Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

Позивач ТОВ "НіжинТеплоМережі" 06.06.2023 звернулося до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за теплову енергію за період з 01 січня 2019 року по 31 березня 2023 року в сумі 10 700 грн. 40 коп. та судовий збір у сумі 2 684,00 грн. Позов аргументує тим, що ТОВ "НіжинТеплоМережі" надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам в м. Ніжині Чернігівської області. Відповідач зареєстрований у квартирі [ADDRESS] та є абонентом на постачання послуг з теплопостачання. Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] . Оскільки споживач своєчасно не вносить на рахунок ТОВ "НіжинТеплоМережі" плату за спожиті послуги, за ним утворилася заборгованість за вищевказаний період у сумі 10 700 грн., у зв`язку з чим, з посиланням на ст.ст. 7, 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. ст. 526, 530 ЦК України, пункти 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005, просить стягнути вказану суму боргу за теплову енергію. 12 червня 2023 року на адресу суду в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України надійшла інформація відділу адміністративно-дозвільних процедур виконавчого комітету Ніжинської міської ради, з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді 12 червня 2023 року провадження в справі відкрито, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримку позову та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно засобами поштового зв`язку за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, а також за місцем проживання, вказаним у позовній заяві. Враховуючи, що відповідач згідно із ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений, відзив не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не направив, суд відповідно до ст.280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи доходить наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ч.6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання". Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води віднесено до комунальних. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належать громадянинові на праві приватної власності встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначається угодою сторін. У частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно із ч. 7 ст. 21, ч. 4 ст. 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води надаються згідно з умовами договорів, що укладаються з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Водночас, статтею 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, ненадання суду доказів підписання споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, однак при стягнені заборгованості за житлово-комунальні послуги необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. На підтвердження позовних вимог позивачем надано лист-розрахунок по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] , із зазначенням квартиронаймачем [PERSON] , довідка про тарифи для населення (а.с. 3-6). Згідно з інформацією відділу адміністративно-дозвільних процедур виконавчого комітету Ніжинської міської ради, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). Непроживання споживача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє останнього, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17. Проте, доказів того, що власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] матеріали справи не містять. Відсутні і достовірні докази того, що він проживає чи користується вказаним житлом, а отже не доведено, що відповідач користується житлово-комунальними послугами, які надані позивачем за даною адресою. Обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення, на що вказано у висновку Верховного Суду в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги ТОВ "НіжинТеплоМережі" задоволенню не підлягають, оскільки позивачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не доведено факт користування [PERSON] , як користувачем або як власником житла, в період часу з 01.01.2019 по 31.03.2023 послугами, заборгованість за надання яких позивач просить стягнути з відповідача. Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed