Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

У червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.12.2019 між [PERSON] та Акціонерним Товариством «РВС Банк» було підписано заяву-договір № 0047070 про надання банківських послуг, що є договором приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Згідно Заяви-Договору № 0047070 від 19.12.2019, відповідач акцептувала укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку та беззастережно приєдналась до умов договору. З умовами договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до договору. За умовами заяви відповідачеві було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 10101,01 гривень, на строк дії Договору - 6 місяців, процентна ставка - 18 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту - 1 % від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 5% від суми наданого Кредиту. Грошові кошти у сумі 10101,01 гривень були зараховані АТ «РВС Банк» 19.12.2019 на картковий рахунок клієнта. Між АТ «РВС Банк» і ТзОВ Фінансова компанія «Паріс» 28.12.2021 було укладено договір про відступлення права вимоги №28/12/2021-1 про відступлення права вимоги №28/12/2021-1 від 28.12.2021. Незважаючи на виконання позивачем умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання по кредитному договору перед позивачем не виконала, внаслідок чого у позичальника перед позикодавцем виник борг, сума якого заявлена до стягнення становить в загальному розмірі 14487,37 гривень, з яких : - заборгованість за тілом кредиту - 6844,75 гривень; - заборгованість за процентами - 2076,25 гривень; - заборгованість за комісією - 5555,55 гривень; - заборгованість за штрафними санкціями ( пенею ) - 10,82 гривень. - 69,06 гривень за користування грошовими коштами за період з 28.12.2021 по 23.02.2022; - 423,15 гривень інфляційних втрат за період з 28.12.2021 по 23.02.2022. Ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 28.06.2023 справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Любешівського районного суду Волинської області (а.с.53). Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області Савича А.С. від 21.07.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 12 год 30 хв 14.08.2023. Одночасно відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву (а.с.60). Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу у його відсутності (а.с.3). Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не з`явилася, хоча у встановленому законом порядку завчасно повідомлялася судом про дату, час та місце слухання справи, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, судової повістки (а.с.61). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 19.12.2019 між [PERSON] та Акціонерним Товариством «РВС Банк» було підписано заяву-договір № 0047070 про надання банківських послуг, що є договором приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.15). Як вбачається з Заяви-Договору №0047070 від 19.12.2019, відповідач підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної Пропозиції АТ «РВС Банк» акцептувала укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та беззастережно приєдналась до умов договору. З умовами Договору ознайомлена та зобов`язалась самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору. За умовами заяви відповідачеві було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 10101,01 гривні, на строк дії Договору - 6 місяців, процентна ставка - 18% річних, тип ставки - фіксована; разова комісія при видачі кредиту - 1% від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 5% від суми наданого Кредиту (а.с.15). Зарахування грошових коштів у розмірі 10101,01 гривні АТ «РВС БАНК» на картковий рахунок відповідача підтверджується Випискою по особовому рахунку та меморіальним ордером (а.с.16, 25). На підтвердження своїх позовних вимог банк надав розрахунок заборгованості за кредитним договором № 0047070 від 19.12.2019, згідно з яким станом на 12.06.2023 розмір заборгованості [PERSON] перед банком становить 14487,37 гривень (а.с.34). Позов підлягає до часткового задоволення, з огляду на таке: У ч. 1 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи слідує, що 28.12.2021 між АТ «РВС БАНК» та ТзОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги № 28/12/2021-1 (а.с.18-20). Відповідно до пункту 1.2 цього договору, право вимоги за кредитними договорами відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості за кредитним договором; право вимоги суми нарахованих процентів за кредитним договором, строк платежу по яких настав на дату укладення цього договору; процентів; сплати інших платежів, згідно з умовами кредитного договору, які виникли та/або можуть виникнути після укладення цього договору, тощо. Згідно з додатком №1 до Договору про відступлення права вимоги новому кредитору відступлено заборгованість за договором № 0047070 від 19.12.2019 на загальну суму 14476,55 гривні, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі - 6844,75 гривень, процентів за користування кредитом - 2076,25 гривень, комісії - 5555,55 гривень, пені - 40,82 гривень, 18% річних за користування грошовими коштами за період до 29.02.2020 - 10,82 гривень (а.с.24). Позивач 25.01.2022 направив на ім`я [PERSON] вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання № 0047070 від 19.12.2019, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення (а.с.41). У відповідності до розрахунку заборгованості по боржнику [PERSON] заборгованість становить за тілом кредиту - 6844,75 гривень. Вказана сума визнається Відповідачем та є правильним, що підтверджується відповідним розрахунком, який не оспорюється. Як встановлено [PERSON] отримала споживчий кредит 19.12.2019 строком на 6 місяців, тобто до 19.06.2020. Станом на 19.06.2020 заборгованість відповідача по відсотках складала 204,02 гривні та 546,80 гривень і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Аналогічна позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 20.05.2020 у справі № 638/13683/154, що з моменту закінчення дії кредитного договору припиняється право на нарахування процентів, комісій, пені у розмірах передбачених договором. У відповідності до Графіку Платежів та Послуг споживчого кредиту встановлена разова комісія при видачі кредиту в сумі 101,01 гривень та щомісячна комісія за супроводження кредиту в сумі 3030,30 гривень. За змістом ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - від кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит. Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Постановою Національного банку України від 8.06.2017 № 49 затверджені Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які розроблені відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про Національний банк України», «Про споживче кредитування» встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача. Матеріалами справи встановлено, що відповідач відповідно до договору повинен сплачувати щомісячно 2278,03 грн та 505,05 грн за розрахунково-касове обслуговування кредиту. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата у наведеному вище рішенні дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Судом встановлено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 505,05 грн є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три відсотки річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані позивачем на суму боргу три відсотки річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи, що проведене належним чином виконання зобов`язання у спірних правовідносинах не відбулося, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що правовідносини сторін за кредитним договором не припинилися, відповідач як боржник не звільнений від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а банк як кредитор не позбавлений права на отримання сум 3% річних, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) і згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Враховуючи суму заборгованості за кредитом, яку суд вважає доведеною - тіло кредиту 6844,75 гривень, несплачені проценти - 2076,25 гривень, що в загальному становить 8921,00 гривень. Отже, розрахунок 3% річних та інфляційних витрат слід проводити від суми заборгованості за період вимоги позивача з 28.12.2021 по 23.02.2022 і він буде становити 3% річних - 69,06 гривень, а інфляційні витрати - 423,15 гривень. Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням наведеного позов підлягає частковому задоволенню на суму, за тілом кредиту - 6844,75 гривень, за проценти - 2076,25 гривень, 3% річних - 69,06 гривень та інфляційні витрати - 423,15 гривень, що в загальній сумі становлять 9413,21 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1686,63 гривень. На підставі викладеного, статей 509, 512, 514, 526, 549, 610, 625, 1054 ЦК України та

Outcome: partial