Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 28 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 15372 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 16030 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лисенком С.О. було відкрито виконавче провадження № 64479732 від 11.02.2021. Вважає, що вказаний виконавчий напис незаконним, оскільки станом на час його вчинення була визнана незаконною та нечинною постанова КМУ № 662 від 26.11.2014 в частині доповнення Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Отже, вчинення вказаної нотаріальної можливе лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, тому дії приватного нотаріуса щодо вчинення вказаного виконавчого напису є безпідставними. Просила визнати вказаний виконавчий напис від 28.12.2020 № 15372 таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1073,60 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Позивач та її представник будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, представник позивача надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за їх відсутності, на позовних вимогах наполягав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, згідно якого просив розглянути справу без його участі, вказавши, що вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. вважає необґрунтованими та не підтвердженими, такими, що не відповідають критерію розумності та дійсності вартості наданих послуг, оскільки предмет даної справи є нескладним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складання великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи. Тому просив у стягненні витрат на правничу допомогу відмовити в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, пояснень з приводу заявлених позовних вимог суду не надав. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лисенко С.О., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, пояснень з приводу заявлених позовних вимог суду не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] , підлягає задоволенню з наступних підстав. Виконавчим написом, вчиненим 28 грудня 2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., на підставі ст.87 ЗУ «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , заборгованість за кредитним договором № 6180599 від 23.05.2019 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», якому ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги на підставі Договору про відступлення права вимоги № 37-МЛ від 30.08.2019, за кредитним договором № 6180599 від 23 травня 2019 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , за період з 30.08.2019 по 23.11.2020 у розмірі 16030 грн., в тому числі: 5000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 1150 - прострочена заборгованість за комісією, 6450 - прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, 2500 - строкова заборгованість за штрафами и пенями (за період з 23.06.2019 по 30.08.2019), та 930 грн. - плата за вчинення виконавчому напису. Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лисенка С.О. від 11 лютого 2021 року вбачається, що на підставі вищенаведеного виконавчого напису від 28.12.2020 приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 64479732. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Тобто вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 28 грудня 2020 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172. Втім, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 28 грудня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/200084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса не містив п. 2, на підставі якого приватний нотаріус вчинив виконавчий напис. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що виконавчий напис нотаріуса здійснено з порушенням чинного законодавства, оскільки приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 28 грудня 2020 року застосував не чинні норми законодавства, які регулювали вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. Доказів нотаріального посвідчення кредитного договору, на підставі якого було вчинено виконавчий напис відповідачем суду не надано. Таким чином оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно ст. 137 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно з якими витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Згідно ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2023 року між адвокатом Підодвірним Т.І. (виконавець) та позивачем (замовник) укладений договір про надання правової допомоги. Так, за змістом п. 5 даного договору, розрахунки замовника з виконавцем здійснюються у національній валюті України. Оплата здійснюється замовником у готівковій формі або шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт, окремих кошторисів, або рахунків, у відповідності до виконаних видів юридичних послуг або запланованих витрат, пов`язаних з виконанням цього договору. Вартість послуг за цим договором визначається відповідно до обсягу наданих послуг, вказаних в акті приймання-передачі виконаних робіт. Згідно акту виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 12 червня 2023 року, представником позивача була надана позивачу правова допомога, яка полягає в усній консультації щодо узгодження правової позиції тривалістю 1 година та вартістю - 1000 грн, аналізу та вивчення судової практики тривалістю 2 години, вартістю за 1 годину - 1000 грн., підготовкою позовної заяви тривалістю 5 годин, вартістю 600 грн. за 1 годину, всього 6000 грн. Згідно правових висновків, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Так, заперечуючи щодо стягнення витрат на правову допомогу, представник відповідача у клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу посилався на необґрунтованість та недоведеність позивачем зазначених витрат, а з огляду на складність даної категорії справ також на неспівмірність зазначених витрат. Враховуючи викладене, з огляду на підтвердження позивачем фактичного розміру понесених витрат на правничу допомогу, з урахуванням складності справи, ціни позову, витраченого часу представника на підготовку та написання позову, суд вважає, що витрати на правову допомогу в частині аналізу та вивчення судової практики протягом двох годин та складання позовної заяви протягом п`яти годин є неспівмірними та завищеними з огляду на складність даної справи та усталеної судової практики з розгляду подібних справ. Отже суд вважає за можливе, зменшити розмір витрат на правову допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі- 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved