Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15.07.2020 на перехресті вулиць Надпільна та Пастерівська в м.Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу RENAULT д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу NISSAN LEAF д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого належний позивачу автомобіль зазнав технічних ушкоджень. Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.08.2020 (справа № 711/4974/20, провадження № 3/711/1638/20) винним в спричиненні настання дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] . Відповідальність водія RENAULT д.н.з. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/4815723 в ПрАТ "СК "ЄВРОІНС УКРАЇНА". В ході судового розгляду позовної заяви [PERSON] до ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» та ФОП « [PERSON] », третя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування (рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.05.2023 по справі № 711/2093/21), судовими експертами Черкаського НДЕКЦ МВС України було проведено судову авто-товарознавчу експертизу. Відповідно до результатів судового висновку експерта № СЕ-19/124-22/8737-АВ від 07.02.2023: 1) С (ринкова вартість Т/З NISSAN LEAF, д.н.з. [NUMBER] , на момент настання ДТП, що мала місце 15.07.2020), становить 277 272грн. 00коп.; 2) Свр (вартість відновлювального ремонту Т/З NISSAN LEAF, д.н.з. [NUMBER] , без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників, у зв`язку із ДТП, що мала місце 15.07.2020), становить 137 851грн. 03коп.; 3) Сврз (вартість відновлювального ремонту Т/З NISSAN LEAF, д.н.з. [NUMBER] , з урахування коефіцієнту фізичного зносу складників, у зв`язку із ДТП, що мала місце 15.07.2020), становить 78 944грн. 90коп. В даному випадку, різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням складає: 137 851грн. 03коп. - 78 944грн. 90коп. = 58 906грн. 13коп. Позивач вважає, що дана сума повинна бути компенсована за рахунок винуватця ДТП [PERSON] . Умовами полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/4815723 визначено франшизу 2600грн. 00коп. Дана обставина підтверджена рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 17.05.2023 по справі № 711/2093/21, а відтак не потребує доведенню. Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Таким чином, загальний розмір матеріального збитку, який повинен бути компенсований винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, складає 58906грн. 13коп. + 2600грн. 00коп. = 61506 грн. 13коп. Зважаючи на відсутність виконання боржником своїх грошових зобов`язань, окрім наявного боргу, позивач вважає за необхідне стягнути 3 % річних у розмірі 5323грн. 00коп. та інфляційне збільшення боргу у розмірі 30248грн. 50коп., відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, позивач вказує, що їй відповідачем завдано моральної шкоди у розмірі 15000грн. 00коп., яка полягає у: - глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу пошкодження транспортного засобу NISSAN LEAF, д.н.з. [NUMBER] ; - тяжких вимушених негативних змінах в житті і життєвих стосунках з рідними та близькими, зокрема, що найтяжче - погіршення відносин з родиною внаслідок необхідності витрачати кошти із сімейного бюджету на захист власних інтересів, звертатися до суду та захищати протиправно порушені права; - зазначені обставини, в які позивач була поставлена неправомірними діями [PERSON] , та спричинені внаслідок цього психологічні страждання потягли за собою вкрай негативні наслідки для її самопочуття і здоров`я. Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з [PERSON] на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, в розмірі 61506грн. 13коп., 3 % річних та інфляційне збільшення боргу у загальному розмірі 35571грн. 50коп., моральну шкоду 15000грн. 00коп., судові витрати - судовий збір та витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 19.07.2023 прийнято та відкрите провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачем відзив на позов подано не було. В судове засідання позивач та її представник за довіреністю [PERSON] не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Представником подана заява про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. В судове засідання не з`явився відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомив. Суд ухвалив про заочний розгляд справи, враховуючи норми ст. 280-282 ЦПК України. Враховуючи думку сторони позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 15.07.2020 на перехресті вулиць Надпільна та Пастерівська в м.Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу RENAULT д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу NISSAN LEAF д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого належний позивачу автомобіль зазнав технічних ушкоджень. Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.08.2020 (справа № 711/4974/20, провадження № 3/711/1638/20) винним в спричиненні настання дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] , який притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і на нього накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 340грн. Відповідальність водія RENAULT д.н.з. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/4815723 в ПрАТ "СК "ЄВРОІНС УКРАЇНА". В ході судового розгляду справи за позовом [PERSON] до ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» та ФОП « [PERSON] », третя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування (рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.05.2023 по справі № 711/2093/21), судовими експертами Черкаського НДЕКЦ МВС України було проведено судову авто-товарознавчу експертизу. Відповідно до результатів судового висновку експерта № СЕ-19/124-22/8737-АВ від 07.02.2023 визначено: 1) С (ринкова вартість Т/З NISSAN LEAF, д.н.з. [NUMBER] , на момент настання ДТП, що мала місце 15.07.2020), становить 277 272грн. 00коп.; 2) Свр (вартість відновлювального ремонту Т/З NISSAN LEAF, д.н.з. [NUMBER] , без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників, у зв`язку із ДТП, що мала місце 15.07.2020), становить 137 851грн. 03коп.; 3) Сврз (вартість відновлювального ремонту Т/З NISSAN LEAF, д.н.з. [NUMBER] , з урахування коефіцієнту фізичного зносу складників, у зв`язку із ДТП, що мала місце 15.07.2020), становить 78 944грн. 90коп. В даному випадку, різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням складає: 137 851грн. 03коп. - 78 944грн. 90коп. = 58 906грн. 13коп. Крім того, рішенням суду від 17.05.2023 позовні вимоги [PERSON] задоволені частково: стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 22759грн. 18коп., судовий збір у розмірі 519грн. 38коп. та витрати за проведення експертизи у розмірі 2073грн. 26 коп., а всього 25351грн. 82коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Дане судове рішення набрало законної сили. Умовами полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/4815723 визначено франшизу 2600грн. 00коп. 07.10.2020 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» прийняло рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 41931грн. 57коп та складено страховий акт №31135/20. Крім того, цього ж дня кошти у сумі 41931грн. 57коп. без ПДВ були перераховані [PERSON] на вказаний нею банківський рахунок, про що свідчить платіжне доручення №4156. Ці обставини встановлені судовим рішенням від 17.05.2023. Крім того, суд звертає увагу, що подія ДТП мала місце 15.07.2020, а позовна заява направлена до суду поштовим відправленням 14.07.2023, тобто у строки, передбачені ЦК України і підсудна Придніпровському районному суду м. Черкаси, враховуючи норми ч.9 ст. 28 ЦПК України. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК). За нормами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою (постанова ВС від 22.01.2019р. справа №676/518/17). Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.ч.1, 2 ст. 1187 ЦК). Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. З`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та, з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в)причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 02.12.2015 за наслідками розгляду справи № 6-691цс15, позиція якого підтверджена постановою Верховного Суду від 15.10.2020 під час розгляду справи № 755/7666/19 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно із позицією Верховного Суду, приведеної у постанові від 15.10.2020 за наслідками розгляду справи № 755/7666/19 зазначено, що відповідно до частини першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Розглядаючи спір за аналогічних обставин предмету та підстав позову, Верховний Суд у справі №755/7666/19 задовольнив позовні вимоги позивача та визнав, що винна особа повинна сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. При цьому, суд касаційної інстанції визнав, що таке відшкодування повинне бути виплачене безумовно, без встановлення доведення факту ремонту автомобіля, оскільки судом зазначено, що відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача в матеріалах справи відсутнє, однак він має право на відшкодування збитків, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права. В даному випадку, різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням складає: 137 851грн. 03коп. - 78 944грн. 90коп. = 58 906грн. 13коп. Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Таким чином, загальний розмір матеріального збитку, який повинен бути компенсований винуватцем дорожньо-транспортної пригоди - відповідачем по справі позивачу, складає: 58906грн. 13коп. (різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням) + 2600грн. 00коп. (франшиза) = 61506 грн. 13коп. Слід зазначити, що спір виник саме з-за неправомірної поведінки відповідача, що й призвело до пошкодження рухомого майна, належного позивачу та необхідності відновлення прав останнього у спосіб, який відповідає нормам ст. 16 ЦК України. Грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань , оскільки грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути нарахування за ст. 625 ЦК України, - 3% річних у розмірі 5323грн. 00коп. (нараховано на розмір заборгованості 61506грн. 00коп., кількість прострочених днів 1053 - з 25.08.2020 (дата набрання чинності постанови суду від 11.08.2020) по 14.07.2023 (дата звернення до суду з позовом); інфляційні втрати у розмірі 30248грн. 50коп. ( нараховано за період з вересня 2020 року по червень 2023 року, на розмір заборгованості 61506грн. 00коп.). Що стосується позовних вимог про відшкодування позивачу відповідачем моральної шкоди у розмірі 15000грн., то слід зазначити наступне: відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо). ЄСПЛ у справі «THOMA v. LUXEMBOURG» № 38432/97 від 29.03.2001 використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається, зокрема в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Так, у рішеннях «THOMA v. LUXEMBOURG», «CALOCv. FRANCE» та «NIEDBALAv. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. З`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку про те, що доведеними є обставини про пошкодження відповідачем рухомого майна, належного позивачу. Відповідно, суд вважає обґрунтованими та доведеними обставини й про те, що йому завдано відповідачем моральної шкоди. Враховується наявність встановлених фактів пошкодження майна позивача, протиправність дій відповідача щодо позивача, глибина душевних страждань (наявність негативних наслідків- негативні емоції, напруга, пригнічений стан, які досягли рівня страждань, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя). На думку суду, оцінена позивачем моральна шкода у розмірі 15000грн.00коп. є обґрунтованою, доведеною та співмірною, а тому у такому розмірі підлягає до задоволення. Крім того, суд зазначає, що відповідачем відзив на позов подано не було, він не скористався правом подати докази на спростування доводів позивача, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно з відповідача на користь позивача стягнути судовий збір у розмірі 2147грн. 00коп., а також в дохід держави у розмірі 1073грн. 60коп. Підстав для задоволення вимог про відшкодування позивачу витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвоката немає, оскільки відсутні докази, що така допомога позивачу надавалася саме адвокатом. На підставі викладеного та

Outcome: approved