Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

В липні 2022 р. [PERSON] (надалі за текстом - позивач) через свого представника - адвоката Хименко Б.В. звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1) та [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 2), про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування поширеної недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, в якому просить: 1) визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та недоторканість ділової репутації [PERSON] інформацію, розповсюжену [INFO] [PERSON] на її веб-сторінці в соціальній мережі Instagram за адресою [INFO]: «Это студия, за дизайн которой я заплатила дизайнеру $ потом ребята которые делали эту студию [INFO]. Уроды делают всем одинаковые студии, я напомню чучлоеды за дизайн проект я платила деньги. Студия которую сделали [ненормативна лексика]!!! Аналогичную нашей. Просто [ненормативна лексика] которые [ненормативна лексика] всем под копирку [INFO] . Причём дизайнер студии нашей, это дизайнер который делал проект квартиры Не гниды с [INFO] !!!! Если вы хотите [ненормативна лексика] свои деньги закажите у них ремонт или студию ! Они обязательно кому то сделают копию !!! Бесплатный пиар гниды!», та спростувати недостовірну інформацію у спосіб, у який вона була поширена; 2) визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та недоторканість ділової репутації [PERSON] інформацію, розповсюжену [INFO] [PERSON] на його веб-сторінці в соціальній мережі Instagram за адресою [INFO]: « Дешевая копия моей студии, позорники, больше с вами работать не буду [INFO] [INFO] », та зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію у спосіб, у який вона була поширена; 3) зобов`язати [PERSON] відшкодувати моральну шкоду, завдану позивачу, в розмірі 619 000,00 грн.; 4) зобов`язати [PERSON] відшкодувати моральну шкоду, завдану позивачу, в розмірі 307 500,00 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що з квітня 2019 по травень 2019 він надавав послуги зі створення звукозаписуючої студії «Ost&Meyer Production», розміщеної за адресою: [ADDRESS] . Замовниками цих послуг виступали відповідач-1 та відповідач-2. Послуги зі створення звукозаписуючої студії «Ost&Meyer Production» включали розробку технічного проекту, спільну з відповідачами закупку матеріалів, ремонтні роботи відповідно до погодженого дизайну. З березня 2020 до квітень 2020 позивач також надавав послуги зі створення іншої звукозаписуючої студії під назвою «La Studio». Після закінчення ремонту в мережу Instagram на веб-сторінці за адресою: [INFO] були опубліковані фотографії завершеного ремонту. У відповідь на це, 30.07.2022 року відповідачі на власних веб-сторінках в мережі Інстаграм зробили публікації з фотографіями студії «La Studio» та своєї студії «Ost&Meyer Production», в яких поширили недостовірну інформацію. Відповідач 1 на особистій веб-сторінці (профілі/акауні) за адресою: [INFO] поширила таку недостовірну інформацію: «Это студия, за дизайн которой я заплатила дизайнеру $ потом ребята которые делали эту студию [INFO] . Уроды делают всем одинаковые студии, я напомню чучлоеды за дизайн проект я платила деньги. Студия которую сделали [ненормативна лексика]!!! Аналогичную нашей. Просто [ненормативна лексика] которые [ненормативна лексика] всем под копирку [INFO] . Причём дизайнер студии нашей, это дизайнер который делал проект квартиры Не гниды с [INFO] !!!! Если вы хотите [ненормативна лексика] свои деньги закажите у них ремонт или студию ! Они обязательно кому то сделают копию !!! Бесплатный пиар гниды!» (мова оригіналу). Відповідач-2 на особистій веб-сторінці (профілі/акауні) за адресою: [INFO] поширив таку недостовірну інформацію (орфографія та граматика збережені): « Дешевая копия моей студии, позорники, больше с вами работать не буду [INFO] [INFO] » (мова оригіналу). Вказану інформацію, яка була поширена серед невизначеного кола осіб, позивач вважає неправдивою та такою, що принизила його честь, гідність та ділову репутацію. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що інформація щодо копіювання дизайну студії відповідачів є неправдивою, оскільки візуальні особливості студій «Ost&Meyer Production» та «La Studio» значно відрізняються, а вартість ремонту студії «La Studio» перевищує вартість ремонту студії «Ost&Meyer Production». У зв`язку з тим, що поширена відносно позивача інформація є неправдивою, недостовірною і порушує особисті немайнові права позивача, останній просить визнати її недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача і підлягає спростуванню, а відтак, просив зобов`язати відповідача-1 та відповідача-2 її спростувати у спосіб, у який вона була поширена, та відшкодувати моральну шкоду, завдану позивачу. Провадження у справі було відкрито ухвалою від 19.08.2022 року (справа № 758/6800/22) з призначенням розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Представник відповідача-1 - адвокат Говрас І.Л. подала відзив, в якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що оприлюднена відповідачем 1 інформація не стосується позивача, оскільки на відзначеній відповідачем 1 веб-сторінкці [INFO] відсутні докази, що вона має відношення до позивача, потенційне порушення відповідачем 1 немайнових прав було здійснено відносно юридичної особи ТОВ «БІЛДІНГПРО», керівником якої з 19.02.2019 року по 18.12.2019 року був позивач, дизайн студії «Ost&Meyer Production» розроблявся ТОВ «АСКО-Україна», дизайн студії «Ost&Meyer Production» та «La Studio» є візуально подібним, доказів вартості ремонту студій «La Studio» та «Ost&Meyer Production» позивачем не було надано, таким чином публікація не містить недостовірної інформації, особисті немайнові права позивача не порушені, зазначив про безпідставність вимог про задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки такі вимоги, є похідними вимогами від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, які, на думку відповідача 1, не підлягають задоволенню, а сума, яку вимагає позивач в якості відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою. Представник відповідача-2 - адвокат Говрас І.Л. подала відзив, в якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що оприлюднена відповідачем 2 інформація не стосується позивача, оскільки на відзначеній відповідачем 2 веб-сторінці [INFO] відсутні докази, що вона має відношення до позивача, потенційне порушення відповідачем 1 немайнових прав було здійснено відносно юридичної особи ТОВ «БІЛДІНГПРО», керівником якої з 19.02.2019 року по 18.12.2019 року був позивач, дизайн студії «Ost&Meyer Production» розроблявся ТОВ «АСКО-Україна», дизайн студій «Ost&Meyer Production» та «La Studio» є візуально подібним, доказів вартості ремонту студій «La Studio» та «Ost&Meyer Production» позивачем не було надано, таким чином публікація не містить недостовірної інформації, особисті немайнові права позивача не порушені, зазначив про безпідставність вимог про задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки такі вимоги, є похідними вимогами від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, які, на думку відповідача 2, не підлягають задоволенню, а сума, яку вимагає позивач в якості відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою. Представник позивача - адвокат Хименко Б.В. подала відповідь на відзив відповідача-1, в якій сторона позивача заперечує проти його доводів, зазначивши, що веб-сторінка [INFO] є інтернет представництвом позивача, вебсайт [INFO], який зазначений в описі веб-сторінки [INFO], належить позивачу, Building Pro - є торговельною маркою, яку в своїй роботі використовує позивач без реєстрації торговельної марки, ТОВ «БІЛДІНГПРО» має схожу назву, однак не має відношення до вебсайту [INFO] або торговельної марки «Building Pro», наявність схожих технічних елементів в студіях «Ost&Meyer Production» та «La Studio» не свідчить про копіювання дизайну, обов`язок доведення правдивості поширеної в публікації від 30.07.2022 року інформації лежить на відповідачу 1, таким чином, публікація від 30.07.2022 року містить неправдиву та недостовірну інформацію та стосується позивача, в позовній заяві наведений розрахунок оцінки моральної шкоди, який позивач вважає адекватним відносно до ступеню зниження престижу, ділової репутації, втрат часу та зусиль, які він зазнав в результаті дій відповідача 1. Представник позивача - адвокат Хименко Б.В. подала відповідь на відзив відповідача-2, в якій сторона позивача заперечує проти його доводів, зазначивши, що веб-сторінка [INFO] є інтернет представництвом позивача, вебсайт [INFO], який зазначений в описі веб-сторінки [INFO], належить позивачу, Building Pro - є торговельною маркою, яку в своїй роботі використовує позивач без реєстрації торговельної марки, ТОВ «БІЛДІНГПРО» має схожу назву, однак не має відношення до вебсайту [INFO] або торговельної марки «Building Pro», наявність схожих технічних елементів в студіях «Ost&Meyer Production» та «La Studio» не свідчить про копіювання дизайну, обов`язок доведення правдивості поширеної в публікації від 30.07.2022 року інформації лежить на відповідачу 2, таким чином, публікація від 30.07.2022 року містить неправдиву та недостовірну інформацію та стосується позивача, в позовній заяві наведений розрахунок оцінки моральної шкоди, який позивач вважає адекватним відносно до ступеню зниження престижу, ділової репутації, втрат часу та зусиль, які він зазнав в результаті дій відповідача 2. Представником позивача було подано клопотання про допит у судовому засіданні в якості свідка позивача [PERSON] . Ухвалою від 15 червня 2020 року було закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позові . Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзивах. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що дійсно 30.07.2022 року в мережі Інтернет на особистій веб-сторінці (профілі/акауні) відповідача 1 за адресою [INFO] було поширено наступну інформацію: «Это студия, за дизайн которой я заплатила дизайнеру $ потом ребята которые делали эту студию [INFO]. Уроды делают всем одинаковые студии, я напомню чучлоеды за дизайн проект я платила деньги. Студия которую сделали (ненормативна лексика)!!! Аналогичную нашей. Просто (ненормативна лексика) которые (ненормативна лексика) всем под копирку [INFO] . Причём дизайнер студии нашей, это дизайнер который делал проект квартиры Не гниды с [INFO] !!!! Если вы хотите (ненормативна лексика) свои деньги закажите у них ремонт или студию ! Они обязательно кому то сделают копию !!! Бесплатный пиар гниды!». Крім того, 30.07.2020 року в мережі Інтернет на особистій веб-сторінці (профілі/акауні) відповідача 2 за адресою [INFO] було поширено таку інформацію: «Дешевая копия моей студии, позорники, больше с вами работать не буду [INFO] [INFO]». Відповідно до ч. 3 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Разом із цим, ст. 34 Конституції України гарантовано право кожного вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Поряд з цим, здійснення таких свобод може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав них осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду, та є необхідним в демократичному суспільстві. Частиною 1 ст. 201 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, зокрема, є честь, гідність і ділова репутація особи. Одночасно, відповідно до змісту ч. 1 ст. 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 761/6866/16-ц. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України) Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації). Відповідно до Постанови Верховного Суду від 24 грудня 2021 року у справі № 757/9133/18-ц, аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто, позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 Постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснює, що, беручи до уваги положення ст.ст. 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Факт поширення цієї інформації підтверджується матеріалами справи та відповідачами спростований не був. Щодо встановлених судом обставин, поширення інформації стосовно позивача, судом встановлено наступне. В публікаціях від 30.07.2022 року відповідачі посилались на веб-сторінку [INFO] (шляхом позначення в публікації [INFO]). В описі веб-сторінки [INFO] зазначений вебсайт [INFO] На вебсайті [INFO] розміщена контактна інформація позивача, його номер телефону, що був зазначений в позовній заяві, його фото. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач надав покази суду, що веб-сторінка за адресою [INFO] є його інтернет-представництвом та йому належить вебсайт [INFO] Позивач визнає, що був засновником та директором компанії ТОВ «БІЛДІНГПРО», однак в 2019 році його замінив [PERSON] , послуги з ремонту звукозаписувальної студії «Ost&Meyer Production» позивач надавав відповідачам як фізична особа, а не представник ТОВ «БІЛДІНГПРО». Оплата за послуги здійснювалась на його особистий рахунок. Представник відповідачів заперечив проти того, що позивач має відношення до веб-сторінки [INFO] та вебсайту [INFO] Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Як встановлено ст. 92 ЦПК України, сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Щодо встановлених обставин за яких поширення інформації порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, судом аналізуються та беруться до уваги такі обставини. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною 2 даної статті встановлено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, згідно зі ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема, у Рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети, або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав, та предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Вирішуючи спір, суд виходить з того, чи є інформація, що міститься у публікаціях: а) фактичними твердженнями чи оціночними судженнями; б) чи є вона достовірною. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Позивач зазначив та підтвердив доказами, що веб-сторінка за адресою [INFO] є його інтернет-представництвом та йому належить вебсайт [INFO] Позивач зазначив, що візуальне оформлення студій відрізняється; елементи, зазначені відповідачами, як такі, що скопійовані, є технічно необхідними для студії звукозапису і використовувались позивачем під час ремонту до того, як ним був виконаний ремонт студії відповідачів; вартість ремонту студії «La Studio» перевищувала вартість ремонту студії «Ost&Meyer Production». Щодо твердження у публікації відповідача 1, наступного змісту: «Это студия, за дизайн которой я заплатила дизайнеру $ потом ребята которые делали эту студию [INFO]. Уроды делают всем одинаковые студии, я напомню чучлоеды за дизайн проект я платила деньги. Студия которую сделали [ненормативна лексика]!!! Аналогичную нашей. Просто [ненормативна лексика] которые [ненормативна лексика] всем под копирку [INFO] . Причём дизайнер студии нашей, это дизайнер который делал проект квартиры Не гниды с [INFO] !!!! Если вы хотите [ненормативна лексика] свои деньги закажите у них ремонт или студию ! Они обязательно кому то сделают копию !!! Бесплатный пиар гниды!», позивач зазначив, що наявність в студії «La Studio » та студії «Ost&Meyer Production» подібних елементів не свідчить про копіювання дизайну, як зазначають відповідачі, а є наслідком технічної будови студій звукозапису. Крім того, позивач зазначає, що в листопаді 2018 року, ним були виконані ремонтні роботи в звукозаписувальній студії [PERSON] , які теж мають ті самі елементи. Відносно тверджень, викладених у публікації відповідача 2, цитую: «Дешевая копия моей студии, позорники, больше с вами работать не буду [INFO] [INFO]», позивач зазначив, що вартість ремонту студії «La Studio» перевищувала вартість ремонту студії «Ost&Meyer Production». Позивач також підтвердив, що інформація, поширена відповідачами про нього знаходилась у вільному доступі в мережі інтернет, доступна будь-яким третім особам та стала відома широкому колу читачів. Дана недостовірна інформація, що стосується позивача дискредитує його під час спілкування з іншими особами, під час виконання трудових обов`язків, викладена у формі фактичних тверджень, не відповідає дійсності та викладена неправдиво, тобто містить відомості про події, яких не існувало взагалі. Підтвердженням факту розміщення відповідачем та поширення інформації щодо позивача в мережі Інтернет є роздруковане на паперовому носії зображення, долучене до матеріалів справи, яке відображає те, що бачив будь-який користувач соціальної мережі Інстаграм на екрані монітора. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 27.02.2009 року, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 15 Постанови передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п.18 зазначеної постанови, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до принципу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що ні відповідач 1, ні відповідач 2 не довели достовірність поширеної інформації, а також те, що вказана інформація носить характер оціночних суджень. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність [PERSON] , порочить його ділову репутацію, створюючи відносно нього негативні судження з боку громадськості та ділових партнерів, інформацію, поширену [INFO] [PERSON] на її веб-сторінці в соціальній мережі Instagram за адресою [INFO]: «Это студия, за дизайн которой я заплатила дизайнеру $ потом ребята которые делали эту студию [INFO]. Уроды делают всем одинаковые студии, я напомню чучлоеды за дизайн проект я платила деньги. Студия которую сделали [ненормативна лексика]!!! Аналогичную нашей. Просто [ненормативна лексика] которые [ненормативна лексика] всем под копирку [INFO] . Причём дизайнер студии нашей, это дизайнер который делал проект квартиры Не гниды с [INFO] !!!! Если вы хотите [ненормативна лексика] свои деньги закажите у них ремонт или студию ! Они обязательно кому то сделают копию !!! Бесплатный пиар гниды!». Також визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність [PERSON] , порочить його ділову репутацію, створюючи відносно нього негативні судження з боку громадськості та ділових партнерів, інформацію, поширену [INFO] [PERSON] на його веб-сторінці в соціальній мережі Instagram за адресою [INFO]: «Дешевая копия моей студии, позорники, больше с вами работать не буду [INFO] [INFO]». Вирішуючи вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, завданої розміщенням недостовірної інформації в сумі 619 000,00 грн. з відповідача 1 та в сумі 307 500,00 грн. з відповідача 2, суд виходить з такого. Позивач, обґрунтовуючи вимогу щодо стягнення моральної шкоди, зазначає, що розповсюджена відповідачем інформація спричинила істотну шкоду честі, гідності та діловій репутації позивача. Також позивач посилається на ту обставину, що розповсюдження в соціальній мережі Instagram інформації про те, що студії, створені позивачем, не є індивідуальними, а копіюють вже розроблені, похитнуло позицію позивача на цьому ринку, де його репутація тепер зіпсована. З огляду на те, що це його основний спосіб заробітку, дії відповідачів призвели до значних моральних страждань позивача. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювачата вини останнього в її заподіянні. Проте наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки, така презумпція має визначатися лише законом, тому діє стаття 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. Разом з тим цивільне законодавство ґрунтується на презумпції протиправності поведінки, яка призвела до шкоди, виходячи з принципу генерального делікту: спричинення шкоди особі або майну слід розглядати як протиправне, якщо законом не встановлено інше. Щодо змісту причинного зв`язку, то він полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди. Вина є суб`єктивним елементом. Тут діє презумпція заподіювача шкоди (за аналогією майнової шкоди). Ця презумпція полягає не у звільненні позивача від доведення вини заподіювача шкоди, а лише розподіляє обов`язки з доказування. Тому позивач може це доводити, але не зобов`язаний. Відсутність вини повинен довести відповідач. Згідно зі статтею 1167 ЦК України заподіювач моральної шкоди відповідає за свої дії (бездіяльність) при наявності його вини, за винятком випадків, коли вина відповідно до вимог закону не є необхідною умовою відповідальності за завдану шкоду. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковим для держав-учасниць Конвенції. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Беручи до уваги, що відновлення прав позивача відбудеться шляхом спростування недостовірної інформації у спосіб, у який вона була поширена, та приймаючи до уваги непристойну форму, в якій була поширена інформація та те, що інформація, що шкодить діловій репутації позивача, була розповсюджена серед великої кількості людей (61 900 підписників у відповідача 1 та 61 500 підписників у відповідача 2), суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000,0 грн. відповідачем 1 та у сумі 5 000,0 грн. відповідачем 2. З урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань, вказані суми суд вважає співмірними та такими, що відповідають принципу розумності, а відтак це відповідає вимогам ст.23 ч.3 ЦК України. Відтак, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 вказаної норми передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, становлять ті оплатні дії, які передбачені цивільно-процесуальних кодексом. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Досліджуючи зміст правової допомоги, що визначений за Договором про надання правової допомоги №01/08/22 від 01.08.2022, Додатковою угодою від 21.08.2023 до Договору про надання правової допомоги №01/08/22 від 01.08.2022, квитанціями про сплату позивачем гонорару адвокату Хименко Б.В. на суму 27 540,00 грн. суд приходить до висновку, що зазначені витрати підлягають відшкодуванню частково. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Враховуючи, що позивач пред`явив 4 позовних вимоги - 2 з яких задоволені в повному обсязі, третя майнова вимога на 1,6/100, четверта майнова вимога на 1,6/100 - на відповідачів підлягає покладенню наступна частина витрат на правову допомогу 27 540,00х1/4х2+27 540,00х2/4х1,6/100 = 13 990,32 грн. Тобто по 6 995,16 грн. на кожного відповідача. Позивачем сплачено судовий збір за розгляд 2 немайнових позовних вимог, які були задоволені, судовий збір в сумі 1 984,80 грн. та за 2 майнові вимоги, що були задоволені на 1,6/100, судовий збір в сумі 13 897,5 грн. За таких обставин на відповідачів підлягає покладенню сума у розмірі 2 207,16 грн, тобто по 1 103,58 грн. на кожного відповідача. На підставі викладеного, ст.ст.3, 28, 32, 34, 68 Конституції України, Конвенції про захист прав і основоположних свобод (1950 р.) ст.ст.15-16, 94, 201, 270, 271, 273, 275, 277, 297 ЦК України,ст.ст.1, 5, 30 Закону України «Про інформацію»,

Outcome: partial