Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позов, в обгрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2000 року є одноособовим власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В подальшому право власності за нею на вказане нерухоме майно було переєстровано на підставі свідоцтва про право власності від 28.09.2004 року, виданого виконкомом Кіровської районної у місті ради. Після придбання домоволодіння вона оселилась в ньому, але не була зареєстрована. В 2002 році вона зареєструвала у домоволодінні свого сина [PERSON] та його дружину [PERSON] , у яких на той період народився син [PERSON] , [INFO] . 28.01.2009 року шлюб між її сином та невісткою було розірвано, остання знялась з реєстраційного обліку в домоволодінні та разом із сином виселилась з будинку. Проте, з осені 2016 року [PERSON] разом із сином знову оселилась в будинку без її згоди та стала чинити перешкоди в користуванні власністю. В зв`язку із цим вона була вимушена звернутись до суду та рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.01.2018 року їй було усунуто перешкоди в користуванні домоволодінням, шляхом виселення з нього [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Таким чином, на теперішній час в домоволодінні проживає її син [PERSON] та онук [PERSON] . Останній з липня 2020 року став чинити їй перешкоди в користуванні власністю, змінивши замки на вхідних дверях будинку та паркану, не впускає її до домоволодіння та помешкання, нацьковує свою собаку на неї. На її прохання не чинити перешкоди в користуванні домоволодінням не реагує. Відповідач має у власності інше житло - квартиру [ADDRESS] . Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила усунути їй перешкоди в користуванні належним на праві власності житловим будинком по [ADDRESS] , припинивши право користування відповідача вказаним будинком, виселивши його з будинку та знявши з реєстраційного обліку. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.03.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Протокольною ухвалою суду від 16.05.2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] за викликами до суду не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Проте, надав відзиву на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що з липня 2020 року мешкає в своїй квартирі по [ADDRESS] та до будинку [ADDRESS] приходить лише для того, щоб відвідати свого батька. Спроби [PERSON] заборонити йому навідувати батька унеможливіть виконання ним своїх сімейних обов`язків та зробить неможливим користування своїми сімейними правами. На момент реєстрації в будинку він був малолітнім та така реєстрація проводилась за рішенням батьків. Восени 2022 року [PERSON] звернулась до нього з проханням знятись з реєстрації та він негайно звернувся до ЦНАП, але в цій послузі йому було відмовлено з посиланням на встановлення заборон та обмежень на вибір місця перебування або проживання осіб на території, на якій діє воєнний стан. Про це було повідомлено [PERSON] та вони домовились, що він зніметься з реєстрації, як тільки ця послуга стане доступною. Стосно доводів позивачки про те, що він начебто нацькує на неї собаку, відповідач зазначив, що цю собаку подарував батьку в 2016 році його друг та він до неї не має жодного відношення. Представник третьої особи в наданій заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності. Суд враховує, що відповідно до ст.2 ЦПК України одним із завдань цивільного судочинства є своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ \~ \~ \~Згідно ст.209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. Відкладення розгляду справи\~є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін та їх представників, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Верховний Суд в своїй постанові від 01.10.2020 року у справі справа №361/8331/18 (провадження №61-22682св19) зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд враховує, що підготовчі дії по справі було проведено та справу призначено до розгляду по суті. Під час підготовчого судового засідання відповідач подав відзив на позовну заяву, де висловив свою думку щодо заявленого позову, заявив клопотання про допит свідків, яке було задоволено. За вказаних обставин, а також враховуючи стадію та тривалість судового розгляду, достатність наявних матеріалів справи для перевірки доводів та заперечень сторін і прийняття рішення по суті спору, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників. Заслухавши пояснення представника позивачки, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачем, що позивачка [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.09.2004 року, виданого виконавчим комітетом Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради замість договору купівлі-продажу від 23.08.2000 року, є одноособовим власником домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до довідки №017229 ЦНАП м.Дніпро у вказаному домоволодінні зареєстровані син позивачки [PERSON] та її онук [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач [PERSON] має у власності квартиру [ADDRESS] . Статтею 8 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ст.47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~ст.150 ЖК УРСР\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із ч.1 ст.383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частинами 1 та 2 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями\~ст.391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України. Аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у т.ч. шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод в користуванні власністю. Як встановлено судом, відповідач був зареєстрований в належному позивачці домоволодінні після народження, в зв`язку із проживанням у ньому його батьків. Після розірвання шлюбу між останніми його мати [PERSON] рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.01.2018 року була виселення будинку без надання іншого житлового приміщення. На теперішній час відповідач [PERSON] є повнолітнім та має у власності інше житло. Проте, до теперішнього часу з належного позивачці домоволодіння не виселився та з реєстрації не знявся. Проживаючи в будинку за відсутності згоди на таке подальше проживання з боку позивачки, за відсутності відповідного договору щодо порядку користування жилим приміщенням, а також створюючи перешкоди у доступі до домоволодіння, що підтвердили в судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , відповідач порушує право позивачки на вільне володіння та користування своєю власністю. Суд критично відноситься до показань свідка [PERSON] щодо відсутності перешкод з боку відповідача у користуванні позивачкою домоволодінням та не проживання відповідача в останньому, оскільки вказаний свідок є рідною матір`ю відповідача. Крім того нею також чинились перешкоди позивачці у користуванні домоволодіння, що мало наслідком звернення позивачки та суду та виселення [PERSON] з домоволодіння в судовому порядку. Крім того, її показання спростовуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які є послідовними, не протирічать одне одному та узгоджуються з іншими матеріалами справи, зокрема, фотознімками, зверненнями позивачки до поліції з приводу перешкод у користуванні домоволодінням з боку відповідача та відповідями щодо результатів розгляду цих звернень. За вказаних обставин та наведених положень діючого законодавства, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, усунувши позивачці перешкоди з боку відповідача в користування належним їй на праві приватної власності житловим будинком [ADDRESS] , припинивши право користування [PERSON] вказаним житловим будинком, виселивши з нього без надання іншого житлового приміщення та знявши з реєстраційного обліку за цією адресою. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved