Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 130\~000 гривень основний борг,11700 гривень 3% річних, 61630,91 гривень інфляційні витрати. Протягом розгляду справи уточнив позовні вимоги в частині розміру 3% річних, зменшивши розмір 3% до 7410 гривень. В обґрунтування позову посилається на те, що 30.01.2020 року між ним та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір позики грошей. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] за згодою [PERSON] , що закріплена у нотаріально посвідченій заяві, прийняла грошові кошти у сумі 130\~000 гривень. Відповідно до п.3 Договору Позичальник мав повернути позику у повному розмірі до 31.01.2022 року рівними частинами до 30 числа щомісячно. Відповідно до п.8 Договору в разі, коли позичальник не поверне позичені ним гроші у встановлений термін та прострочить оплату за два місяці, позикодавець вправі стягнути заборгованість в повному обсязі за цим договором в порядку і строки, передбачені чинним законодавством України. Оскільки відповідачі ухилились від виконання зобов`язань та не повернули грошові кошти 31.03.2020 року то у нього виникло право на стягнення усієї суми боргу у розмірі 130\~000 гривень. Також п.7 Договору передбачено нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму неповернутої позики, в порядку ст.ст. 625,1050 ЦК України. Інфляційні витрати з прострочений період неповернення боргу складає 61630,91 гривень, 3% річних, нарахований до 23.02.2022 року, складає 7410 гривень. За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Свою правову позицію обґрунтував з посиланням на ст.ст. 1046, 1047, 1049, 526 ЦК України, ст.ст. 60,21,60,61, ч.4 ст. 65 СК України. Враховуючи вищевикладене просив суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за договором позики від 30.01.2020 року у розмірі 130\~000,00 гривень, 3% річних у розмірі 7 410,00 гривень, інфляційні витрати у розмірі 61 630,91 гривень, всього у розмірі 199 040,91 гривень. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив, в якому зазначив, що дійсно між [PERSON] та позивачем було укладено договір позики на суму 130000 гривень. Гроші бралися для розширення можливості ведення власної справи, а саме квіткової крамниці. Для гарантування виконання умов договору позики додатково до цього договору було укладено договір застави. Після отримання коштів [PERSON] були частково виконані зобов`язання по сплаті позики, а саме, починаючи з 28.02.2020 року по 30.04.2021 року були сплачені платежі 5416,66 гривень щомісяця, що складає 5416,66х15=81249,9 гривень. [PERSON] мала фінансові труднощі при ведені власної справи, внаслідок карантинних обмежень пов`язаних з COVID 19, про що повідомила позивача. На що позивач запропонував їй передати йому у розпорядження премет застави автомобіль RENAULT LOGAN, номер кузову [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] для ведення на ньому комерційної діяльності, а саме сдача у аренду для перевезення пасажирів (таксі) за ціною 2000 гривень щотижнево, що складає 8000 гривень на місяць, а загалом складає 8000х9=56000. Таким чином буде скасовано залишок позики у сумі 130000 81249,9 = 48750,1 гривень. Вони погодилися з такими умовами та у серпні 2021 року предмет застави був переданий позивачеві у користування. На початку лютого 2022 року [PERSON] звернулася до позивача з питанням щодо виконання нею умов договору позики, на що відповідач повідомив, що потрібно ще 2-3 місяці, бо при користуванні автівкою виникли обставини, що потребували незначних фінансових витрат. Відповідач [PERSON] погодилася з цим. На даний час позивач користується автівкою вже 11 місяців після закінчення строку договору позики та отримав комерційний прибуток у розмірі 88000 гривень = 8000х11. На підставі викладеного просив визнати договір позики грошей виконаним, визнати договір застави, втратившим свою дію, повернути предмет застави [PERSON] у належному стані. Ухвалою суду від 01.05.2023 року відкрито провадження по даній цивільній справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення аналогічні змісту відзиву, просив відмовити у задоволення позову. також суду пояснив, що він не може надати суду докази для підтвердження обставин, які викладені у відзиві, а саме розписок щодо щомісячних виплат боргу, щодо передання позивачем автомобіля в оренду та отримання останнім від цього прибутку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням провести розгляд справи за її відсутності, тому суд, відповідно до ст.. 223 ЦПК України» провів судовий розгляд даної цивільної справи за її відсутності. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 30.01.2020 року позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір позики грошей. Відповідно до умов вказаного договору відповідач [PERSON] за згодою відповідача [PERSON] , що закріплена у нотаріально посвідченій заяві, прийняла грошові кошти у сумі 130\~000 гривень. Відповідно до п. 3 Договору Позичальник [PERSON] зобов`язується повернути Позикодавцеві [PERSON] позику у повному розмірі до 31.01.2022 року у наступному порядку, а саме рівними частинами ( у розмірі 5416,66 гривень) до 30 числа щомісячно. За п.п.5,6 цього договору у відповідності до ч.3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошей, що позичалися, на банківський рахунок Позикодавця. Якщо згідно з умовами цього договору повернення здійснюється Позичальником шляхом передання позичених грошей готівкою, позика вважається повернутою в момент передання вказаних грошей Позикодавцеві. У відповідності до ч.ч. 2,3 ст. 545 ЦК України після повернення позики в повному обсязі Позикодавець повинен повернути Позичальнику примірник договору позики. У разі неможливості повернення примірника договору позики Позикодавець повинен вказати про це у розписці, яку він видає Позичальнику. Наявність примірника договору позики або вищевказаної розписки у Позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до п.8 Договору в разі, коли позичальник не поверне позичені ним гроші у встановлений термін та прострочить оплату за два місяці, позикодавець вправі стягнути заборгованість в повному обсязі за цим договором в порядку і строки, передбачені чинним законодавством України ( в тому числі шляхом звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.). За п.7 даного договору у відповідності до ст.ст. 625, ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми. Відповідно до п.12 договору позики чоловік Позичальника [PERSON] , [INFO] , своєю заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царіною Н.І. 31.01.2020 року за реєстром №155, та яка зберігається у його справах, дає згоду на прийняття у позику зазначеної у цьому договорі суми грошей, які набуваються у їх спільну сумісну власність з Позичальником у період зареєстрованого шлюбу. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Проаналізувавши вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] повинен також нести відповідальність разом з відповідачем [PERSON] за невиконання умов вищевказаного договору позики. В ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Відповідачами, на підтвердження виконання умов договору, не було суду надано ані примірник договору позики, ані розписки про повернення грошей в установлений цим договором строк, що є підставою для стягнення заборгованості в повному обсязі за цим договором. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] в частині стягнення з відповідачів боргу за договором позики в розмірі 130000 гривень підлягає задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується вищевказаним договором позики, визначений договором строк для повернення позики закінчився, відповідачі не надали суду доказів того, що вони повернули борг позивачу, а наявність у позивача примірника договору свідчить про невиконання відповідачами своїх зобов`язань. За таких обставин суд при вирішення спору по суті відхиляє позицію відповідача [PERSON] про повернення суми боргу частинами протягом 15 місяців, щомісячно, у розмір 5416,66 гривень, що складає 81249,9 гривень, оскільки такі обставини не доведені відповідачами. Також суд при вирішенні спору по суті відхиляє позицію відповідача [PERSON] , що на виконання умов договору позики [PERSON] з [PERSON] було укладено договір застави автомобіля RENAULT LOGAN, номер кузову [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який було передано позивачем в оренду, та останній отримував від цього прибуток у розмірі 88\~000 гривень, за результатом чого ними було повернуто йому позику, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 31.01.2020 року було укладено договір застави автомобіля RENAULT LOGAN, номер кузову [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , на виконання Заставодавцем зобов`язань, що випливають з укладеного між Заставодавцем та Заставодержателем Договору позики, посвідченого 31.10.2020 року, за умовами якого Заставодавець зобов`язаний повернути позику у розмірі 130\~000 гривень в строк до 31.01.2022 року, зі сплатою неустойки та інших можливих витрат. За п.1.10 цього договору предмет застави залишається у володінні і користуванні Заставодавця протягом всього строку дії цього Договору. Право Заставодавця володіти та користуватись Предметом застави протягом всього строку дії Договору охоплює всі дії, спрямовані на використання Предмета застави відповідно до його цільового призначення з урахуванням обмежень та заборон, що встановлені у цьому Договорі. Будь-яких доказів, щодо передання автомобіля позивачу [PERSON] в рахунок забезпечення виконання умов договору позики, щодо передання останнім цього автомобіля в оренду та отримання від цього комерційного прибутку у розмірі 88\~000 гривень відповідачами не надано, що є підставою для відхилення такої позиції відповідача [PERSON] . За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення вимог відповідача [PERSON] про визнання договору застави, як втратившим свою дію, та повернення предмету застави відповідачу [PERSON] . При цьому суд зауважує, що відповідач [PERSON] в забезпечення захисту свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, що передбачено ст. 15 ЦК України, не скористалася своїм правом звернення до суду з зустрічним позовом в порядку ст. 193 ЦПК України з вимогами про визнання договору застави, як втратившим свою дію, та повернення їй предмету застави, що є підставою для відмови у задоволені таких вимог. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 61630,91 гривень інфляційних витрат та 7410 гривень 3 % річних, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, суд дійшов висновку про задоволення таких вимог з огляду на наступне. Приписами ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача розміру 3% річних (згідно ст. 625 ЦК України) на суму основного боргу, що становить 7410 гривень, та суми інфляційних витрат (згідно ст. 625 ЦК України) за весь час прострочення у розмірі 61630,91 гривень. Позивач зазначив розрахунки встановленого індексу інфляції в позовній заяві. Контррозрахунків, які б спростували розрахунки позивача, відповідачами не надано, тому суд приймає до уваги розрахунки позивача інфляційних витрат за весь час прострочення у розмірі 61630,91 гривень. Розрахунок трьох процентів річних від прострочених сум боргу складає 74120 гривень, що зазначено позивачем в заяві про зменшення позовних вимог. Даний розрахунок визначений позивачем з урахуванням Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022«Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан з 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та пунктами 18, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, відповідно до яких 3 % річних за ч.2 ст.625 ЦК України з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, не підлягають стягненню за період військового стану, тому суд при вирішенні спору по суті приймає до уваги такий розрахунок. Враховуючи вищевикладені норми права, проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, та з [PERSON] , [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 30.01.2020 року у розмірі 130\~000,00 гривень, 3% річних у розмірі 7 410,00 гривень, інфляційні витрати у розмірі 61 630,91 гривень, всього у розмірі 199 040,91 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2033,31 гривень, по 1016,65 гривень з кожного.

Outcome: approved