Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

12 січня 2023 року до суду надійшла вказана позовна заява. В своїх вимогах позивач просить: - стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №50020214 від 12.11.2021 року, яка станом на 02.12.2022 року становить 1 215 968,76 грн.; - зазначити в рішенні про нарахування 0,01% річних на розмір заборгованості відповідача до моменту повного виконання рішення суду; - в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором №50020214 від 12.11.2021 року, яка станом на 02.12.2022 року становить 1 215 968,76 грн. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки Audi, модель Audi e-tron SB 55 quattro S line, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 0 куб. см., рік випуску 2021, державний номер [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачу, шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження»; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору - 18 239,53 грн. та витрат на професійну правничу допомогу - 23 500,00 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 12.11.2021 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір №50020214, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 1 179 005,60 грн. строком на 24 місяці. Також, позивач передав відповідачу грошові кошти в додатковий кредит у розмірі 406 756,94 грн. для сплати страхових платежів відповідно до договору страхування. За користування кредитними коштами сторони вирішили встановити відсоткову ставку на рівні 0,01% річних для розрахунку з 1 по 24 щомісячний платіж та 11,99% річних для розрахунку починаючи з 25-го щомісячного платежу. Цільовим призначенням кредиту було придбання автомобіля марки Audi, модель Audi e-tron SB 55 quattro S line, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 0 куб. см., рік випуску 2021. Крім того, у вказаному кредитному договорі сторони погодили, що заставою за цим договором забезпечуються всі вимоги позивача, предметом якої є автомобіль марки Audi, модель Audi e-tron SB 55 quattro S line, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 0 куб. см., рік випуску 2021. З дати отримання кредиту до лютого 2022 року позичальник вчасно здійснював оплату платежів за кредитним договором, однак, з березня 2022 року перестав здійснювати платежі, чим порушив свої зобов`язання, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в загальному розмірі 1 215 968,76 грн., яка складається з: 277 112,96 грн - частина Кредиту та нарахованих процентів за черговими платежами згідно Графіку погашення кредиту за період з 16.03.2022 по 31.08.2022; 101 690,10 грн - частина Додаткового кредиту та нарахованих процентів за черговими платежами згідно Графіку погашення кредиту за період з 16.03.2022 по 31.08.2022; 816 815,17 грн - достроково неповернена сума кредиту; 20,81 грн - проценти, нараховані на непогашену Суму кредиту за п. 10.7 Загальних умов за період з 01.09.2022 по 02.12.2022; 20 329,72 грн - відшкодування страхових платежів згідно п. 5.6 Загальних умов. А тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, як зазначено в заяві, тому суд на підставі положень статей 223 та 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи у відсутність сторін. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.11.2021 року між ТОВ «Порше Мобіліті» (далі - Компанія) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Кредитний договір №50020214, відповідно до умов якого позивач надав Позичальнику кредит у розмірі 1 179 005,60 грн. строком на 24 місяці. Також, позивач передав відповідачу грошові кошти в додатковий кредит у розмірі 406 756,94 грн. для сплати страхових платежів відповідно до договору страхування. За користування кредитними коштами встановлено відсоткову ставку на рівні 0,01% річних для розрахунку з 1 по 24 щомісячний платіж та 11,99% річних для розрахунку починаючи з 25-го щомісячного платежу. Цільовим призначенням кредиту було придбання автомобіля марки Audi, модель Audi e-tron SB 55 quattro S line, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 0 куб. см., рік випуску 2021. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, 15 листопада 2021 року позивач перерахував на банківський рахунок ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» кошти в розмірі 1 179 005,60 грн, виконавши зі свого боку зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до додатку до кредитного договору №50020214 сторонами було узгоджено графік погашення кредиту, в якому визначено щомісячні дати платежу, суми платежу за розрахунковий період, щомісячний розмір погашення суми кредиту, щомісячний розмір процентів за користування кредитом, а також щомісячний розмір погашення сум додаткового кредиту та щомісячні суми процентів за додатковим кредитом. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] відповідач набув право власності на автомобіль Audi, рік випуску 2021, державний номер [NUMBER] . 08 серпня 2022 року позивачем, у зв`язку з неналежним виконання позичальником (відповідачем) умов кредитного договору від 12.11.2021 року, було надіслано вимогу про дострокове повернення несплаченої суми кредиту в розмірі 816 815,17 грн. та несплачених чергових платежів за кредитним договором в розмірі 314 514, 85 грн., які включають частину суми кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, частину додаткового кредиту та проценти за його користування. Крім того, у вказаній вимозі зазначено, що разом з цією вимогою в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна буде зареєстровано відомості про звернення стягнення на предмет застави, з урахуванням укладеного між товариством та позичальником договору застави транспортного засобу. Така вимога була надіслана відповідачу на адресу: [ADDRESS] , поштове відправлення №0503202640810, та не була отримана ним. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 02.12.2022 року становить: 277 112,96 грн - частина Кредиту та нарахованих процентів за черговими платежами згідно Графіку погашення кредиту за період з 16.03.2022 по 31.08.2022; 101 690,10 грн - частина Додаткового кредиту та нарахованих процентів за черговими платежами згідно Графіку погашення кредиту за період з 16.03.2022 по 31.08.2022; 816 815,17 грн - дострокового неповернена сума кредиту; 20,81 грн - проценти, нараховані на непогашену Суму кредиту за п. 10.7 Загальних умов за період з 01.09.2022 по 02.12.2022; 20 329,72 грн - відшкодування страхових платежів згідно п. 5.6 Загальних умов, а загальна сума заборгованості складає 1 215 968,76 грн. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача суми страхових платежів у розмірі 20 329,72 грн, то суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки копія Договору добровільного страхування наземного транспорту №гк123653Гак1ф від 26.10.2021 року, яка міститься в матеріалах справи не підписана відповідачем, а тому відсутні підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за страховими платежами на користь ТОВ «Порше Мобіліті». Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості, яка станом на 02.12.2022 року становить: 277 112,96 грн - частина Кредиту та нарахованих процентів за черговими платежами згідно Графіку погашення кредиту за період з 16.03.2022 по 31.08.2022; 101 690,10 грн - частина Додаткового кредиту та нарахованих процентів за черговими платежами згідно Графіку погашення кредиту за період з 16.03.2022 по 31.08.2022; 816 815,17 грн - достроково неповернена сума кредиту; 20,81 грн - проценти, нараховані на непогашену Суму кредиту за п. 10.7 Загальних умов за період з 01.09.2022 по 02.12.2022, з відповідача у загальному розмірі 1 195 639,04 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про зазначення в рішенні суду про стягнення 0,01% річних нарахованих на розмір заборгованості до моменту повного виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 вказано, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як вбачається з кредитного договору №50020214 від 12.11.2021 року, останній був укладений строком на 24 місяці, тобто до 12.11.2023 року. При цьому позивач у своїх вимогах просив суд стягнути достроково неповернуту суму кредиту та відсотків в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України та яка була задоволена судом, отже суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача щодо зазначення в рішенні суду про стягнення 0,01% річних нарахованих на розмір заборгованості до моменту повного виконання рішення суду. Стосовно вимоги про звернення стягнення на предмет застави, суд зазначає таке. Так, у кредитному договорі №50020214 від 12.11.2021 року сторони погодили, що заставою за цим договором забезпечуються всі вимоги позивача, предметом якої є автомобіль марки Audi, модель Audi e-tron SB 55 quattro S line, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 0 куб. см., рік випуску 2021. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. В силу ст. 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно положень ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 591 ЦК України визначено, що реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається у порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду, серед іншого, зазначається загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом (у тому числі передача цінних паперів електронної форми існування у власність обтяжувача відповідно до законодавства про депозитарну систему України); 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери. 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №50020214 від 12.11.2021 року звернути стягнення та предмет застави, а саме автомобіль марки Audi, модель Audi e-tron SB 55 quattro S line, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 0 куб. см., рік випуску 2021. Крім того, у відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Крім того у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ТОВ «Порше Мобіліті» у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію договору про надання правничої допомоги від 24.05.2021 року, де встановлено суму винагороди в розмірі 23 500,00 грн.; копію заявки на надання професійної правничої допомоги №27 від 05.12.2022 року; копію платіжного доручення №0051004675 від 19.12.2022 року на суму 11 750,00 грн. Проаналізувавши зміст перелічених документів, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено відповідними доказами обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості у своїй сукупності, однак враховуючи, що позов був задоволений частково, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ПоршеМобіліті» судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 44 913,87 грн., з яких: 15 510,00 грн. - судові витрати на професійну правничу допомогу; 29 403,87 грн. - судові витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial