Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

Позивач 15.06.2023 звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначенням місця проживання дитини та стягнення аліментів. Позовна заява мотивована тим, що відсутність взаєморозуміння між сторонами, різні життєві погляди на сімейні стосунки та взаємні обов`язки подружжя, відсутність любові та поваги, що притаманні сім`ї, довгострокове перебування відповідача у морських відрядженнях, а також інші обставини, що виникли під час спільного проживання подружжя, призводили до частих конфліктних ситуацій, тому, з вини обох сторін, спільне проживання і збереження сім`ї стало неможливим. З березня 2020 року позивачка з донькою без чоловіка проживає в Австрії. Відповідач має достатній заробіток для того, щоб сплачувати аліменти в розмірі частки від всіх доходів, оскільки він є фізичного здоровою та працездатною людиною, інших утриманців немає, працює за кордоном моряком та має офіційний щомісячний дохід. На даний час позивач отримує доходи недостатні для утримання дитини. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Ухвалою суду від 28.06.2023 провадження у справі було відкрите, справ призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 19.07.2023, зобов`язано позивача надати оригінал свідоцтва про шлюб. У судовому засіданні 19.07.2023 представник позивача [PERSON] залишили вирішення питання про відкладення з метою сповіщення відповідача на розсуд суду, розгляд справи було відкладено на 22.08.2023. До суду 22.08.2023 від представника позивача надійшло клопотання разом з оригіналом свідоцтва про шлюб, також надійшла заява про стягнення з відповідача судових витрат. Також представник позивача [PERSON] 22.08.2023 звернулася до суду з заявою про залишення без розгляду позовних вимог про визначення місця проживання дитини. У судове засідання 22.08.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Позивач в особі представника [PERSON] 22.08.2023 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила розглянути питання судових витрат в окремому судовому засіданні. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на не явку відповідача до суду, який повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, відсутність відзиву та відсутність заперечень з боку позивача, суд проводить заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 24 серпня 2023 року. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Позивач скористався своїм правом та подав заяву, якаю фактично просить залишити позов без розгляду, відсутні підстави для відмови у задоволенні заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно. Таким чином, заява представника [PERSON] підлягає задоволенню, позовна вимога про визначенням місця проживання дитини підлягає залишенню без розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 14 лютого 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №148, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Прізвища сторін після розірвання шлюбу залишити без змін. Сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, дитина проживає з позивачем, враховуючи наведені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині розірвання шлюбу. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання доньки, суд зазначає наступне. [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Докази додані до позову викладені іноземною мовою, не приймаються судом до уваги, адже нотаріально завіреного перекладу та навіть звичайного перекладу таких документів суду представлено не було. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані\~утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно п.2 ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Згідно ч.ч.1,5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок\~обох батьків\~утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідачем не доказано перебування на його утриманні інших утриманців, тому враховуючи вищевикладене, вимоги позивача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі частки від усіх доходів відповідача на утримання доньки [PERSON] . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, виходячи з письмових доказів, наявних в матеріалах справи, враховуючи безумовний обов`язок батьків дітей утримувати їх до досягнення повноліття, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1073,60 грн. При зверненні до суду з позовом [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 2147,20 грн, відповідно до платіжної інструкції від 01.05.2023 (а.с.6) за дві вимоги немайнового характеру, а саме за вимогу про розірвання шлюбу та визначенням місця проживання дитини, тобто по 1073,60 грн за кожну з вимог. Вимога про визначення місця проживання дитини залишена без розгляду в результаті задоволення заяви представника позивача. Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви\~або скарги\~без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням). Отже, повернення судового збору у випадку залишення позову без розгляду на підставі заяви позивача про залишення позову без розгляду, чинним законодавством України не передбачено. Таким чином, у зв`язку з задоволенням позову в частині розірвання шлюбу та залишення без розгляду позовних вимог про визначення місця проживання дитини, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Матеріали справи не містять доказів сплати витрат на правову допомогу, представник позивача [PERSON] просила вирішити питання стягнення судових витрат в окремому засіданні. На підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України позивач має 5 днів з моменту ухвалення рішення на подання відповідних доказів, тому питання стягнення витрат на правову допомогу може бути вирішено у разі подання відповідної заяви в порядку ст. 270 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved