Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

позивач звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №2217068 від 30 березня 2020 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» і [PERSON] в розмірі 22041 гривні, з яких 6200 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 12369 гривень - заборгованість за відсотками, 3472 гривень - штраф. Позов мотивує тим, що 30 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» і [PERSON] було укладено договір №2217068 про надання споживчого кредиту в електронному форматі, згідно з яким відповідач отримав 6200 гривень строком 30 днів на умовах платності та повернення, шляхом переказу на його банківську картку № [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,95% (знижена процентна ставка) від суми кредиту за кожен день користування та 1,9% (стандартна процента ставка) від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення позики. 6 вересня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу №1 (з додатками №1 від 27 грудня 2019 року та №2 від 28 грудня 2020 року), відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступає ТОВ «УМ Факторинг» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «УМ Факторинг» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. ТОВ «УМ Факторинг», посилаються на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, а тому має заборгованість за вказаним кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 526, 527, 530, 610, 615, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Матеріали позову надійшли до Стрийського міськрайонного суду Львівської області 7 лютого 2023 року. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2023 року, з врахуванням ухвали від 3 квітня 2023 року про виправлення описки в такій, справу передано за підсудністю на розгляд Личаківського районного суду м. Львова, оскільки з відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМУ у Львівській області було встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що відноситься до Личаківського району м. Львова. Матеріали даного позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 12 квітня 2023 року та автоматизованою системою документообігу суду відповідно для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 13 квітня 2023 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, вказаною ухвалою клопотання представника позивача [PERSON] , який діяв на підставі статуту, про витребування доказів задоволено частково, витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» виписку про рух коштів за період з 30 березня 2020 року по 5 квітня 2020 року за карткою № [NUMBER] , яка належить [PERSON] . В розгляді справи неодноразово оголошувалась перерва у зв`язку з невиконанням зазначеної вище ухвали суду. 14 і 27 липня 2023 року на адресу суду з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» надійшла виписка по рахунку [PERSON] за карткою [NUMBER] . 14 серпня 2023 року від представника позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення на позовом, відповідно до яких вказує, що відповідач знав про отриманий кредит, що підтверджується випискою по його рахунку, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні 22 серпня 2023 року представник позивача [PERSON] позов підтримав з мотивів викладених в ньому та додаткових поясненнях до такого, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в жодне з судових засідань 16, 30 червня, 7, 22 серпня 2023 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого представник позивача не заперечив. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що 30 березня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір №2217068 про надання споживчого кредиту в електронному форматі, згідно якого відповідач отримав 6200 гривень строком 30 днів на умовах платності та повернення, шляхом переказу на його банківську картку № [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,95% (знижена процентна ставка) від суми кредиту за кожен день користування та 1,9% (стандартна процента ставка) від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення позики. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Товариство зобов`язання за договором виконало, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за карткою [NUMBER] , а відповідач порушив умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. 6 вересня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу №1 (з додатками №1 від 27 грудня 2019 року та №2 від 28 грудня 2020 року), відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступає ТОВ «УМ Факторинг» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «УМ Факторинг» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст.ст. 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з витягом з Реєстру прав вимог №9 від 29 березня 2021 року ТОВ «УМ Факторинг» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання». Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). За змістом ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідачем не виконано зобов`язань, визначених договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідач не скористався своїми правами, передбачені ст. 76-83, 174, 191 ЦПК України та не надав суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, тому суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення в повному обсязі, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути 22041 гривню, з яких 6200 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 12369 гривень - заборгованість за відсотками, 3472 гривень - штраф. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2684 гривні, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача.

Outcome: approved