Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-31 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому, з урахуванням змінених підстав позову, просить визнати за ним право власності на 1/18 частку домоволодіння на [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що згідно свідоцтва про право власності на 1/2 вказаного домоволодіння від 10 листопада 1989 року, таке було видано чоловікові померлої - [PERSON] , як голові колгоспного двору. Відповідно до облікової картки об`єкта погосподарського обліку членами господарства були: [PERSON] - голова, [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), а тому відповідно до положень ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що була чинна на час виникнення правовідносин) на день смерті [PERSON] була власником 1/3 частки в 1/2 домоволодіння на [ADDRESS] . Як зазначено у позові, право власності на 1/2 частку в домоволодінні не оформлено, у зв`язку з чим 11 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області Строкаля В.Д. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в 1/2 домоволодіння, на що отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку із відсутністю необхідних для вчинення нотаріальної дії правовстановлюючих документів. Оскільки спадщину після смерті [PERSON] прийняли її діти, зокрема позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , при цьому третя особа [PERSON] відмовилась від спадщини на користь [PERSON] , позивач вважає, що частки спадкоємців у спадковому майні [PERSON] наступні: 1/3 частка належить [PERSON] , 2/3 - [PERSON] (з урахуванням частки [PERSON] ), а тому просить визнати за собою право власності на 1/18 частку спірного домоволодіння. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/18 частку домоволодіння на [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , визнала, про що зазначила у заяві від 15 червня 2023 року, яка надійшла до суду через систему «Електронний суд» 16 червня 2023 року із заявою її представника [PERSON] про визнання позову. При цьому, представник у поданій заяві, виконуючи волю своєї довірительки, також заявив суду про визнання [PERSON] означених попередньо позовних вимог [PERSON] . Позивач та його представник у судове засіданні не з`явилися, 01 вересня 2023 року остання на електронну пошту суду надіслала заяву, у якій просила провести судове засідання у відсутності сторони позивача та визнати за останнім право власності на 1/18 частку домоволодіння на [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач [PERSON] та її представник у судове засідання також не з`явилися, 01 вересня 2023 року через ситему «Електронний суд» останній подав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони, у якій розгляд справи просив проводити без участі [PERSON] та її представника - адвоката Волкова С.В. При цьому останній зазначив, що [PERSON] своєї позиції щодо визнання позову не змінила, вказану позицію своєї довірительки щодо визнання позову підтримує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, судом вживалися заходи щодо належного повідомлення останньої про час, місце та дату розгляду справи. 02 травня 2023 року від останньої до суду надійшли письмові пояснення та заява, у яких така в задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. У письмових поясненнях остання зазначила, що мати [PERSON] не набула права власності у спірній половині будинку, набувати право власності на частку у домоволодінні після смерті батька [PERSON] не бажала, оскільки батьки мали намір після своєї смерті залишити половину будинку їй із сестрою, так як брата [PERSON] було забзпечено житлом. Окрім того, [PERSON] заявила про пропуск позивачем строку позовної давності, вказавши на те, що свідоцтво про право на спадщину позивачем отримано в серпні 2018 року, а позов до суду подано лише восени 2022 року. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Гощанського району Рівненської області від 12 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 16 березня 2023 року ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області задоволені клопотання представника відповідача, до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено [PERSON] , та витребувано копії спадкових справ після смерті [INFO] [PERSON] у приватного нотаріуса Строкаля В.Д. та після смерті [INFO] [PERSON] 04 квітня 2023 року ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області копію спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] витребувано з Рівненського обласного державного нотаріального архіву. Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 13 червня 2023 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про зміну підстав позову від 18 травня 2023 року та підготовче засідання відкладено на 22 червня 2023 року. 22 червня 2023 року ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Волкова С.В. про приєднання до матеріалів справи доказів, прийнято рішення про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду. Дослідивши та оцінивши докази, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази на підставі яких встановлені відповідні обставини 11 жовтня 1947 року [PERSON] та [PERSON] у виконавчому комітеті Курозванівської сільської ради Гощанського району Рівненської області зареєстрували шлюб, про що свідчать дані витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00023915726, сформованого 11 вересня 2019 року (арк. спр. 9). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] , [PERSON] , яка народилась [INFO] , та [PERSON] , яка народилась [INFO] , Вказані обставини не оспорюються учасниками справи та стверджуються даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гощанського районного управління юстиції у Рівненській області 01 грудня 2015 року (арк. спр. 160), свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гощанського районного управління юстиції у Рівненській області 19 січня 2016 року (арк. спр. 153), свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС Ровенської області 28 червня 1980 року (арк. спр. 154), свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 травня 1992 року (арк. спр. 102), свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 23 вересня 1978 року (арк. спр. 103). Із свідоцтв про право власності на домоволодіння від 10 листопада 1989 року, виданих на підставі рішення виконкому Гощанської районної Ради народних депутатів № 172 від 18 серпня 1989 року, судом установлено, що 1/2 домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (арк.спр. 113), а 1/2 домоволодіння за вказаною адресою належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (арк.спр. 24). Окрім того, у вказаних свідоцтвах зазначено, що домоволодіння в цілому складається з одного жилого будинку. Право власності зареєстровано Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації 10 листопада 1989 року за № 83-319в книзі: 2. Даними технічного паспорта та виписки з інвентаризаційних матеріалів від 29 жовтня 2015 року за № 248/79/37 підтверджується, що домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , складається з житлового будинку (А-1), сарая (Б), погріба (В), сарая (Г), сарая (Д), літньої кухні (О), вбиральні (Н), огорожі (№ 1) (арк.спр.21-28). Вартість 1/2 частини будинковолодіння становить 184 509 грн, що підтверджується даними «Бюро технічної інвентаризації та незалежної оцінки» за № 057 від 20 вересня 2019 року (арк. спр. 6). Згідно даних довідки виконкому Курозванівської сільської ради Гощанського району Рівненської області за № 259 від 25 квітня 2016 року (арк. спр. 20) та довідки комунального підприємства Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації за № 7608 від 14 грудня 2021 року (арк. спр. 29), рішенням сесії сільської ради № 7 від 24 листопада 2015 року «вулицю 17 вересня» перейменовано на «вулицю Видумська». [INFO] помер батько учасників справи [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25 лютого 2002 року (арк. спр. 99). Даними спадкової справи № 440, заведеної 10 вересня 2002 року Гощанською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася його дочка [PERSON] та їй 10 вересня 2002 року державним нотаріусом Гощанської державної нотаріальної контори Строкалем В.Д. було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку пай, а 26 квітня 2016 року - свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок із надвірними будівлями номер [ADDRESS] . Інші спадкоємці відсутні (арк.спр. 95-122). Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 04 листопада 2020 року, яке набрало законної сили 06 квітня 2021 року (постановою апеляційної інстанції рішення змінено лише в частині обчислення розміру судового збору), свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26 квітня 2016 року, видане державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори Строкалем В.Д. та зареєстроване в реєстрі за № 259 на ім`я [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] , визнано недійсним (арк. спр. 51-62). [INFO] померла мати учасників справи [PERSON] , про що свідчать дані свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Курозванівської сільської ради Гощанського району Рівненської області 20 травня 2015 року (арк. спр. 132). Даними спадкової справи № 251/2015 (арк. спр. 129-175) підтверджується, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини 23 жовтня 2015 року звернулася [PERSON] , 30 жовтня 2015 року - [PERSON] , [PERSON] 23 жовтня 2015 року подала заяву, у якій відмовилася від належного їй майна після смерті своєї матері на користь сестри (дочки померлої) [PERSON] 01 серпня 2018 року [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями [PERSON] , уклали договір про поділ спадкового майна, до складу якого входять земельні ділянки з кадастровими номерами 5621284000:03:004:0179 та 5621284000:03:007:0057, на підставі якого цього ж числа [PERSON] отримала свідоцтво на право на спадщину за законом на земельну ділянку із кадастровим номером 5621284000:03:004:0179. За даними облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки, погосподарської книги Курозванівської сільської ради 1995-2000 роки по адресі домогосподарства на [ADDRESS] , яке віднесено до суспільної групи господарства - «колгоспн» (№ об`єкта 0240-1, особовий рахунок № [NUMBER] ), у господарстві рахуються: голова двору - [PERSON] , [INFO] , дружина - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] . Окрім того, відображено заміну голови колгоспного двору на [PERSON] з відміткою про повне вибуття останньої - померла [INFO] (арк.спр. 197-200). Таке віднесення господарства до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , учасника справи не оспорюється. 11 листопада 2021 року [PERSON] у спадковій справі № 251/2015 звернувся до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального окруку Строкаля В.Д. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частку в 1/2 домоволодіння на [ADDRESS] , що убачається із відповідної заяви позивача (арк. спр. 30). 20 вересня 2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, про що свідчить постанова нотаріуса (арк. спр. 31). З огляду на викладене виник спір про право власності на майно в порядку спадкування та за вказаних обставин позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в іншому (позасудовому) порядку. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI (далі - ЦК Української РСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст. 123 ЦК Української РСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ з введенням у дію Закону України «Про власність». Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. Як роз`яснено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» правила ст. 563 ЦК про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 р. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. У підпункті г) пункту 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Судом установлено та не оспорюється сторонами, що станом на 15 квітня 1991 року спірне домоволодіння належало до суспільної групи колгоспний двір і на момент припинення колгоспного двору право на майно колгоспного двору, головою якого був [PERSON] , мали: [PERSON] (голова), [PERSON] (дружина) та [PERSON] (дочка), частки яких у праві спільної сумісної власності є рівними - по 1/3 частці в 1/2 домоволодіння. Таким чином 1/2 домоволодіння, розташованого на [ADDRESS] , перебувала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах. Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223, 1261, 1262, 1268, 1269 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Зібрані по справі та безпосередньо дослідженні судом докази свідчать про те, що [INFO] відкрилась спадщина після смерті [PERSON] . Судом установлено, що спадкодавцю [PERSON] належало право власності на 1/3 частку в 1/2 домоволодіння, як частку майна у колгоспному дворі, що становить 1/6 частку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли як спадкоємці першої черги її діти - син [PERSON] та дочка [PERSON] шляхом звернення до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Інша дочка - [PERSON] подала заяву, у якій відмовилася від належного їй майна після смерті матері на користь сестри [PERSON] . Таким чином позивач довів своє право на успадкування 1/18 частки в 1/2 домоволодіння на [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] . При цьому суд зауважує, що даних щодо виділу вказаного домоволодіння в окремі житлові будинки з присвоєнням їм поштових адрес « [ADDRESS] » та « [ADDRESS] », про що зазначено у наданій Гощанською селищною радою 01 січня 2023 року за № 02-29/69 інформації, матеріали справи не містять, а тому зазначаючи адресу спірного домоволодіння « [ADDRESS] », суд виходить із даних, які містяться у свідоцтвах про право особистої власності на домоволодіння від 10 листопада 1989 року. Обраний позивачем спосіб захисту права - визнання права власності є ефективним, право позивача підлягає захисту, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує, тому позов необхідно задовольнити. Що стосується заяви [PERSON] про застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.Згідно із ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Так як [PERSON] у даній справі має стату третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, то її заява про застосування наслідків спливу строку давності судом до уваги не приймається. При цьому, суд зауважує, що відповідач позов визнала та з відповідною заявою до суду не зверталася.

Outcome: approved