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», [PERSON] , Держави Україна в особі Фонду державного майна України про захист прав споживача послуг, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від 23 грудня 2021 року. Закрито підготовче провадження. Ухвалою від 15 вересня 2022 року відмовлено стороні відповідача за первісним позовом в задоволенні клопотань про повернення позовної заяви та визнання доказів неподаними. Відповідачем за первісним позовом 19 жовтня 2021 року подано зустрічну позовну заяву про до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», [PERSON] , Держави Україна в особі Фонду державного майна України про захист прав споживача послуг, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Просив: (а) зобов`язати власника ФОНД ДЕРЖАВНОГО МАЙНА УКРАЇНИ знищити всю конфіденційну інформацію щодо нього та вилучити цю інформацію з матеріалів справи; (б) стягнути з позивача [PERSON] та/або позивача за первісним позовом матеріальну шкоду (реальні збитки) в сумі 76096,51 грн. та моральну 30000, 00 грн. Зустрічний позов уточнено заявою від 23 грудня 2021 року в якому просили (а) відмовити у первісному позові; (б) заборонити АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» використовувати та передавати третім особам персональні дані [PERSON] ; (в) вилучити у АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» усі матеріальні та віртуальні носії персональних даних позивача за зустрічним позовом та знищити їх під час судового засідання в присутності [PERSON] (г) стягнути: (1) з [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 4000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 7000,00 грн.; (2) з АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» матеріальну шкоду у сумі 38465,00 грн. та моральну на суму 67965,00 гривень на користь [PERSON] (г) щодо відповідача [PERSON] постановити окрему ухвалу (т. 1; а.с. 132-153). Позивач [PERSON] подав клопотання 09 листопада 2021 року просив застосувати позовну давність та відмовити у зв`язку із цим у задоволенні позовних вимог (т.1 а.с. 112) Представник АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки (а) зустрічний позов не відповідає вимогам ЦПК України; (б) відсутність укладеного договору між сторонами не є підставою для відмови у первісному позові; (в) завдання матеріальної та моральної шкоди [PERSON] не доведено; (г) персональні дані передавались позивачем за зустрічним позовом добровільно (т. 1; а.с. 182-189). [PERSON] 07 лютого 2022 року подав відповідь на відзив в якому просив виправити описку у зустрічному позові та змінити суму 67965, 00 грн. на суму 25500 грн., визнати недійсною інформацію про юридичну особу АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» яку надає її представник та відмовити у прийнятті відзиву з процесуальних підстав (т.1; а.с.199-202). 28 лютого 2022 року надійшов відзив ФОНДУ ДЕРЖАВНОГО МАЙКА УКРАЇНИ на зустрічний позов. Представник просила відмовити у зустрічному позові, оскільки: (а) зустрічний позов не відповідає ЦПК України та поданий з порушенням порядку; (б) ФДМ України не є належним відповідачем по справі; (в) АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» діяло виключно в межах законодавства при наданні послуг, а отже жодних порушень прав споживача не було; (г) матеріальна та моральна шкода необґрунтовані та недоведені (т.1.; а.с 205-224). В судовому засіданні представники АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» позовні вимоги підтримали, у зустрічному позові просили відмовити з підстав викладених у позові та відзиві на зустрічний позов. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] , [PERSON] просили відмовити у первісному позові та задовольнити зустрічний з підстав викладених у зустрічному позові, відповіді на відзив, письмових поясненнях та тезах судових дебатів. Інші сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд, дійшов наступних висновків. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежилого приміщення вбудованого в перший поверх житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 05.09.2012 року (також дата прийняття рішення про державну реєстрацію), власність приватна, частка власності 1/1, загальна площа 35,3 кв. м. (т.1; а.с.19). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (т.1; а.с. 45). АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послуги з постачання теплової енергії на території Покровського району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (т.1; а.с.20). Національною комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надано ДП «Криворізька теплоцентраль» ліцензію № 303 від 14.09.2012 року щодо транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами. Національною комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надано ДП «Криворізька теплоцентраль» ліцензію № 303 від 14.09.2012 року щодо виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії. Національною комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надано ДП «Криворізька теплоцентраль» ліцензію № 303 від 14.09.2012 року щодо постачання теплової енергії. Згідно листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України Вих. № 01/25-0940 від 25.07.2013 року, Міненерговугілля України надано згоду на закріплення майна КП «Криворіжтепломережа», а саме: теплових мереж довжиною 151,6 км., трас гарячого водопостачання довжиною 96,2 км., теплорозподільчих пунктів 70 од., насосних станцій 4 од., на праві повного господарського відання за ДП Криворізька теплоцентраль, з обов`язковим укладенням акту прийому-передачу на об`єкти господарського відання. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 789 від 19.06.2017 року ПАТ «Криворізька теплоцентраль» видано ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії. Що спростовує доводи сторони відповідача за первісним позовом, щодо неналежності позивача та відсутності в нього відповідних ліцензій. Сторона відповідача за зустрічним позов заперечує проти позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» зокрема з тих підстав, що відсутній договір на послугу з опалення між АТ "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" та [PERSON] .. Листом АТ «Криворізька теплоцентраль» від 10.03.2021 року [PERSON] , як власнику вищевказаного нежитлового приміщення направлялось два екземпляра Договору купівлі-продажу теплової енергії, з проханням підписати їх та повернути екземпляр договору на адресу товариства. Додатками до договору є обсяги та порядок постачання теплової енергії Споживачу, умови припинення постачання теплової енергії, дислокація. Відповідно до вказаних додатків до договору купівлі-продажу теплової енергії видно, що загальна площа нежитлового приміщення 35,3 м.кв.. Обсяг теплової енергії на опалення вказаного нежитлового приміщення становить 0,00671 Гкал/год. (т.1; а.с. 4-15). Позивачем регулярно надавалися послуги з теплопостачання до нежилого приміщення № 41 до будинку [ADDRESS] , що також підтверджується відповідними Рішеннями виконавчого комітету Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів, а також актами про подачу та припинення подачі теплоносія за вказаною адресою (т.1; а.с. 20-35). Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідача за період з жовтня 2013 р. по квітень 2021 р. виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 73 826, 51 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості Згідно з наданим до суду розрахунком споживання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , за період з жовтня 2013 р. по квітень 2021 р. виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 73 826, 51 грн. Обсяг спожитої теплової енергії склав 49,20 Гкал. (т.1; а.с. 16-18). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією № 1198, споживачем теплової енергії є фізична особа, яка є власником будівлі (орендодавцем) або суб`єктом підприємницької діяльності або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Пунктом 4 Правил встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. У разі викупу частини приміщень в окремо розташованому будинку теплопостачальна організація укладає договір з кожним власником (п. 5 Правил). Серед основних обов`язків споживача є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії, додержання вимог договору та нормативно - правових актів. Згідно з п. 14 Правил споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання, а відповідно до приписів п. 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Споживач теплової енергії зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (ст. 40 Правил). Будинок за адресою, за якою рахується борг, є багатоповерховим, опалення нежитлового приміщення, власником якого є відповідач, зазначеного будинку здійснюється через внутрішньобудинкову систему опалення, система опалення нежитлового приміщення відповідача є єдиною та невід`ємною частиною внутрішньобудинкових систем будинку, а отже, відповідач фактично отримував теплову енергію для опалення приватного нежитлового приміщення. Матеріали справи не містять доказів, відключення нежитлового приміщення відповідача від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання теплової енергії. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказаною статтею встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Отже, відповідач [PERSON] має зобов`язання перед позивачем по оплаті послуг за централізоване опалення, як власник приміщення. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачем не може бути підставою для звільнення [PERSON] від оплати послуг. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правильність нарахування суми боргу підтверджується розрахунком заборгованості, яким підтверджено факт не внесення за період з 03.10.2013 року по 14.04.2021 року, оплати за споживання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . При цьому, сторона відповідача за зустрічним позовом своїх розрахунків не надала та не спростувала доводи позивача щодо нарахування. Так, представниками позивача за первісним позов надано детальні пояснення та розрахунки та докази на їх підтвердження (т. 2; а.с. 104-145). Щодо посилання відповідача [PERSON] на технічні умови № 3352 та робочий проект індивідуального опалення за адресою його проживання(т. 2; а.с. 190-203), як доказ того, що теплове навантаження за спірним приміщенням завищене, то суд звертає увагу, що воно не може бути релевантним, оскільки вони розроблені на інше житлове приміщення, встановлення іншого обладнання та виду опалення. При цьому, відповідач користувався централізованим опаленням, претензій щодо якості та кількісних показників послуги за спірний період ним не заявлено під час отримання опалення. Щодо посилання сторони відповідача за первісним позовом щодо порушення норм ЦПК України: а саме: (а) повноважень представників АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ»; (б) порядку подання доказів, змін до позовної заяви, розрахунків, змін до позову з додатками (т.2; а.с. 235-249) та залишення їх без розгляду, суд зазначає наступне: Підписання та/або подання апеляційної скарги є процесуальною формою реалізації повноважень з представництва. Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 914/283/20 зазначив про те, що для визнання юридичної особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності). За правилами частини 2 статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Відповідно до частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості у розмірі 73 826,51 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, справа є малозначною в силу вимог закону. Вимог щодо обов`язкової наявності статусу адвоката у представників в такій категорії справ чинний цивільно-процесуальний закон не містить. 29 грудня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» від 18 грудня 2019 року № 390-ІХ (далі - Закон № 390-IX), згідно з яким, зокрема, частини третю і четверту статті 58 ЦПК України виклали у новій редакції: Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частини третя та четверта статті 58 ЦПК України у редакції, чинній з 29 грудня 2019 року). Отже, з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві - також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) у цивільному, господарському й адміністративному судочинствах можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності - також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень. За змістом частини 1 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Представництво інтересів позивача у цій справі може здійснювати адвокат як представник або керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) в порядку самопредставництва. Зазначене узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду: постанови Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 922/1264/20, від 01 липня 2021 року у справі № 920/764/20, від 07 липня 2021 року у справі № 903/890/19. Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС). Відповідно до пункту 2 параграфа 2 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» підсистеми (модулі) ЄСІТС починають функціонувати через 30 днів з дня опублікування Вищою радою правосуддя відповідного оголошення. У газеті «Голос України» від 04.09.2021 № 168 (7668) Вищою радою правосуддя опубліковано оголошення про початок функціонування трьох підсистем (модулів) ЄСІТС - «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистеми відеоконференцзв`язку. Таким чином, зазначені в оголошенні Вищої ради правосуддя підсистеми (модулі) ЄСІТС почали офіційно функціонувати з 5 жовтня 2021 року. Позов подано 03 червня 2021 року. Згідно п. 6 ст. 14 ЦПК України, адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в добровільному порядку. Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням ЄСІТС, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням ЄСІТС шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про ЄСІТС. Відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладенням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Надсилання процесуальних документів до суду в електронному вигляді передбачає використання підсистеми «Електронний суд», що розміщено за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, відповідно з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису. Тому альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через «Електронний кабінет». Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 09 серпня 2023 року справа № 285/5168/22. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). ЄСПЛ у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Проте в сукупності досліджених доказів з точки їх належності, допустимості, достовірності суд приходить до переконання, з урахуванням стандарту "балансу вірогідностей", про доведеність позовних вимог позивача щодо надання належної послуги відповідачу. Таким чином, спростовуються обставини на які посилається сторона відповідача щодо недоведеності факту надання послуг, їхньої якості та обсягу. Посилання на недоліки в організації господарської діяльності, АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» в цьому конкретному випадку не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. [PERSON] надав заяву в якій просив застосувати позовну давність. ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 03 червня 2021 року та просив стягнути з відповідача заборгованість за період з 03.10.2013 року по 14.04.2021 року. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість може бути стягнута в межах трирічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, тобто з червня 2018 року по червень 2021 року, що становить 26 082 (двадцять шість тисяч вісімдесят дві) гривні 81 коп. Оцінюючи вимоги зустрічного позову щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. Ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зміст зустрічних позовних вимог [PERSON] щодо: заборони АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» використовувати та передавати третім особам персональні дані [PERSON] ; вилучення у АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» усіх матеріальних та віртуальних носіїв персональних даних позивача за зустрічним позовом та знищення їх під час судового засідання в присутності [PERSON] стягнення: з [PERSON] матеріальної шкоди у сумі 4000,00 грн. та моральної шкоду у розмірі 7000,00 грн.; з АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» матеріальної шкоди у сумі 38465,00 грн. та моральної на суму 67965,00 гривень на користь [PERSON] , судом не встановлено законності таких вимог, не встановлено обґрунтованості заявленого розміру шкоди, оскільки до суду не надано жодних та допустимих доказів, якими підтверджено факт заподіяння будь-якої шкоди [PERSON] вказаними відповідачами, а також не доведено неправомірності їх дій чи бездіяльності, якими могло бути завдано як моральну так і матеріальну шкоду. Суд звертає увагу, що вимоги зустрічного позову ґрунтуються на неправомірності вимог за первісним, а отже обґрунтованість первісного позову спростовує обґрунтованість зустрічного. Інші заявлені позовні вимоги у зустрічному позові щодо заборони АТ «Криворізька теплоцентраль» використовувати та передавати персональні дані [PERSON] , зобов`язання знищити такі данні в судовому засіданні та на віртуальних носіях, суд також вважає такими, що не гуртуються на вимогах закону, а отже задоволенню не підлягають. Підстав для постановлення окремої ухвали за результатами розгляду справи, як про це заявлено стороною відповідача за зустрічним позовом - судом не встановлено. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що зустрічний позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрату розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить (2270 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) х 35,33 % (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 801 грн. 99 коп.

Outcome: partial