Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. від 19.12.2022р. роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя у самостійні провадження (а.с. 1). Ухвалою судді Наумової О.С. від 23.12.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у цивільній справі №201/10366/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 42). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2014р. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу придбаний автомобіль «Mazda СХ-5», VIN [NUMBER] , рік випуску 2017, реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 07.09.2021р. Відповідно до оцінки від 13.10.2022р. вартість транспортного засобу складає 750048, 00 грн. без ПДВ. Вартість 1/2 частини складає 375024, 00 грн. без ПДВ. Автомобіль належить подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач бажає поділити майно шляхом визначення за ним 1/2 частки автомобіля. На підставі викладеного, просив здійснити поділ автомобіля Mazda СХ-5, VIN [NUMBER] , рік випуску 2017, реєстраційний номер [NUMBER] , визнавши за сторонами право власності по 1/2 частин автомобіля. Відповідачка позовні\~вимоги не\~визнала.\~03.07.2023р. надала відзив\~на позовну\~заяву (а.с. 76-80), у якому зазначила, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.01.2023р. у справі № 201/7794/22 шлюб, шлюбні відносини фактично припинені з вересня 2022 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання дитина залишилась проживати з матір`ю, спір про визначенні місця проживання дитини відсутній. Відповідачка повністю займається вихованням дитини, яка перебуває на її утриманні. Позивач добровільно виплачує аліменти на утримання дитини, однак, у розмірі, якого не достатньо для всестороннього розвитку дитини та забезпечення достатнього рівня життя дитини. Ведуться перемовини щодо укладання договору про сплату аліментів, поділ майна. У разі досягнення домовленості позивач пообіцяв відкликати даний позов, чого не виконує. Повідомила, що позивач за розподілені набуті у шлюбі спільні бюджетні кошти, після розірвання шлюбу придбав власний автомобіль марки Toyota Camry, 2013 року випуску, VIN [NUMBER] , дата реєстрації - 17.05.2023р, номер та серія знака [NUMBER] . Натомість забрав технічний паспорт на спірний автомобіль, не обслуговує автомобіль, відповідачка несе витрати на його утримання. Автомобіль використовується нею для пересування із дитиною, у власній діяльності, для відвідування і догляду за своїми батьками. З урахуванням наведеного, просила визнати за позивачем право власності на частину автомобіля, у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Також відповідачка подала 24.08.2023р. пояснення і клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яким долучила відповідь на адвокатський запит про підтвердження факту придбання позивачем автомобіля Toyota Camry, 2013 року випуску (а.с. 102 105). Позивач в судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю (а.с. 111). Відповідачка також надала заяву про розгляд справи без її участі, просила у задоволенні позову відмовити (а.с. 112). Суд, з`ясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2014р. (а.с. 14). Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.01.2023р. у справі № 201/7794/22, яке набрало законної сили 02.03.2023р., шлюб між сторонами - розірвано (а.с. 86-89). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу придбаний автомобіль «Mazda СХ-5», VIN [NUMBER] , рік випуску 2017, реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 07.09.2021р., що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Власником є відповідачка [PERSON] (а.с 16). Отже, майно придбане сторонами під час перебування у шлюбі. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України. Як встановлено по справі спірні автомобілі придбано під час перебування сторін у шлюбі, зокрема, для забезпечення потреб сім`ї, а тому в силу викладених вимог Закону він вважається спільним сумісним майном подружжя. Спірне майно є неподільним і, враховуючи зміст позовних вимог, за кожною із сторін слід визнати право на рівну частку в ньому. При вирішенні спору суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що незалежно від того, на кого з подружжя зареєстроване право власності на майно, придбані ними легковий автомобіль, належать дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а тому за кожним із них слід визнати право власності на 1/2 його частину. Між сторонами відсутня згода щодо присудження кожного автомобіля одній із сторін з присудженням іншій стороні грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо доводів відповідачки про відступлення від принципу рівності часток при поділі майна подружжя суд зазначає, що за час шлюбу шлюбний договір (контракт) сторони не укладали, передбачені законом підстави для відступлення від засад рівності часток відсутні, а проживання дитини з відповідачкою, з огляду на встановлені обставини та положення статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Крім того, жадних доказів, на які посилається відповідачка, які могли б бути підставою для відступлення від принципу рівності часток відповідачка суду не надала. Окрім того, результатами поділу спірного автомобіля по часток кожному із подружжя, відповідачка залишається власником половини автомобіля і може користуватися ним нарівні із позивачем, у т.ч. для задоволення власних потреб та потреб дитини. У зв`язку із чим, позовні вимоги про поділ спільного майна підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 3750,20\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved