Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

12.10.2021 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування 2/3 частин жилого будинку [ADDRESS] . В позові зазначає,що жилий будинок за адресою: [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] та [PERSON] ,які є дідом та бабою сторін справи по лінії батька. Після укладання шлюбу батьком сторін [PERSON] з їх матір`ю [PERSON] ,останні за власні кошти побудували у вказаному жилому будинку прибудову та інші будівлі,які згодом оформили у власність у встановленому законом порядку. 31.01.1989 р.Запорізьким міськжилкомунуправлінням були видані наступні правовстановлюючі документи:свідоцтво про право власності на 3/10 частини жилого будинку за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] № 164 від 31.01.1989 р.,свідоцтво про право власності на 7/10 частини жилого будинку за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] № 163 від 31.01.1989 р. Зважаючи на те,що 7/10 частини спірного жилого будинку [PERSON] та [PERSON] набули за кошти сім`ї під час шлюбу,вказане нерухоме майно є їхньою спільною сумісною власністю,в якій матері сторін [PERSON] належало право власності на 7/20 частин цього будинку. 27.04.1990 р. [PERSON] .П`ятою Запорізькою державною нотконторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/10 частини спірного жилого будинку після смерті батьків,з вказаного часу за [PERSON] зареєстровано право власності на згадуваний вище будинок в цілому. [INFO] [PERSON] померла,відкрилася спадщина за законом,яку прийняли у рівних частках спадкоємці першої черги за законом [PERSON] (чоловік спадкодавця), [PERSON] та [PERSON] (діти спадкодавця),оскільки проживали з спадкодавцем в жилому будинку на час відкриття спадщини. Спадщину в установленому законом порядку спадкоємці не оформлювали,до нотаріальної контори не звертались,спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась. Зважаючи на ці обставини,фактично [PERSON] після смерті [PERSON] у спірному жилому будинку в порядку спадкування належало 7/60 частин,загалом його частка складала 46/60(з розрахунку 7/60+7/20+3/10),сторони по справі також успадкували по 7/60 частин будинку кожна. [INFO] [PERSON] помер,при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька в порядку спадкування за заповітом,позивачці стало відомо, що 04.03. 2013 року [PERSON] уклав договір дарування, за умовами якого 2/3 частини жилого будинку [ADDRESS] він подарував відповідачці . Позивачка вважає,що при укладанні оспорюваного договору [PERSON] всупереч вимогам закону розпорядився більшою часткою у жилому будинку,ніж йому належала,чим були порушені житлові і майнові права і інтереси позивачки на користування, володіння і розпорядження належними їй в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] 7/60 частинами спірного будинку. Посилаючись на ці обставини та з підстав,передбачених ст.203,215,228 ЦК України,позивачка просить суд визнати недійсним з моменту укладання договір дарування 2/3 частин жилого будинку [ADDRESS] , укладений 04.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Наталією Григорівною, реєстраційний номер 257,стягнути з відповідачки судові витрати. Ухвалою суду від 26.10.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження(а.с.29). Ухвалою суду від 19.01.2022 р. витребувано з П`ятої Запорізької державної нотконтори інформацію про наявність/відсутність спадкової справи до майна померлої [PERSON] (а.с.38-39 ). Відповідачкою відзив на позов до суду не надано. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г.письмових пояснень або заяв процесуального змісту суду не подавала. Ухвалою суду від 20.07.2022 р.закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду(а.с.50) 30.08.2022 р. представником відповідачки до суду подано заяву про застосування строку позовної давності як підстави для відмови у задоволенні позову (а.с.51). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Железняк В.К.позов підтримали з наведених у ньому підстав та просили задовольнити. Позивачка [PERSON] зазначила ,що спірний будинок ,в якому вона постійно мешкає,будували її батьки,вона з чоловіком також вкладала кошти у будівництво гаражу та літньої кухні. Позивачка хотіла оформити право власності на частину будинку як спадщину після смерті матері [PERSON] ,проте дізналася,що існує договір дарування,укладений її батьком [PERSON] на 2/3 частини будинку,чим порушені її майнові права. Представник позивачки адвокат Железняк В.К.у вступному слові зазначав,що у 1989 р. [PERSON] оформив право власності на 7/10 частин спірного будинку,які будував у шлюбі з [PERSON] за кошти сім`ї,тому вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] . [INFO] відкрилася спадщина після смерті [PERSON] ,яка за життя свою частку у спільній сумісні власності не визначала.Спадкоємці за законом першої черги,а саме:чоловік [PERSON] ,дочки [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину фактично,кожен по 7/60 частин,спадщину документально не оформили.У 2013 р. [PERSON] подарував [PERSON] 2/3 частини згадуваного вище будинку,в тому числі розпорядився і часткою в спільній сумісній власності,що належала [PERSON] ,без отримання свідоцтва про право на спадщину,чим порушив майнові права позивачки на спадщину матері. Також адвокат Железняк В.К.вважає,що строк позовної давності при зверненні до суду з цим позовом позивачкою не пропущений,оскільки протягом з 2013 р. [PERSON] оспорює договір дарування ,яким порушені її майнові права на спадщину після смерті батька,а у 2021 р.він як представник позивачки роз`яснив їй права спадкоємиці після смерті матері на 7/60 частин спірного жилого будинку,оформити які вона зможе документально лише після визнання договору дарування недійсним,тому цей позов спрямований на захист спадкових прав позивачки після смерті матері. Представник відповідачки адвокат Надворна О.С. просила відмовити у позові в повному обсязі,посилаючись на те,що з 2013 р.позивачка ,дізнавшись про наявність оспорюваного нею договору дарування та ознайомившись з його змістом,була достеменно обізнана про обсяг майна,яким розпорядився її батько [PERSON] .З цього часу у неї виникло право за звернення до суду за захистом майнових прав,які вона вважає порушеними,проте цим правом [PERSON] скористалась лише у 2021 р.,з пропуском строку позовної давності,що є самостійною підставою для відмови у позові. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г.в судове засідання не з`явилась,заяв про відкладення розгляду справи не подавала,її неявка не перешкоджає розгляду справи без її участі. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши учасників справи та представників, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року. Суд встановив, що [PERSON] на праві власності належав в цілому жилий будинок [ADDRESS] , при цьому 7/10 частин набуто у власність [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 31.01.1989 р.,виданого Міськжитлокомунуправлінням виконкому Запорізької міської ради,інші 3/10 частини успадковані на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом,виданого П`ятою Запорізькою державною нотконторою 27.04.1990 р.за реєстровим № 4-1065. Оскільки спірне майно придбано до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України,при вирішенні справи підлягають застосуванню положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно зі статтею 22 КпШС України (чинного на час придбання спірного майна), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя. Оскільки 7/10 частин спірного будинку придбані [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] , протилежного під час розгляду справи доказами не доведено, суд дійшов висновку, що вказане майно було спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] зазначає, що вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] ,якій належала 1/2 частина спірного майна, набутого під час перебування батьків у зареєстрованому шлюбі,до складу спадщини входить 7/60 частин спірного будинку, а тому укладання [PERSON] 04.03.2013 р. договору дарування 2/3 частин спірного житлового будинку порушує її майнові права,оскільки у такий спосіб [PERSON] розпорядився,в тому числі,спадщиною [PERSON] ,яку фактично успадкувала позивачка. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. З матеріалів\~справи\~суд\~встановив,що\~за\~життя\~ [PERSON] не\~скористалася\~своїм\~правом на\~виділення\~частки\~у спільному\~майні\~подружжя\~та правом\~на\~отримання\~свідоцтва на\~1/2\~частку\~в\~спільному майні\~подружжя,на\~день\~смерті\~ [INFO] не мала зареєстрованих майнових прав на частину у спірному будинку,спадкова справа після її смерті не заводилась. З матеріалів справи суд встановив,що 04.03.2013 р.між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 2/3 частин жилого будинку [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Наталією Григорівною, реєстраційний номер 257(а.с.14-16). Згідно абзацу 3 п.1 договору,відчужувана частина житлового будинку належить дарувальнику на підставі дублікату свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок ,виданого Міськжитлокомунуправлінням виконкому Запорізької міської ради народних депутатів 31.01.1989 р.та на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом,виданого П`ятою Запорізькою державною нотконторою 27.04.1990 р. Свої доводи про недійсність цього правочину позивачка у позовній заяві обґрунтувала з посиланням на те,що на час укладання оспорюваного договору [PERSON] не був власником усього майна,яким розпорядився на користь [PERSON] .За [PERSON] було зареєстровано право власності на 3/10 частини вказаного вище будинку як спадщина батьків,та на 7/10 частин цього ж будинку,набутих у шлюбі з [PERSON] ,після смерті якої йому фактично належало 46/60 частин спірного жилого будинку. Позивачка вважає,що подарувавши [PERSON] 2/3 частини згадуваного вище будинку, [PERSON] розпорядився не тільки своєю часткою у спірному майні ,а і спадщиною [PERSON] , порушивши права [PERSON] на 7/60 частин цього майна. Суд вважає такі доводи позивачки вартими на увагу ,оскільки презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя,а після смерті одного з подружжя частка у спільній власності успадковується на загальних підставах. Водночас, позивачка заявила вимогу про визнання недійсним договору дарування в цілому,без наведення слушної аргументації та зазначення відповідних передбачених законом підстав. Відповідачкою у відзиві на позов ставиться питання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності,що є підставою для відмови у позові. З урахуванням цієї заяви ,суд встановив наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До суду [PERSON] звернулася з цим позовом 12.10.2021 року,визначивши предметом спору договір дарування від 04.03.1023 р.,укладений між [PERSON] як дарувальником,та [PERSON] як обдарованою. За змістом позову, [PERSON] не зазначає,коли саме вона дізналася про своє порушене право,на захист якого пред`явила даний позов. Представник позивачки адвокат Железняк В.К.у вступному слові зазначив,що він як представник у 2021 р.роз`яснив позивачці права спадкоємиці після смерті матері,пред`явивши цей позов, [PERSON] має на меті захистити право на спадщину після смерті матері. Представник відповідачки ,аргументуючи заяву про застосування позовної давності як підстави для відмови у позові,звернула увагу суду на ті обставини,що протягом з 2013 р. між сторонами справи розглядались численні справи щодо спірного будинку,позивачка систематично оспорювала договір дарування від 04.03.2013 р.з різних підстав,пред`являючи позови на захист порушеного права на спадщину за заповітом батька,тому дізналася про своє порушене право щонайменше після ознайомлення з договором дарування,яким охоплено спадщину матері,після чого у неї і виникло право на позов. Перевіряючи доводи сторін в цій частині,суд встановив наступне. 17.10.2013 р. до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшла заява [PERSON] про забезпечення доказів до подання позову з вимогою витребувати у приватного нотаріуса Хамули Н.Г.копію договору дарування 2/3 частин житлового будинку по [ADDRESS] від 04.03.2013 р.,яким ,як вважала позивачка, порушені її майнові права спадкоємця(цивільна справа № 336/8969/13-ц провадження № 2-з/336/138/2013),заява задоволена ухвалою від 22.10.2013 р. 12.12.2013 р. до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою(цивільна справа № 336/10940/13-ц провадження № 2/336/573/2014),який ухвалою від 17.03.2014 р. залишений без розгляду за заявою позивачки. За змістом цього позову [PERSON] зазначала, що є власником 2/3 частин спірного будинку на підставі договору дарування від 04.03.2013 р.,копія позову з додатками,в тому числі копія оспорюваного договору були вручені [PERSON] згідно поштового повідомлення 16.01.2014 р. (а.с.30 цивільної справи № 336/10940/13-ц провадження № 2/336/573/2014). 14.11.2013 р.до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування 2/3 частин житлового будинку по [ADDRESS] ,в задоволенні якого відмовлено рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.04.2015 р. (цивільна справа № 336/9931/13-ц провадження 2/336/11/2015). 03.06.2015 р. до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування 2/3 частин житлового будинку по [ADDRESS] ,в задоволенні якого відмовлено рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14.04.2016 р. (цивільна справа № 336/3882/15-ц провадження 2/336/315/2016). 31.10.2016\~р.\~до\~Шевченківського\~районного суду\~м.Запоріжжя\~надійшов\~позов\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~визнання\~недійсним\~договору дарування\~2/3\~частин\~житлового\~будинку по\~ [ADDRESS] ,в\~задоволенні\~якого\~відмовлено рішенням\~Шевченківського\~районного\~суду м.Запоріжжя\~від\~24.11.2022\~р.\~(цивільна\~справа\~№\~336/6455/16-ц\~провадження 2/336/3279/2022). Відтак,щонайменше з 16.01.2014 р. [PERSON] з часу отримання копії оспорюваного договору була обізнана про зміст оспорюваного нею договору,яким охоплено спадщину матері,послідовно оспорювала в судовому порядку згадуваний вище договір,на власний розсуд обираючи спосіб захисту майнових прав. У Постанові від 05.09.2022 р.№ 385/321/20 провадження № 61-9916сво21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду наголосив на тому,що початок перебігу строку позовної давності за позовами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину пов`язується з тим моментом,коли спадкоємець дізнався або за усіма об`єктивними обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права,тобто сформулював підхід в оцінці дотримання судами правил про позовну давність у спорах відповідної категорії. У даній справі оспорюється договір дарування ,який позбавляє позивачку права оформити спадкові права після смерті матері. При розгляді справи позивачка не довела,що звернулася до суду у межах позовної давності з моменту,коли їй з об`єктивних причин могло бути відомо про порушення її спадкових прав після смерті матері. Таким чином,доводи позивачки та її представника про те,що строк позовної давності при зверненні до суду з цим позовом не порушений,повністю спростовані ,а згідно частини четвертої ст.267 ЦК України,сплив позовної давності ,про застосування якої заявлено стороною у спорі,є підставою для відмови в позові. З врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову про визнання недійсними договору дарування слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України,при відмові у задоволенні позову судові витрати позивачу не компенсуються.

Outcome: dismissed