Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано 15 травня 2016 року Виконавчим комітетом Чернилявської сільської ради Яворівського району Львівської області, актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторно) Серія [NUMBER] від 07 лютого 2023 року. Під час перебування у шлюбних відносинах у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Спільне життя не склалося, відсутні спільні інтереси з дружиною, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї, не здатна підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Також, позивач просить суд, визначити місце проживання сина з ним в квартирі за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог в цій частині зазначив, що з серпня 2021 року син мешкає з позивачем, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умрв проживання, складений депутатом Вишгородської міської ради Кацубою М.М. 22.02.2023 року. Позивач працює та отримує постійно та своєчасно заробітну плату, якої вистачає для створення синові належних умов для життя та розвитку. Крім того, Відповідачка не проживає з Позивачем та сином майже 3 роки, та фактично не заперечує від проживання сина з Позивачем. 28 червня 2023 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини прийнято до розгляду та відкрито в порядку загального позовного провадження. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій зазначила що визнає у повному обсязі позовні вимоги позивача та не заперечує щодо їх задоволення. Представник Органу опіки та піклування у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відтак, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 15 травня 2016 року Виконавчим комітетом Чернилявської сільської ради Яворівського району Львівської області, актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторно) Серія [NUMBER] від 07 лютого 2023 року. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2статті 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ст. 112СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб подружжя на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і не мають спільного бюджету, примирення між ними стало неможливим. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому відповідно до ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд дійшов таких висновків. Відповідно до п. 14 Пленуму Верховного суду України N 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя,суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Судом встановлено, що у шлюбі в подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 22 лютого 2023 року за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] дійсно проживає за вказаною адресою з серпня 2021 року разом з сином [PERSON] та виховує дитину сам. Відповідно до акту обстеження умов проживання № 56 від 05.05.2023 року за адресою: [ADDRESS] (орендоване житло), за вказаною адресою створені належні умови для проживання дитини. Згідно з довідки навчального закладу Вишгородського лійею № 1 Вишгородської міської ради № 169 від 22.04.2023 року, [PERSON] дійсно являється учнем 1-А класу, вихованням дитини займається батько [PERSON] (відвідує батьківські збори, контролює успішність, бере участь у класних справах). Мати учня, протягом навчання сина ні разц не з`являлася до навчального закладу. Статтею 141 СК України врегульовано, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі дитина [PERSON] , проживає разом з батьком, що підтверджується актом обстеження умов проживання Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради та не заперечується відповідачем, батько відповідально ставиться до виконання свої батьківських обов`язків, займається вихованням та утриманням сина, піклується про його стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток офіційно працює та має регулярний дохід, дитина зарахована до навчального закладу, при цьому судом враховано визнання відповідачем позовних вимог та не заперечення останньою щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком [PERSON] . При цьому суд вказує на те, що визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання останнього з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно нього та участі у його вихованні. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved