Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що 04.09.2005 зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, в якому мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу, 14.08.2018, сторонам, як молодій сім`ї, Якушинецька сільська рада надала у приватну власність земельну ділянку, за адресою: [ADDRESS] , площею 0,134 га, для будівництва, кадастровий номер - 0520688900:04:008:0832, вартістю 56000 грн. На ділянці збудований будинок, але не введений в експлуатацію. Дана земельна ділянка, являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . 12.01.2021 Вінницький районний суд Вінницької області ухвалив рішення про розірвання шлюбу між сторонами по справі. На сьогоднішній день сторони не домовились про порядок поділу нерухомого майна. У серпні 2022 року Вінницький районний суд Вінницької області прийняв рішення, щодо задоволення позову про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. Станом на 31.01.2023 заборгованість відповідача по сплаті аліментів на користь дітей, складає 28608 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловікам дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Позивач вважає, що такі обставини, як наявність заборгованості у відповідача по сплаті аліментів на дітей, відсутність у нього взагалі інтересу до їх подальшої долі, є істотними обставинами. За наведених обставин позивач просить при вирішенні даного спору відступити від рівності часток подружжя та в рахунок погашення заборгованості відповідача по сплаті аліментів у сумі 28608 грн. 00 коп. визнати за нею право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з усіма наявними на ній господарським та житловими спорудами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, в разі відсутності відповідача просить розглянути справу в порядку заочного розгляду, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12.01.2021 (а.с. 7 - 8) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04.09.2005 у Виконавчому комітеті Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №21. Вказаним рішенням суду також встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 26.05.2021 позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 5). Як вбачається з довідки № 34 від 31.01.2023, станом на 31.01.2023 заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дітей становить 28608 грн. 00 коп. (а.с. 4). Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 6 - 7), власником земельної ділянки розміром 0,134 га кадастровий номер 0520688900:04:008:0832, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Право власності на вказану земельну ділянку відповідач набув перебуваючи у шлюбі з позивачем. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що дані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 СК України установлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Враховуючи наявну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, саме ставлення відповідача до дітей /не цікавиться їх подальшою долею/, суд вважає за можливе відступити від рівності часток подружжя та в рахунок погашення заборгованості відповідача по сплаті аліментів у сумі 28608 грн. 00 коп. визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09.12.1994 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р.). Такі висновки також викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 607/9865/16-ц. Визначаючись щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. ( а.с. 17). Враховуючи повне задоволення позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved