Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 18.04.2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири. В обгрунтування позову позивач вказує, що 30.08.2001 р. між [PERSON] (покупець) з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці), з другої сторони, укладено договір № 2001-017 П купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до умов якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Зазначений договір зареєстрований філією Приморського району 1-М- Одеської універсальної біржі «ВІТЯЗЬ» в Журналі реєстрації договорів за об`єктами нерухомості, реєстраційний № 2001-017 П від 30.08.2001 р. При укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов - предмету і ціни зазначеного договору, що слідує з його тексту. Також відбулося повне виконання умов договору: продавцями отримано до підписання договору грошові кошти за вказану квартиру, що підтверджується п. 2 договору, право власності покупця на зазначену квартиру зареєстровано в ОМБТІ та РОН 21.09.2001 р. Позивачка вказує ,що проживає у вказаній квартирі, зареєструвавши 21.11.2001 р. своє місце проживання у ній, що підтверджується відміткою у паспорті. 08.08.1996 р. під час розірвання шлюбу, відповідно до ст. 43 Кодексу про шлюб та сім`ю України, замість прізвища « [PERSON] » позивачці присвоєне дошлюбне прізвище « [PERSON] ». У зв`язку із зміною прізвища позивачкою отриманий паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий 06.11.2001 р. Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області на ім`я [PERSON] , замість паспорта громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER] , виданого 11.10.1989 р. Первомайським районом м. Владивосток на ім`я [PERSON] . Виходячи з викладеного, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30.08.2001 року № 2001-017 П квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] з другої сторони, зареєстрований філією Приморського району Одеської універсальної біржі «Вітязь» в Журналі реєстрації договорів за об`єктами нерухомості, реєстраційний № 2001-017 П від 30.08.2001 року. Ухвалою суду від 30 травня 2023 року провадження по справі відкрито. У судове засідання призначене на 30 серпня 2023 року з`явилась позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] . Позивач зазначила, що дійсно проживає у вказаній квартирі, відповідачів давно не бачила, на позові наполягає в повному обсязі. Представник позивача у своїх поясненнях зазначив, що позивачка в 1996 році розірвала шлюб і змінила прізвище, але паспорт змінила уже після укладення договору купівлі-продажу. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошень на сайті «Судової влади». Також на адресу відповідачів неодноразово було направлено судові повістки з викликом до суду, однак були повернуті до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд вбачає, що сторони сповіщені про дату та час судового засідання належним чином, матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення, а тому суд приходить до висновку про можливість розглядати справу. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думки сторони позивача, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 30.08.2001 р. між [PERSON] (покупець) з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці), з другої сторони, укладено договір № 2001-017 П купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до умов якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації 21.09.2001 року, про що вчинено запис в реєстрову книгу за № 640-стр 27кн 354 пр. Вказане також підтверджується відповіддю з КП "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради від 25.02.2022 року № 14489/04-04. При укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов - предмету і ціни зазначеного договору, що слідує з його тексту. Також відбулося повне виконання умов договору: продавцями отримано до підписання договору грошові кошти за вказану квартиру, що підтверджується п. 2 договору, право власності покупця на зазначену квартиру зареєстровано в ОМБТІ та РОН 21.09.2001 р. Згідно Довідки виданій [PERSON] від Приморського відділу ДМС у Одеській області вбачається, що був оформлений паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий 06.11.2001 року на ім`я [PERSON] , [INFO] в зв`язку зі зміною прізвища на підставі паспорта громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER] виданий 11.10.1989 року на ім`я [PERSON] . Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 153 ЦК Української РСР, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30.08.2001 року № 2001-017 П квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] з другої сторони, зареєстрований філією Приморського району Одеської універсальної біржі «Вітязь» в Журналі реєстрації договорів за об`єктами нерухомості, реєстраційний № 2001-017 П від 30.08.2001 року, який зареєстрований у встановленому законом порядку, підлягає визнанню дійсним. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. ст. 1, 4, 5 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення. Суд вважає, що за результатами такого розгляду встановлено, що позов щодо визнання договору дійсним та визначення частки є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved