Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми виплаченого матеріального забезпечення в розмірі 6\~219,65 грн. Позов мотивує тим, що [PERSON] звернувся до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи. В заяві про надання статусу безробітного [PERSON] ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітногота відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України Про зайнятість населення та Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та засвідчив особистим підписом. Відповідно до наказу Львівського міського центру зайнятості Відповідачу було надано статус безробітного з 11.02.2022р. і було призначено допомогу з безробіття з 11.02.2022р. та розпочато з 11.02.2022р. виплату допомоги з безробіття відповідно до ч. 1 ст.22 та ч.1 ст.23 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. Допомога по безробіттю [PERSON] виплачувалась з 11.02.2022р. по15.03.2022р. При опрацюванні даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування виявлено порушення умов перебування [PERSON] на обліку, як безробітного у Львівському міському центрі зайнятості, оскільки останній перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (Далі - в/ч [NUMBER] ) з 25.02.2022р. В процесі розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітних Львівського міського центру зайнятості був складений акт №58 від 09.08.2022р., яким встановлено: В період перебування на обліку у Львівському міському центрі зайнятості безробітний [PERSON] не повідомив центр зайнятості про призначення на посаду у в/ч [NUMBER] з 25.02.2022р. В процесі розслідування страхового випадку отримано від в/ч [NUMBER] копії підтверджуючих документів щодо початку військової служби (трудових відносин) [PERSON] ув/ч [NUMBER] 25.02.2022р., а саме: Витяг з наказукомандирав/ч [NUMBER] №42 від 25.02.2022р. Згідно з витягу з наказу командирав/ч [NUMBER] №42 від 25.02.2022р. Відповідач призначений на посаду, присвоєно військове звання та зарахований на всі види забезпечення та на харчування з 25.02.2022р. Вважати таким, що з [PERSON] з 25.02.2022р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820,00 грн. Тобто, Відповідач в період перебування на обліку у Львівському міському центрі зайнятості, як безробітна особа, перебував на військовій службі (трудових відносинах)у в/ч [NUMBER] отримував дохід. В результаті не повідомлення [PERSON] спеціалістів Львівського міського центру зайнятості про початок військової служби (трудових відносинах)та призначення на посаду з 25.02.2022р. у в/ч [NUMBER] , Відповідач безпідставно перебував на обліку як безробітний та незаконно отримував допомогу з безробіття у сумі 6 219,65 грн. за період з 25.02.2022р.по 15.03.2022р., оскільки належав до зайнятого населення. 10.08.2022р. [PERSON] листом направлено Повідомлення №10-2043/22 від 10.08.2022р.щодо відшкодування коштів у сумі 6 219,65 грн. в добровільному порядку. Вищезазначені кошти на рахунок Львівського міського центру зайнятості не надходили. У зв`язку із наведеним змушені звернутись до суду із позовом. Ухвалою судді від 13 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 02 червня 2023 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. В судовому засіданні 07 серпня 2023 року судом було замінено позивача з Львівського міського центру зайнятості на Львівський обласний центр зайнятості (код ЄДРПОУ 03491180). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з наведених в ньому мотивів. Відповідач проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що 07.02.2022 року звільнився та зареєструвався у центрі зайнятості. Отримав одну виплату. 25 лютого 2023року, у зв`язку із запровадженням воєнного стану, він був мобілізований та відправлений на схід. У березні 2022 року він отримав смс-повідомлення від центру зайнятості. Разом з тим, у зв`язку із активними бойовими діями та відсутністю зв`язку він не мав можливості повідомити дані, про те, що він мобілізований. Лише коли з`явилася можливість і він добрався до стерлінгу він відписав відповідь на смс лише 15 березня 2023 року та повідомив, що перебуває на фронті, мобілізований. Йому зателефонувала працівник центру і просила надати дані, що він служить у військовій частині. Вона просила надати копію наказу, але він пояснив, що не зможе це зробити т.я. військова частина знаходиться в тилу, а він воює на передовій. Але на пропозицію працівника центру він попросив свою знайому сходити до військової частини і взяти довідку про його мобілізацію, але таку їй не видали і він про це повідомив працівника цетру. Просить врахувати, що в умовах воєнного стану він надав всю необхідну інформацію про свою мобілізацію, але можливості взяти наказ та надати позивачу не мав можливості із об`єктивих причин. В той же час Центр мав можливість зробити запити і отримати копію наказу. Тому вважає, що не вчиняв винних дій з метою отримання допомоги. Враховуючи наведене просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи. Відповідно до наказу Львівського міського центру зайнятості Відповідачу було надано статус безробітного з 11.02.2022р. і було призначено допомогу з безробіття з 11.02.2022р. та розпочато з 11.02.2022р. виплату допомоги з безробіття відповідно до ч.1 ст.22 та ч.1 ст.23 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. Допомога по безробіттю [PERSON] виплачувалась з 11.02.2022 р. по 15.03.2022 р. При опрацюванні даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування виявлено порушення умов перебування [PERSON] на обліку, як безробітного у Львівському міському центрі зайнятості, оскільки останній перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (Далі - в/ч [NUMBER] ) з 25.02.2022р. В процесі розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітних Львівського міського центру зайнятості був складений акт №58 від 09.08.2022р., яким встановлено: в період перебування на обліку у Львівському міському центрі зайнятості безробітний [PERSON] не повідомив центр зайнятості про призначення на посаду у в/ч [NUMBER] з 25.02.2022р. В процесі розслідування страхового випадку отримано від в/ч [NUMBER] копії підтверджуючих документів щодо початку військової служби (трудових відносин) [PERSON] у в/ч [NUMBER] 25.02.2022р., а саме: Витяг з наказу командира в/ч [NUMBER] №42 від 25.02.2022р. Згідно з витягу з наказу командира в/ч [NUMBER] №42 від 25.02.2022р. відповідач призначений на посаду, присвоєно військове звання та зарахований на всі види забезпечення та на харчування з 25.02.2022р. Вважати таким, що з [PERSON] з 25.02.2022р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820,00 грн. Тобто, Відповідач в період перебування на обліку у Львівському міському центрі зайнятості, як безробітна особа, перебував на військовій службі(трудових відносинах)у в/ч [NUMBER] отримував дохід. Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення»: Зайнятість не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Згідно пп.1 п.30 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 року №792 передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня призову чи прийому на військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу. Відповідно до ч. 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1212 Цивільного Кодексу України, особа. яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. п.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п.4.2.7 Індивідуального плану працевлаштування безробітних від 20.10.2021р. Затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 19.12.2018р. №1912 Інформувати Центр зайнятості протягом трьох робочих днів про обставини, що впливають на припинення реєстрації безробітного, у разі необхідності та відповідно до законодавства повертати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, що передбачено ч.3 ст.36 Закону України" Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". З даним Індивідуальним планом працевлаштування безробітних від 11.02.2022р. [PERSON] ознайомлений. Відповідач був ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законом України Про зайнятість населення" та Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". П.4 ч.2 ст.44 Закону України Про зайнятість населення" інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині 1 статті 45 цього Закону. Відповідно Відповідач повинен був повідомити Львівський міський центр зайнятості про призначення на посаду у в/ч [NUMBER] з 25.02.2022р. та підлягав зняттю з обліку як безробітний з 25.02.2022 р. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] був знятий з обліку як безробітний з 16 березня 2023 року у зв`язку із невідвідуванням без поважних причин центру зайнятості. Ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено; «сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг». Військова служба застрахованою особою, яка має статус безробітної, є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, також не повідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про не виконання нею своїх обов`язків та відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" є підставою для стягнення суми виплаченого матеріального забезпечення. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 1212 ЦК України зобов`язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. В статті 1215 ЦК України встановлено як загальне правило (поверненню не підлягає допомога, яка виплачена юридичною особою добровільно), так і виключення з нього - відсутність розрахункової помилки зі сторони платника та недобросовісність з боку набувача. Наявність хоча б однієї з таких підстав виключає можливість застосування загального правила. Тобто, відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін. Аналогічна позиція висловлена Верховним судом в постанові від 20.02.2018 р. у справі №174/406/16-ц, тому вказана грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Позивач посилається на те, що грошові кошти у розмірі 6 219,65 грн, які отримані відповідачем є такими, що безпідставно ним набуті, а тому вказані кошти підлягають поверненню відповідно до положень ст. 1212 ЦК України. Відповідно до положень ст.13, 81\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Однак, судом не встановлено факту недобросовісного набуття таких коштів. Як встановлено в судовому засіданні, згідно з витягу з наказу командира в/ч [NUMBER] №42 від 25.02.2022р. відповідач призначений на посаду, присвоєно військове звання та зарахований на всі види забезпечення та на харчування з 25.02.2022р. Вважати таким, що з [PERSON] з 25.02.2022р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Так, з пояснень відповідача вбачається, що останній був 25.02.2022 р. призначений на посаду у в/ч [NUMBER] та в подальшому був скерований в зону бойових дій. Також вбачається, що у зв`язку із активними бойовими діями та відсутністю зв`язку відповідач зміг відправити повідомлення про перебування на службі лише 15 березня 2023 року. При цьому він повідомив працівнику Центру всю необхідну інформацію про своє місце служби, військову частину у якій служить, але пояснив, що з об`єктивних причин не може взяти довідку і надати Центру, оскільки перебуває на передовій, а військова частина знаходиться в тилу. Суд приходить до переконання, що мобілізація [PERSON] та вибуття до району виконання бойових завдань з 25 лютого 2023 року є вагомою та поважною обставиною, яка перешкоджала у належному повідомленні позивача про причини неявки та про зайнятість відповідача. Суд враховує, що відповідач при виникненні можливості повідомив про прийняття на військову службу, а саме 15 березня 2023 року. Таким чином, факт проходження військової служби у зв`язку із збройною агресії російської федерації суд не може вважати проявом недобросовісності. А тому суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову має бути відмовлено в повному обсязі. В зв`язку з відмовою у задоволенні позову слід залишити за позивачем судові витрати, понесені позивачем.

Outcome: dismissed