Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

15 березня 2023 року позивач звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача [PERSON] , у якому просила визначити місце проживання їх спільних з відповідачем малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем до 21.02.2023 року, від шлюбу у них народилося двоє дітей, син та донька, які проживають з нею та фактично перебувають на її утриманні. Вона має власне житло та роботу, самостійно займається вихованням дітей. Батько дітей відповідач [PERSON] проживає окремо від дітей, має заборгованість зі сплати аліментів, матеріальна допомога з його боку не є достатньою. Фактично не претендує на проживання дітей з ним, однак позивач вважає за необхідне визначити проживання дітей з нею. Ухвалою судді від 23.03.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 24.05.2023 року підготовчий розгляд справи закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 19.06.2023 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю. Позивач та її представник до суду не з`явилися, направили заяву про вирішення судом справи за їх відсутності підтримуючи позовні вимоги по суті. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечуючи проти задоволення позову та визначення місця проживання дітей з їх матір`ю. Третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до суду свого представника не направив, надав заяву про слухання справи за його відсутності, надавши висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з їх матір`ю. Дослідивши зміст письмових доказів, наданих сторонами, судом встановлено наступне: Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . Батьками дітей зазначені у їх свідоцтвах про народження відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] (а.с. 14, 15). Сторони по справі перебували у шлюбі з 17.08.2013 року по 19.01.2023 року про що свідчить зміст рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 19.01.2023 року (а.с. 16-17). Як вбачається з і змісту судового наказу від 13.12.2022 року (а.с. 18) з відповідача на користь позивача судом стягнуто на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу та станом на 06.03.2023 року він має заборгованість за вказаним стягненням у розмірі 13 127 грн 57 коп. (а.с.20-21). З довідки навчального закладу від 07.03.2023 року № 01-20/76 вбачається що батько дитини [PERSON] учениці 2-А класу не приймає участі у житті дитини, не відвідує навчальний заклад. Відповідно до рішення Виконкому Кременчуцької міської Ради Кременчуцького району Полтавської області від 08.06.2023 року № 1038 про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] затверджено висновок про доцільність проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Відповідно до зазначеного висновку [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; під наглядом нарколога не перебуває; має доходи у виді соціальних виплат. Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у [ADDRESS] , за місцем проживання та реєстрації відповідача [PERSON] . Фактично позивачка [PERSON] та її неповнолітні діти проживають за адресою: [ADDRESS] , де і була відвідана працівниками органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. За результатами дослідження встановлено, що мати спроможна виконувати обов`язки щодо виховання дітей та догляду за ними. Складних життєвих обставин не виявлено. Квартира перебуває в оренді з усіма зручностями. Для дітей є все необхідне для їх повноцінного розвитку та життя. Діти забезпечені усім необхідним. Крім того, 05.03.2023 року фахівцями центру був відвіданий батько відповідач [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS] . За наслідками відвідування не виявлено складних життєвих обставин. Батько не заперечував проти визначення місця проживання дітей з [PERSON] їх матір`ю. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного: Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з пунктом 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода про обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 12 цього ж Закону встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 року, який є чинним, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У зв`язку із викладеним, вирішуючи даний позов, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, враховуючи інтереси дітей та інші обставини справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити.

Outcome: approved