Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

17.05.2023 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Державний виконавець Миронівського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шкраба Тетяна Василівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи тим, що із постанови Державний виконавець Миронівського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шкраба Тетяна Василівна про арешт коштів від 26.08.2021 року ВП № [NUMBER] він дізнався, що 16.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис № 2027 про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінпром маркет» коштів на суму 16 266,25 грн. Позивач вважає, що цей виконавчий напис є неправомірним і таким, що не підлягає виконанню, оскільки розмір заборгованості є спірним, із заявою про вчинення виконавчого напису Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» звернулось лише в липні 2020 року, тобто через 5 років після того, як прийшла перша вимога від ПАТ «Платинум Банк» про те, що по кредитному договору № 698/4182ВСL1С від 16 листопада 2012 року існує заборгованість. Вчинення неправомірного виконавчого напису порушує права та інтереси позивача, а тому він просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню через сплив строку, передбаченого п. 1 ст. 261 ЦПК України, виконавчий напис № 2027, вчинений 16.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з нього коштів в сумі 16 266,25 грн. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 18 травня 2023 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. 04 липня 2023 року ухвалою Миронівського районного суду винесено ухвалу про призначення справи до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства. 04.07.2023 на адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без його участі, позов просить задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Фінпром маркет» в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового розгляду справи повідомлені належно та завчасно згідно вимог чинного законодавства: рекомендоване поштове відправлення суду з ухвалою про відкриття провадження у справі, копією позову та додатків і судовою повісткою про виклик в судове засідання вручене представнику товариства 28.05.2023року, 20.06.2023 року, 11.07.2023 що підтверджується відомостями зворотного повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.30, 39. 49). Відзив на позовну заяву, заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та Державний виконавець Миронівського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шкраба Тетяна Василівна в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства. В матеріалах справи міститься конверт з відміткою про його повернення у зв`язку з відсутністю приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за вказаною адресою, що згідно положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК є днем вручення судової повістки (а.с. 31, 37-38, 47-48). Процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений судом строк не скористались. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що Державним виконавцем Миронівського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шкрабою Т.В. 26.08.2021 року було винесено постанову про арешт коштів боржника № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем № 2027 від 16.07.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості у розмірі 16 266, 25 грн. Про розмір заборгованості Банк повинен був проінформувати Боржника ще до моменту вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем виконавчого напис № 2027 від 16.07.2020. На адресу позивача таких документів не надходило. Позивачу не відомо, як правовідносини та зобов`язання ПАТ «Платинум Банк» за кредитним договором № 757/4182BCL1C від 26 грудня 2012 року перейшли до ТОВ «Фінпром маркет», остання вимога про початок досудового врегулювання спору [PERSON] отримував наприкінці 2015 року. Із заявою про вчинення виконавчого напису ТОВ «Фінпром маркет» звернувся лише в липні 2020 року, через 5 років після того, як прийшла перша вимога від ПАТ «Платинум Банк» про те, що по кредитному договору № 698/4182BCL1C від 16 листопада 2012 року існує заборгованість. Однак, заявляючи про дійсність і безспірність своїх вимог до позивача, відповідач не надав суду жодних доказів на їх підтвердження, зокрема, копії договору та інших документів, що були підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. За відсутності таких документів суд позбавлений можливості перевірити належність їх оформлення, зокрема, в частині нотаріального посвідчення договору, перевірити дійсність та безспірність заборгованості, встановити момент виникнення права вимоги та правильність нарахування заборгованості. Стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» до переліку нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, належить, у тому числі, вчинення виконавчих написів. Так, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10.12.2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно та на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання (п. 1 Переліку). 10.12.2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п.2 Переліку). Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконним та не чинним зазначений вище розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», а відтак Перелік повернувся до попередньої редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються оригінал нотаріальної посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Конституція України у статті 129 визначає однією із основних засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказаний принцип закріплено також і в Цивільному процесуальному кодексі України. Так, згідно ч.3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін, що полягає у рівності прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.2 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України). Частинами 5,7 статті 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконані обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За положенням ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. За положеннями ч.ч. 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним у справі доказам, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, а також беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved