Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] , з посиланням на те, що 19 серпня 2019 року відповідач [PERSON] передав безоплатно в дарунок, а він (позивач), прийняв в дарунок житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір дарування житлового будинку посвідчено державним нотаріусом Ставищенської районної державної нотаріальної контори Київської області Цимбалюк В.М. та зареєстровано в реєстрі за №774. Пунктами 1.4, 5.5 Договору визначено, що вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 3224255100:01:027:0706, яка не приватизована і перебуває в користуванні у дарувальника. До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно була внесена інформація про право власності, номер запису 32875498, згідно якої позивач зареєстрований власником вищевказаного житлового будинку. Тобто на час набуття права власності на житловий будинок, спірна земельна ділянка була сформованою, належала на праві власності територіальній громаді в особі Ставищенської селищної ради і перебувала в комунальній власності. До нього, як набувача права власності на житловий будинок, в силу статей 120 ЗК України, 377 ЦК України перейшло право користування земельною ділянкою необхідною для його обслуговування. Як він дізнався в липні 2023 року, рішенням Ставищенської селищної ради № 847 від 03.10.2019 року вищевказану земельну ділянку площею 0,0752 га передано безкоштовно у власність як власнику житлового будинку [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Проте на час винесення рішення право власності на будинок відповідачу не належало, його право користування у відповідності до п. «е» статті 141 Земельного кодексу України було припинено, тому підстав для безоплатної передачі йому на підставі п. «а» ч. 3 ст. 117, ч. 1 статті 118 Земельного кодексу України у власність вказаної земельної ділянки не було. 23.10.2019 року [PERSON] подав заяву про державну реєстрацію його права власності на вказану земельну ділянку. 28.10.2019 року державним реєстратором Ставищенської РДА Кучмою Ю. С. прийнято рішення про реєстрацію права власності та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за номером 33875334. На даний час спірна земельна ділянка у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована за відповідачем, який протиправно її набув, як наслідок він (позивач) позбавлений можливості отримати її в користування, оскільки Ставищенська селищна рада Білоцерківського району Київської області позбавлена правомочностей власника землі. Позивач просить суд: - визнати недійсним рішення Ставищенської селищної ради Київської області №847 від 03.10.2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та передачу її у власність гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», - скасувати рішення державного реєстратора Ставищенської районної державної адміністрації Кучми Юлії Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 49385369 від 28.10.2019 щодо права власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 1947177232242, земельну ділянку з кадастровим номером 3224255100:01:027:0706 площею 0,0752 га, номер запису про право власності 33875334. Ухвалою Ставищенського районного суду від 04.08.2023 відкрито провадження по даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального провадження з призначенням підготовчого судового засідання (а. с. 22 - 23). В підготовче судове засідання позивач не прибув, в позовній заяві справу просить розглядати у його відсутність (а. с. 5). Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, справу просить розглядати у його відсутність (а. с. 41). Представник відповідача Ставищенської селищної рада Білоцерківського району Київської областів підготовче судове засідання не прибув, представник селищної ради Виговська В. М. до суду подала заяву про визнання позовних вимог, в якій справу просить розглядати без участі представника селищної ради (а. с. 31). Суд, вивчивши матеріали справи, письмові заяви відповідачів про визнання позовних вимог, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до договору дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Ставищенської районної державної нотаріальної контори Київської області Цимбалюк В.М. та зареєстрованого в реєстрі за №774 (надалі договір дарування), 19 серпня 2019 року [PERSON] передав безоплатно в дарунок, а [PERSON] (позивач) прийняв в дарунок житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Пунктами 1.4, 5.5 договору дарування визначено, що вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер 3224255100:01:027:0706, яка не приватизована і перебуває в користуванні у дарувальника (а. с. 11-12). Згідно витягу індексний номер 177986650 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.08.2019 на підставі рішення державного реєстратора Ставищенської районної державної нотаріальної контори Цимбалюк В. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48301102 від 19.08.2019, була здійснена реєстрація права власності [PERSON] (позивача) на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 1896871032242 - вищевказаний житловий будинок, номер запису про право власності 32875498 (а. с. 13). Відповідно до рішення Ставищенської селищної ради №847 від 03.10.2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та передачу її у власність гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», передано безкоштовно у власність земельну ділянку кадастровий номер 3224255100:01:027:0706 площею 0,0752 га, як власнику житлового будинку гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] (а. с. 15). Згідно витягу індексний номер 186486560 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 23.10.2019 року на підставі рішення державного реєстратора Ставищенської районної державної адміністрації Кучми Юлії Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49385369 від 28.10.2019, була здійснена реєстрація права власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 1947177232242, земельну ділянку з кадастровим номером 3224255100:01:027:0706 площею 0,0752 га, номер запису про право власності 33875334 (а. с. 16). Частиною. 1 ст. 120 (ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності , право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Статтею 377 ЦК України (у редакції, чинній на час набуття права власності позивачем на вищевказаний житловий будинок) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом (ч. 3 ст.152 Земельного кодексу України): а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України). Підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З огляду на положення частини першої статті 83 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19) наголошено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на землі слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вищевказане рішення Ставищенської селищної ради №847 від 03.10.2019 слід визнати недійсним. Щодо позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за відповідачем [PERSON] суд зазначає наступне Відповідно ч. 3 ст. 26 Закону України № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(у чинній редакції) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. Виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю між сторонами спору про право власності на вищевказану земельну ділянку, оскільки з позиції позивача зазначена ділянка фактично була надана у власність відповідачу [PERSON] неправомірно на підставі вищевказаного оспорюваного рішення Ставищенської селищної ради №847 від 03.10.2019, що також встановлено судом під час розгляду справи. За змістом статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом першим частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом з тим, реєстрація права власності на вищевказану земельну ділянку за відповідачем [PERSON] порушує право позивача щодо можливості отримати у власність дану земельну ділянку, на якій розташований належний йому на праві власності житловий будинок. Отже, реєстрація права власності на зазначену земельну ділянку на підставі вищевказаного оспорюваного рішення Ставищенської селищної ради №847 від 03.10.2019 не відповідає вимогам закону. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Однак згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 26.07.2022, ст. 26 Закону України № 1952-IV викладено у новій редакції. Так, відповідно до абзаців 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 26.07.2022) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 26.07.2022 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952-IV. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19.. Таким чином, рішення про державну реєстрацію права приватної власності на земельні ділянки за особами, які протиправно їх набули, не відповідає вимогам закону, може бути перешкодою у реалізації дійсними власниками речових прав на зазначені об`єкти За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Верховний Суд в постанові від 19 грудня 2022 року у справі № 359/3951/17 надав правову оцінку належності відповідача у спорі про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Верховний Суд, зокрема, зауважив, що державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Таким чином, оскільки на час набуття права власності на вищевказаний житловий будинок, спірна земельна ділянка була сформованою, належала на праві власності територіальній громаді в особі Ставищенської селищної ради і перебувала в комунальній власності, а до позивача, як набувача права власності на житловий будинок в силу статей 120 ЗК України, 377 ЦК України перейшло право користування земельною ділянкою необхідною для його обслуговування, на даний час спірна земельна ділянка у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована за відповідачем, який протиправно її набув, як наслідок позивач позбавлений можливості отримати її у власність (користування), і позовні вимоги відповідачами визнаються, - позов підлягає задоволенню Оскільки згідно позову позивач понесені витрати по сплаті судового збору бере на себе, суд не вирішує питання про відшкодування судових витрат.

Outcome: approved