Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

Позивач звернулась до Полтавського районного суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, просила суд, визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на квартири, що розтошовані за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали просили його задовольнити. Від відповідачів до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, не заперечуючи проти позову. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали по справі, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи із змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно із ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , з 22.11.2001 року зареєстрована та фактично проживає та вільно користується квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту з відміткою про місце реєстрації. Відповідно до повідомлення Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за № 02-29/2323 від 08.08.2022, встановлено, що відповідно до погосподарського обліку, який ведеться у ВК Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області [PERSON] зареєстрована і є власником домогосподарства за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за № 02-28/1050 від 18.05.2023 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] за 28.10.2003 року, який являється братом [PERSON] [PERSON] жодним чином не утримує зазначену вище нерухомість, не вчиняє заходів щодо її збереження та утримання в належному стані, усі витрати щодо утримання нерухомості несе [PERSON] самостійно, що підтверджується квитанціями про оплату комунальних послуг, які здійснює позивач. Відповідно до письмових пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , фактично, постійно та безперервно, добросовісно та відкрито володіє й користується нерухомим майном, а саме квартирою [ADDRESS] як єдиним домоволодінням, починаючи з 2002 року. Згідно акту про встановлення факту проживання складеного депутатом Щербанівської сільської ради [PERSON] , встановлено, що [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Також встановлено, що 19 вересня 2022 року ПП ПБТІ «Інвентаризатор» за замовленням позивача виготовило технічні паспорти на квартири: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що понад десять років, гр. [PERSON] , добросовісно, безперервно та відкрито володіє нерухомим майном, дбає про його збереження, регулярно сплачує за комунальні платежі. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - відносно квартир що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] , відсутні будь - які записи щодо права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на вказані вище квартири. Станом на дату подачі позовної заяви, квартири за адресою: [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] , не є об`єктом власності жодної особи. Суд вважає, що позивач починаючи з листопада 2001 року добросовісно, відкрито безперервно користується, нерухомим майном у виді квартир [ADDRESS] , на які просить визнати право власності. Згідно п.п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно роз`яснень, що містяться у п.6 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 28 січня 2013 року за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. В даному випадку можна вважати володіння нерухомим майном, на яке позивач просить визнати право власності є добросовісним. Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Вказані у позові обставини можуть бути прийняті судом в якості належних доказів доведеності підстав для набуття права власності. Таким чином, судом вважає, що позивачем доведено обставини, необхідні для набуття права власності, які перелічені положеннями ст.344 ЦК України. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги всі докази подані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved