Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 27 лютого 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] про захист прав споживачів(а.с. 1-6). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 27.02.2023 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 28 лютого 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 27,28). На виконання вимог статтей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 14.04.2023 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача (а.с.41-42). Позивач, представник позивача, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, правом подання відповіді на відзив не скористався. Сторони в судове засідання не викликались. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Клопотань про виклик у судове засідання сторін не надходило. Підстав для призначення судового засідання з ініціативи суду не вбачається. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Відповідно до позову позивач просить суд зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» відновити залишок коштів на особистому рахунку [PERSON] , за Договором SAMDNWFC00082039563 від 15.01.2023р. до стану 0 гривень 00 коп., у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 15.01.2023 року; списати нараховані у зв`язку з отриманням кредиту за Договором SAMDNWFC00082039563 від 15.01.2023р. відсотки, пеню, штрафні санкції, суми комісій а також понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає наступне: Позивач є клієнтомта користувачем банківських послуг, які надаються Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Відповідач) на підставі Договору SAMDNWFC00050509783 від 09.04.2019р., Договору SAMDNWFC00023110880 від 13.01.2016р. Окрім того, на ім`я Позивача, без його волі та згоди, було відкрито Договір SAMDNWFC00082039563 від 15.01.2023р. 16 січня 2023 року Позивач виявив несанкціоновані перекази та оплати, здійснені протягом 15.01.2023р. з його карткових рахунків за укладеними з Відповідачем Договорами на загальну суму 61 439,39 грн, та одразу звернувся до служби підтримки Відповідача за телефоном 3700, а також до Відділення поліції № 2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області з письмовою заявою щодо вчинення шахрайських дій. Так, за Договором SAMDNWFC00082039563 від 15.01.2023р. протягом 15.01.2023р. було здійснено декілька грошових переказів на інші картки на суми 2000 грн та 5000 грн., придбано товар у інтернет - магазині COMFY на суму 9 499,00 грн, в результаті чого на банківській картці за цим Договором на кінець дня виник від`ємний баланс на суму - 39 996,39 грн. За заявою Позивача до Відділення поліції № 2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 12023041710000090 від 16.01.2023р. за ознаками злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України. В той же день, 16.01.2023р. Позивач звернувся із письмовою заявою до Південно - Східного макрорегіону AT КБ «Приватбанк» (вх. № 24-ВБ від 16.01.2023р.), в якому повідомив, що 15.01.2023р. з його банківської карти було знято його особисті грошові кошти в розмірі 660 грн, а також було оформлено кредитний договір сторонніми фізичними особами на загальну суму 61 439,39 грн. У зв`язку із викладеним, Позивач просив розібратися і закрити кредит, який він не отримував, та повернути грошові кошти на його карти. За результатами розгляду заяви Позивача Відповідач надав письмову відповідь за вих. № 20.1.0.0.0/7-230116/16055 від 17.01.2023р., в якій повідомив, що Банк не зможе повернути кошти з тих підстав, що банківська картка, на якій було відкрито кредитний ліміт 15.01.2023р. всистемі дистанційного обслуговування Приват24, вхід в який було здійснено під авторизацією Позивача, перекази з карток було здійснено в системі Приват24, списання коштів проводиться після введення номеру картки, CVV2, терміну дії. Також був оформлений кредит «Оплата частинами» в інтернет магазині Comfy, що супроводжувалось авторизацією з правильним введенням нанесених на карті даних, що на думку Відповідача, можливо здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону Позивача. 26.01.2023р. Позивач звернувся із письмовими заявами до Південно - Східного макрорегіону АТ КБ «Приватбанк» (вх. № 44-ВБ від 27.01.2023р.), в яких просив Відповідача не нараховувати йому відсотки, на період проведення досудового розслідування, по кредитам, отриманим невстановленими особами на його імя за № 26201300180275. За результатами розгляду заяви Позивача Відповідач надав письмову відповідь за вих. № 20.1.0.0.0/7-230127/11297 від 27.01.2023р., в якому відмовив у задоволенні прохання Позивача, посилався на статті 628, 629, 1054 Цивільного кодексу України, норми банківського законодавства. 31.01.2023р. позивач звернувся із письмовою заявою до Південно - Східного макрорегіону АТ КБ «Приватбанк» (вх. № Зб-ВБ від 31.01.2023р.), в якій просив надати йому кредитні канікули строком на 3 місяці на час проведення досудового розслідування, по кредитному договору 26201300180275, який було отримано невстановленими особами на ім`я Позивача від 15.01.2023р.За результатами розгляду заяви Позивача Відповідач надав письмову відповідь за вих. № 20.1.0.0.0/7-230131/8103 від 01.02.2023р., в якій Позивачу було відмовлено в задоволенні його запиту, посилався на статті 11, 629, 1054 Цивільного кодексу України. Не погоджуючись з такими діями Відповідача, Позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав як споживача банківських послуг. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, з доказами його направлення на адресу позивача. У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказує, що на думку Відповідача, вказані вимоги Позивача є безпідставними. Відповідач зазначає, що 16.01.2023р. [PERSON] виявив несанкціоновані перекази та оплати здійснені 15.01.2023року. В ході проведення перевірки банком встановлено, що 15.01.2023 р.в період часу з 08:16:57г. до 09:30:32г., без його відома, як стверджує клієнт [PERSON] (іпн [NUMBER] ), в результаті проведення видаткових операцій, несанкціоновано списано з кредитної картки [NUMBER] грошові кошти в сумі 58 943грн. (з урахування комісії 59 915,15грн.), до цього з картки для виплат [NUMBER] кошти в сумі 660 грн. були переведені на кредитну картку клієнта. В ході аналізу виписки по карті для виплат [NUMBER] встановлено, що 15.01.2023 року о 09:18:27 годині кошти в сумі 660 грн. були переведені через Приват 24 (WEB версію) клієнта [PERSON] на кредитну картку [NUMBER] клієнта. З ПК банку була отримана інформація, що кредитна картка [NUMBER] (Digital-virtualcard) була відкрита 15.01.2023 року о 07:38:21 годині в П24 клієнта, замість закритої через П24 кредитної картки [NUMBER] , яка мала нульовий кредитний ліміт та знаходилась у клієнта. Після чого, по віртуальній кредитній карті [NUMBER] був піднятий кредитний ліміт та встановлено суму 40 000 грн. 16.01.2023р. [PERSON] звернувся з заявою щодо вчинення шахрайських дій до Відділення № 2 Кріворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області. В зв`язку з вищезазначеними діями було відкрито кримінальне провадження № 12023041710000090 за ч. 4 ст. 185 КК України. 16.01.2023р. позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з письмовою заявою просив розібратись і закрити кредит та повернути гроші на його картки. Перевіркою встановлено, що номер фінансового телефону [NUMBER] клієнта [PERSON] не змінювався.Фінансовий телефон - це номер мобільного телефону, який вказаний і підтверджений клієнтом в банку як номер телефону, за допомогою якого можуть проводитися всі фінансові/банківські операції за всіма картками, які є в наявності у клієнта. Тільки один телефон клієнта може бути фінансовим. Встановлено, що зміна паролю в П24 клієнта відбулася з використанням конфіденційної інформації по його кредитній карті [NUMBER] , яка знаходилась на руках у клієнта та pin-коду до неї. Без паролю жоден клієнт не може відкрити свій додаток Приват24 і отримати доступ до карток та грошей. Переказ коштів можливо здійснити лише за допомогою використання фінансового номеру телефону та іншої особистої інформації (даних по карті, ПІН коду, паролів входу у Приват 24). Відповідно п. 1.1.2.1.21. Клієнт зобов`язаний негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) про інформацію, яка стала відомою Клієнту про втрату / крадіжку картки, стікера PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціонованих транзакцій по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб). На думку представника відповідача, саме діями позивача, вказані дії могли статися в результаті розголошення третім особам персональних даних клієнт [PERSON] та конфіденційної інформації по картковому рахунку [NUMBER] клієнта. Тому, згідно до п.1.1.5.14. Права та обов`язки Клієнта «Умов та Правил надання банківських послуг»(privatbank.ua/terms) за вказані операціїю несе відповідальність сам клієнт. Вина Банку в несанкціонованому списанні коштів 15.01.2023 року, з карток клієнтки [PERSON] , відсутня. Саме бездіяльність по захисту своїх грошей, а також дії та бездіяльність Позивача по захисту власних персональних даних та власного мобільного фінансового телефону/смартфону і несвоєчасне блокування карток, стали у сукупності причиною того, що були списані її власні та кредитні кошти на картках. Виходячи з вищевикладеного, підстави для задоволення позовних вимог Позивача відсутні. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, 16.01.2023 року позивач звернувся до Дзержинського РВ ВП УМВС України у Дніпропетровській області із заявою про те, що 15.01.2023 року було знято кошти з його банківської картки в сумі 660грн., а також був оформлений кредит сторонніми особами на загальну суму 61 439,39 грн., що підтверджується заявою позивача від 16.01.2023року та витягом з ЄРДР № 12023041710000090 від 16.01.2023 року (а.с. 15,16,18). Згідно постанови слідчого СВ відділення поліції №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 17.01.2023року, [PERSON] , [INFO] визнано потерпілим по кримінальному провадженню (ЄО 572 від 16.01.2023року) (а.с.82-89). Позивач [PERSON] 26.01.2023року, 31.01.2023року, звертався до відповідача із заявою, в якій просив повернути йому списані банком кошти та з іншими клопотаннями, проте отримав відповідь, що банк не має можливості повернути грошові кошти (а.с. 21,22,23,24,25,26). Так, 16.01.2023року позивач звертаючись з заявою до відповідача зазначив, шо з його картки було знято кошти та на його імя відкрито кредит на загальну суму 61 439,39 грн., просив розібратись. Листом від 17.01.2023 року відповідачем надано відповідь позивачу, повідомлено, що Банк не може повернути кошти з підстав, що картка № [NUMBER] відкрита та встановлено кредитний ліміт 15.01.2023 в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват 24. Вхід в Приват 24 був здійснений під авторизацією позивача. При даній процедурі клієнт вводить своє імя користувача і пароль та входить у Приват24 (а.с.18,19-20). Крім того, позивач також звертався із заявами до відповідача про зупинення нарахування на його ім`я відсотків, надання йому кредитних канікул строком на три місяці на час проведення слідчих дій, однак весь час отримував лише відмови від сторони відповідача (а.с.21,22,23,24,25,26). Судом встановлено, що операції по переказу коштів проведені по картці позивача за період 15.01.2023року на загальну суму 61439,39грн., що підтверджується випискою по карті [NUMBER] кошти з карти у сумі 61 439,39 грн. були списані шляхом авторизації картки на інтернет-сайті: оплата товарів / послуг через інтернет. Переказ коштів відбувся 15.01.2023року (а.с.10-14). Вказані обставини сторонами не заперечуються та підтверджені матеріалами справи. Нормативно-правове обґрунтування Висновки за результатами розгляду матеріалів справи Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає у тому числі можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Встановлено, що предметом позовних вимогах є фактично визнання нарахування відсотків за користування кредитом неправомірними та відновлення залишків на рахунках. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу. Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу (статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Пунктами 14.14, 14.15 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що банк, зокрема, зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банка. У разі невиконання банком обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк. При цьому обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем. Згідно з пунктом 1.14 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Відповідно до пункту 3, 12 розділу ІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення), електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача. Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Відповідно до пунктів 1, 2, 5 - 7, 9, 10 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян». Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Аналіз вказаних положень актів цивільного законодавства дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу. Банк зобов`язаний інформувати користувача про всі операції з використанням платіжного засобу, а платник зобов`язаний повідомляти банк про всі оспорюванні ним операції, здійснені з використанням електронного платіжного засобу. Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки. При цьому на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банка. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги і правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, згідно з якою, не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для висновку про його вину, як підставу цивільно-правової відповідальності. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 03 жовтня 2022 року у справі № 387/746/18. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України, п.11 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 26 грудня 2009 р. №14 доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав жодних доказів, які б безспірно підтверджували, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої особистої інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції. Отже, аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що вина банку у знятті коштів з рахунків клієнта виключається лише у разі доведення, що саме клієнт банку своїми діями чи бездіяльністю посприяв у втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З огляду на викладене та беручи до уваги обставини того, що грошові кошти були списані з рахунку позивача за ініціативою інших осіб внаслідок недозволеної платіжної операції, а відповідачем не було вчинено жодних дій, спрямованих на встановлення фактичних обставин списання коштів з карткового рахунку позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про скасування нарахованих відсотків, комісії, страхових виплат, пені, штрафних санкції, що були нараховані з 15.01.2023 року по кредитному договору №SAMDNWFC00082039563 від 15.03.2023 року а також про відновлення залишку коштів на особовому рахунку [PERSON] за договором №SAMDNWFC00082039563 від 15.03.2023 року до стану 0 гривень 0 коп. Ствердження відповідача про те, що витік конфіденційної інформації міг статися з вини самого позивача [PERSON] , а саме «в результаті розголошення третім особам персональних даних та конфіденційної інформації по картковому рахунку [NUMBER] клієнта. Тому згідно п.1.1.5.14 Права та обов`язки Клієнта «Умов та правил надання послуг» за вказані операції несе відповідальність сам клієнт. Вина Банку в несанкціонованому списані коштів 15.01.2023року з карток клієнта [PERSON] відсутня» носить гаданий, ймовірний характер і не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, беручи до уваги, що шахрайські дії стосовно [PERSON] були вчинені після укладення кредитного договору і отримати персональні дані позивача особи, які шахрайським шляхом заволоділи кредитними коштами, могли з будь-яких інших джерел, ніж від самого позивача. При цьому користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН - коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Безспірних доказів того, що в даному випадку саме дії чи бездіяльність позивача [PERSON] як користувача банківських послуг призвели до втрати, незаконного використання ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, сторонами не надано, отже відсутні підстави для висновку про вину позивача як підставу цивільно-правової відповідальності. Так, у справі встановлено, що позивач [PERSON] одразу ж після того, як виявив 16 січня 2023 року несанкціоновані перекази та оплати, здійснені протягом 15.01.2023 року з його карткових рахунків за укладеними з Відповідачем Договорами на загальну суму 61 439,39 грн. з метою упередження шахрайських дій з його картковими рахунками щодо перерахування грошових коштів невідкладно вжив заходів щодо повідомлення про це АТ КБ «ПриватБанк» у телефонному режимі з метою заблокування банківських карток а також звернувся до Відділення поліції №2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області з письмовою заявою щодо вчинення шахрайських дій. Тобто, позивач невідкладно вжив дій, для повідомлення позивача щодо шахрайських дій. Отже, судом встановлено факт наявності порушення прав [PERSON] які підлягають судовому захисту. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19. Таким чином, суд дійшов висновку про істотне порушення банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та умов укладеного між сторонами договору, оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком особи, які нею не замовлялися та не оформлялися, що завдало їй істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку він має погашати, тому заборгованість у розмірі 61 439,39 грн, яка утворилась з часу незаконного зняття невстановленими особами грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] є незаконною, а вимоги позивача про зобов`язання відповідача відновити залишок коштів на особовому рахунку до стану 0грн.00 коп. є обґрунтованою. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 679/87/21. Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що [PERSON] передав особисту конфіденційну інформацію з розголошенням персональних даних третім особам, якими у подальшому і було знято кошти з його рахунку, а тому банк не повинен нести відповідальність за цю операцію не заслуговують на увагу, оскільки вони є лише припущенням АТ КБ «ПриватБанк» та не підтверджені належними і допустимими доказами. Посилання відповідача, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв використанню іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, однак АТ КБ «ПриватБанк» не зазначає, у який спосіб це відбулось, і належних доказів на підтвердження таких доводів не надає. Беручи до уваги, що позивач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив відповідача та правоохоронні органи про цей факт, та наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд вважає обґрунтованим вимоги позивача. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів, з яких вбачається, що Позивачем доведено і в належній формі обґрунтовано його вимоги, яким підтверджуються його позовні вимоги. З приводу вимог позивача щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В позовній заяві п. 51,52 позивачем було зроблено відповідну заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000грн.. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач не заявляв про наявність у нього судових витрат, а отже судові витрати, які підлягають розподілу у цій справі відсутні.

Outcome: approved