Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~06 липня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому вона вказує, що разом із відповідачем, [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Неповнолітній син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка через вродженні хвороби є інклюзивною, потребує систематичного, регулярного лікування та заходів, які не є додатковими витратами, а є стабільними та довгостроковими витратами на розвиток дитини. Зазначає, що [PERSON] на постійній основі необхідно проходити обстеження, приймати лікарські препарати та забезпечувати спеціальними заходами для подолання хвороби та її наслідків, які не є безкоштовними. Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку щомісячного забезпечення дитини засобами для існування, лікування та розвитку, то позивач прохає суд стягувати із [PERSON] аліменти на утримання дитини, в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи із дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. 08 серпня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, адвокат Лихошвай С. О. вказав, що відповідач не погоджується із заявленими вимогами про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) та вважає, що деякі обставини, які викладені в позовній заяві не відповідають дійсності та спрямовані на введення суду в оману. Відтак, подану позовну заяву визнають частково в частині стягнення з [PERSON] користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку, щомісяця. Твердження позивача про те, що дитина знаходиться на її утриманні та для забезпечення дитині необхідного та достатнього гармонійного розвитку, потребується участь обох батьків, а також про те, що потреба в утриманні дитини існує щоденно, а відповідач участь в утриманні дитини бере лише періодично та ухиляється від обов`язкового матеріального забезпечення дитини не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами. При цьому, відповідачем не заперечується та обставина, що відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки відповідач сумлінно виконує даний обов`язок, до того ж неодноразово в добровільному порядку перераховував кошти позивачу на утримання дитини, а також кошти на лікування чи медичне обстеження сина. Вказане свідчить про те, що відповідач ніколи не ухилявся від своїх батьківських обов`язків, навіть незважаючи на порушення його батьківських прав, але в той же час, до позовної заяви не додано жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що, у разі недостатності грошових коштів, які відповідач добровільно перераховував позивачу в рахунок аліментів, вона зверталася з метою отримання додаткових коштів, які були необхідні на лікування чи медичне обстеження. Крім цього, позивач обгрунтовує заявлений розмір аліментів у вигляді 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача наявною у їх спільної дитини хвороби, однак необхідність лікування та відвідування спеціальних заходів є додатковими витратами на дитину, а не стабільними та довгостроковими витратами на розвиток дитини, як стверджує про це позивач. Зазначає, що позивачем взагалі не надано доказів щодо розміру витрат на дитину, які нею, нібито, витрачаються на постійній основі. До того ж додані до позовної заяви документи на обґрунтуванням необхідності присудження аліментів у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходів) відповідача датовані березнем 2021 року та січнем-березнем 2023 року, тому документи, які складені в 2021 році не можуть враховуватися при визначені розміру аліментів взагалі. Вважає даний спір необгрунтованим, оскільки відповідач свій батьківський обов`язок виконував належним чином, незважаючи на створювання позивачем перешкод у спілкуванні з дитиною, а також неодноразово надсилав кошти позивачу в рахунок аліментів. Оскільки позивачем не надано доказів для призначення бажаного нею розміру аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому сторона відповідача вважає, що присудження аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця буде достатнім для забезпечення нормальних життєвих умов та розвитку дитини, а також сприятиме налагодженню зв`язку між позивачем та відповідачем в частині спільного прийняття рішень щодо лікування та гармонійного розвитку їхньої дитини, обізнаності відповідача щодо стану здоров`я дитини та необхідності несення додаткових витрат на лікування. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 липня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач, [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник відповідача, адвокат Лихошвай С. О. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог прохав відмовити. Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши матеріали цивільної справи, дійшов до таких висновків. Судом установлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] та [PERSON] є батьками\~ [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с. 13). Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 грудня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 14-15). На цей час малолітня дитина, [PERSON] , проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а.с. 16). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Крім цього, статтею 161 ЦПК України визначено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ про стягнення аліментів: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, тобто саме такий розмір аліментів законодавець визначає як достатній і такий, що не потребує доведення, а також достатній для повного та гармонійного утримання дитини. При визначені розміру аліментів, суд також враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком матері та батька. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] неодноразово в період з січня 2023 року по травень 2023 року здійснював переказ грошових коштів в рахунок аліментів позивачу на утримання дитини на загальну суму 27 135,70 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій (а.с. 60-67). Згідно з ч. 2 статті 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Разом з тим, відповідно до положень статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відтак, необхідність лікування та відвідування спеціальних заходів, тобто витрати на лікування дитини є додатковими витратами на дитину, а не основними витратами у розумінні чинного Сімейного кодексу України.\~ Судом установлено, що [PERSON] має діагноз: вроджена аномалія головною мозку, фокальна кортикальна дисплазія лобних долоней, структурна епілепсія у вигляді фокальних моторних нападів з вторинною генералізацією без усвідомлення, гіпофізарний гігантизм, затримка психомовного розвитку, розбіжна косоокість (а.с. 17, 22). На підтвердження понесених позивачем витрат на придбання ліків та медикаментів для дитини, суду надано копію витягу із замовлення аналізів від 25.01.2023 року та рахунок на оплату лабораторного дослідження на суму 520,00 грн (а.с. 24-25). Твердження позивача, що витрати на лікування сина та відповідні заходи не є додатковими витратами, а є стабільними та довгостроковими витратами на розвиток дитини суд не бере до уваги, оскільки позивачем не надано жодних доказів щодо відвідування будь-яких спеціальних\~ заходів (а.с. 28), а тим більше, постійних значних витрат грошових коштів на них. Окрім цього, суду не надано доказів того, що існує необхідність постійного та безперервного вживання лікарських засобів, зокрема Агвантар, Метил-Гард, Коензим Q10, Ацетилцистеїн Now Foods (NAC), скріншоти з вебсайтів яких були надані позивачем на підтвердження понесених витрат на лікування (а.с. 29-32). Суду також не надано доказів систематичного придбання цих лікарських засобів. Також ні в позовній заяві, ні під час розгляду справи по суті позивачем не доведено, який саме розмір аліментів необхідний для забезпечення належного утримання дитини та недостатність грошових коштів відповідача та можливостей позивача на покриття таких потреб.\~ Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи вищевикладене, оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку та способу утримання дитини, при цьому позивач не надала суду достатніх доказів щодо необхідності присудження аліментів у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, до того ж відповідач визнав позовні вимоги частково в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходів), то суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому стягнення аліментів необхідно проводити з дня подачі позову до суду 06 липня 2023 року. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач при подачі позову до суду звільнена від сплати судового збору, то із відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial