Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар?їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання права власності на майно у порядку спадкування. Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що [INFO] померла [PERSON] , про що 21.07.1995 року було видано Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (Додаток 1). Після смерті [PERSON] залишилося майно: земельна частка (пай) колишнього КСП ім. Леніна Андріївської сільської ради площею 5,8 умовних кадастрових гектар, що належали [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0207614; Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Померла була у добрих, дружніх стосунках із сім`єю позивача та за життя замінили їй бабусю. У похилому віці [PERSON] потребувала щоденного догляду та уваги. Нажаль близьких родичів, які б могли здійснювати за нею нагляд не мала. [PERSON] , завжди знаходився у добрих, навіть родинних, відносинах з померлою, що проживала за адресою: [ADDRESS] , та не міг залишити її без допомоги. Починаючи з 1989 року позивач надавав [PERSON] допомогу щодо ведення домашнього господарства, у побуті тощо. А з 1990 року і до самої смерті [PERSON] фактично проживав із нею, здійснював догляд, готував їжу, робив все необхідне задля задоволення первинних потреб людини. З метою підтвердження даного факту позивач звернувся до Констянтинопільського старостинського округу, однак останні відмовились надавати йому письмові підтвердження його проживання з померлою. Ст. 1264 ЦК України зазначає: «У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини». ЦК України не роз`яснює змісту словосполучення "проживання однією сім`єю". За ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Центральними елементом проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем, необхідним для застосування норм ст. 1264 ЦК України, є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Відповідно до змісту даної статті позивач вважає, що є спадкоємцем четвертої черги за померлою [PERSON] . Ухвалою суду від 04.08.2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 17.08.2023\~року до\~суду надійшла\~зустрічна позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно у порядку спадкування. Зустрічний позов мотивованим тим, що [INFO] померла [PERSON] , про що 21.07.1995 рокубуло видано Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (Додаток 1). Після смерті [PERSON] залишилося майно: земельна частка (пай) колишнього КСП ім. Леніна Андріївської сільської ради площею 5,8 умовних кадастрових гектар, що належали [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0207614. Зазначений Сертифікат померла так і не отримала за життя, однак факт належності їй відповідного Сертифіката підтверджується Довідкою Відділу Держгеокадастру у Великоновоселківському районі Донецької області № П-142/0-152/6-16 від 09.06.2016 року (Додаток 2); Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Померла, [PERSON] , знаходилась у шлюбі з її рідним дідом [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] . Зазначений вище житловий будинок належав її діду [PERSON] , що підтверджується: Рішення про надання земельної ділянки під забудову (Додаток 5), Свідоцтво на забудову індивідуальної садиби № 122 від 06.06.1968 року (Додаток 6), Довідка Констянтинопільського старостинського округу № 355 від 21.07.2023 року (Додаток 7), Довідка Констянтинопільського старостинського округу № 335 від 13.07.2023року (Додаток 8). Після смерті дідуся - [PERSON] у 1983 році, [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, як дружина та на момент своєї смерті проживала в зазначеному будинку, відповідно до Довідки Констянтинопільського старостинського округу № 322 від 26.06.2023 року. Однак, [PERSON] , по крові, не була їй рідною бабусею. Тим паче вони всі знаходились у добрих, дружніх сімейних стосунках та за життя [PERSON] була для неї рідною людиною, членом сім`ї. У похилому віці [PERSON] потребувала щоденного догляду та уваги. Нажаль рідних дітей чи інших близьких родичів, які б могли здійснювати за нею догляд остання не мала. [PERSON] , завжди знаходилась у добрих родинних відносинах з померлою, що проживала за адресою: [ADDRESS] , та не могла залишити її без допомоги. Починаючи з 1985 року постійно піклувалась про [PERSON] , надавала допомогу щодо ведення домашнього господарства, у побуті тощо. А з 1990 року і до самої смерті [PERSON] фактично проживала з нею, здійснювала догляд, готувала їжу, робила все необхідне задля задоволення первинних потреб людини. Даний факт підтверджується довідкою Констянтинопільського старостинського округу № 322 від 26.06.2023 року та письмовими показаннями сусідів померлої, а саме: Показаннями [PERSON] (Додаток 14), паспорт серія [NUMBER] , виданий Великоновоселківським РВ УМВС України в Донецькій області 29.05.1998 року, яка проживає за адресою [ADDRESS] та Показаннями [PERSON] (Додаток 15), паспорт серія [NUMBER] , виданий Великоновоселківським РВ УМВС України в Донецькій області 21.02.1996 року, що проживає за адресою [ADDRESS] . Ст. 1264 ЦК України зазначає: «У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини». ЦК України не роз`яснює змісту словосполучення "проживання однією сім`єю". За ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Центральними елементом проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем, необхідним для застосування норм ст. 1264 ЦК України, є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Відповідно до змісту даної статті [PERSON] є спадкоємицею четвертої черги за померлою [PERSON] . Позивач та відповідач за первісним позовом та позивач та відповідач за зустрічним позовом у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановлений законодавством строк та порядок, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримую в повному обсязі. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази з точки зору їх допустимості, належності, достовірності, кожен окремо та у сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо законом або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позовній заяві вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст. 1258 ЦК України «спадкодавці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 кодексу». Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст.1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Спадкоємці першої, другої та третьої черги відсутні. Згідно ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до положень частини першої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Ст. 1296 ЦК України встановлює право спадкоємця на отримання свідоцтва про право на спадщину. З метою реалізації цього права [PERSON] зверталася до нотаріальної контори, де отримала усну відповідь, що зібрані нею документи не є підтвердженням факту спільного проживання однією сім`єю з померлою і цей факт має бути підтверджено рішенням суду. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно із ст. 49. Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що викладені обставини в зустрічному позові дають підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі та за позивачем за зустрічним позовом необхідно визнати права власності на майно померлого спадкодавця в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1225, 1261, 1262,1263,1264,1268,1269, 1270, 1272 ЦК України, суд

Outcome: approved