Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Просив суд: в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме - Договору купівлі продажу транспортного засобу, укладеного 16.05.2016 року між [PERSON] та ПУАТ «ФІДОБАНК» визнати право власності на: автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2010 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] за ПУАТ «ФІДОБАНК» та внести відповідні зміни щодо власника зазначеного транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до рішення Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 травня 2016 року № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товариству «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». За результатами перевірки ПАТ «ФІДОБАНК» на предмет виявлення правочинів нікчемними, встановлено, що договір купівлі-продажу транспортного засобу від 16.05.2016 року, згідно якого ПАТ «ФІДОБАНК» (надалі за текстом - Банк) продав, а відповідач набув у власність транспортний засіб, а саме, автомобіль Land Rover, модель Range Rover, 2010 р.в., чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , та сплатив за нього обумовлену Договором ціну у розмірі 402 240,00 грн., в тому числі ПДВ 67 040 грн. - є нікчемним, згідно складеного комісією з перевірки правочинів Протоколу за Наказом № 32 від 25.05.2016 року, - за ознаками, визначеними ч. 9 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк. Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб скористався своїм правом подачі письмових пояснень до позову, в яких зазначено, що Договір купівлі-продажу транспортного засобу укладений 16.05.2016 року між ПУАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON] є нікчемним на підставі п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону, а тому банк має право на відновлення права власності на автомобіль, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що порушення виявлено 25.07.2016 року, а позов поданий у грудні 2020 року через велику кількість справ банку, просив поновити, позовну давність. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову та застосувати позовну давність. Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 16.05.2016 р. між Банком та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого Банк зобов`язався передати у власність відповідача автомобіль Land Rover, модель Range Rover, 2010 р.в., чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , ціна транспортного засобу становила 402240 грн., в тому числі ПДВ. Відповідно до п. 2.2 вказаного договору, згідно з висновком про вартість майна, складеного 01.03.2016 р. ТОВ «Київська оціночна компанія» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №737/15 від 15.09.2015 р. та зі строком дії до 15.09.2018 р.) ринкова вартість транспортного засобу становила 402240 грн. Достовірність цих даних позивачем під час розгляду цієї справи не спростовано. Згідно акту приймання-передачі від 17.05.2016 р. Банк передав, а відповідач прийняв обумовлений договором транспортний засіб. В позові позивач не заперечує, що відповідач свої грошові зобов`язання за спірним договором, виконав належним чином. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 18 липня 2016 року № 142-рш, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 1265 від 19.07.2016 р. "Про початок процедури ліквідації ПуАТ "Фідобанк" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким запроваджено процедуру ліквідації ПуАТ "Фідобанк" з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПуАТ "Фідобанк" Коваленко О.В. На виконання ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо забезпечення перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПуАТ "Фідобанк" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, позивачем було прийнято рішення здійснення в ПуАТ "Фідобанк" перевірки на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та на підставі положень п. 4 ст. 37, ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". За результатами перевірки ознак нікчемності правочинів, що проводилися за наказом уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» від 25.05.2016 року № 32 «Про організаційні заходи щодо перевірки договорів» здійснено перевірку договорів та встановлення нікчемність правочину зокрема, договору купівлі-продажу автомобіля Land Rover, модель Range Rover, 2010 р.в., чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , укладеного 16.05.2016 року між ПУАТ «Фідобанк» та [PERSON] . Такого висновку комісія дійшла з тих підстав, що уладення договору призвело до відчуження майна Банку, яке відбулося протягом одного року до введення тимчасової адміністрації банку за ціною, яка відрізняється понад 20 % відсотків від звичайних цін на подібне нерухоме майно і, яке відбулось протягом одного року до введення тимчасової адміністрації. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до вимог ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні і оспорювані. Нікчемні - ті, недійсність яких прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо). Оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч. 2 ст. 215 ЦК). Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно із п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Правовідносини стосовно виведення неплатоспроможного банку з ринку регулюються спеціальним законодавством - Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та відповідними нормативно-правовими актами Фонду гарантування та Національного банку України». Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Згідно ч. 1 ст. 29 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд набуває прав кредитора банку: 1) на загальну суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку (включаючи пункти 3-5 частини другої статті 27 цього Закону) на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, у тому числі на суму цільової позики, наданої банку протягом дії тимчасової адміністрації, та на суму наданої Фондом приймаючому або перехідному банку фінансової підтримки; 2) на суму сплачених Фондом витрат, пов`язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, здійснених у межах кошторису витрат, затвердженого адміністративною радою Фонду, у тому числі щодо консолідованого продажу активів банку, що ліквідується; 3) на суму нарахованого, але не сплаченого регулярного збору до Фонду, а також на суму заборгованості із сплати зборів, пені та/або штрафів до Фонду, нарахованих до дня, що передує дню запровадження процедури ліквідації. Згідно ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; 2) укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій. Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду не має права обмежувати або припиняти здійснення: а) банком операцій у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону; б) операцій, спрямованих на виконання нетто-зобов`язання, визначеного відповідно до статті 54-1 цього Закону, шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення, переданий банком на виконання зобов`язань за такою угодою; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 5) заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; 6) звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку; 7) залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення Фондом другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством; 8) призначати проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз з питань діяльності банку за рахунок банку в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду; 9) приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов`язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю; 10) зупиняти розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі; 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду. Згідно ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Судом встановлено, що позивачем не надано будь-яких доказів, що вартість рухомого майна, а саме спірного автомобіля була більшою ніж на 20 % від звичайних цін на подібне нерухоме майно. Сам протокол засідання комісії з перевірки правочинів договорів за господарською діяльністю призначеної наказом № 32 від 25 травня 2016 року, також не містить підтвердження будь-яких висновків про вартість такого майна, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо застосування позовної давності суд зазначає наступне. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для нього. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до [PERSON] , третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про застосування наслідків нікчемного правочину, слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed