Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

у травні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Сенс Банк», третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л., про стягнення грошових коштів в розмірі 31 971,85 грн. На мотивування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 28.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 19632, яким запропоновано звернути стягнення на користь АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є відповідач, заборгованість за кредитом в розмірі 458 446,69 грн з позивача. На підставі цього виконавчого напису, 02.10.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження № 60203652, а 18.12.2019 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи позивача. Поряд із цим, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.06.2022 року в справі № 754/1043/22 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 28.08.2019 року № 19632, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., яким стягнуто з позивача на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість в сумі 458 446,69 грн. Рішення суду набрало законної сили, однак на підставі виконавчого напису із заробітної плати позивача було відраховано на користь АТ «Альфа-Банк» 31 971,85 грн, які стягнуто і набуто відповідачем, як правонаступником АТ «Альфа-Банк» без достатньої правової підстави. У зв`язку з викладеним, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 05.06.2023 року, відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 52-53). 09.08.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, в яких [PERSON] просить у позові відмовити, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів про перерахування оспорюваної суми коштів безпосередньо відповідачу. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Третьою особою пояснень на позов не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 28.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 19632, яким запропоновано звернути стягнення на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості, що виникла по кредитному договору № 501077040 від 18.10.2018 року, боржником за яким є позивач в розмірі 458 446,69 грн. Постановою від 02.10.2019 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження № 60203652 з примусового виконання виконавчого напису № 19632, вчиненого 28.08.2019 року приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. Постановою від 18.12.2019 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. в рамках виконавчого провадження № 60203652 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (позивача). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.06.2022 року в справі № 754/1043/22, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 28.08.2019 року № 19632, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., яким стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість в сумі 458 446,69 грн. Рішення суду набрало законної сили. 12.08.2022 року АТ «Альфа-Банк» перейменовано на АТ «Сенс Банк». Але, з грудня 2019 року по листопад 2020 року на підставі вказаного виконавчого напису з позивача здійснено відрахування з його заробітної плати на загальну суму 31 971,85 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту ст. 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права а збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦУ України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Верховний Суд у постанові від 08.09.2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання виконавчого напису № 19632, вчиненого 28.08.2019 року приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. приватним виконавцем у межах виконавчого провадження № 60203652 стягнуто кошти в сумі 31 971,85 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.06.2022 року в справі № 754/1043/22, яке набрало законної сили, вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. З вказаного вбачається, що правові підстави набуття банком грошових коштів у розмірі 31 971,85 грн, що відраховані із заробітної плати [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а відтак, такі кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі 1 073,60 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Із матеріалів справи вбачається, що правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги № 0101/1722 від 17.01.2022 року, додаткової угоди до нього від 20.01.2023 року Адвокатським об`єднанням «Голяр і партнери», що підтверджується актом наданих послуг від 07.08.2023 року, ордером серії АІ № 1387238 від 26.05.2023 року, а також рахунком на оплату від 07.08.2023 року, де зазначено вартість наданих послуг в розмірі 16 000,00 грн і зазначено детальний опис найменування кожної послуги, затраченого часу та вартість. Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт (не дивлячись на те, що адвокат приймав участь у судовому розгляді, оскільки справа розглядається без повідомлення сторін, однак враховуючи значну кількість підготовлених та відправлених адвокатських запитів і заяв, та інших процесуальних документів, з метою забезпечення позиції позивача), клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, яким жодним чином не обґрунтовано неспівмірність наданих адвокатом послуг та їх перелік не спростовано, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у заявленому стороною позивача розмірі в сумі 16 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved