Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

16 серпня 2021 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя звернулася [PERSON] з позовом про витребування грошей із чужого незаконного володіння, стягнення суми інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що вона є донькою і спадкоємцем [PERSON] , смерть якої сталася [INFO] і яка на випадок своєї смерті склала заповіт, яким усе належне їй майно заповідала позивачці. У встановлений законом строк позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а 18 жовтня 2019 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у відповідності до якого спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з неотриманої пенсії в сумі 201703 грн. 69 коп., що належала спадкодавцю. 23 жовтня 2019 року вона звернулась до Шевченківського відділу обслуговування громадян м. Запоріжжя управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з письмовою заявою щодо видачі їй пенсії у вказаному розмірі, не отриманої матір`ю за життя, проте у виплаті зазначених сум їй було відмовлено з посиланням на те, що у відповідності до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонеру з числі військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника. Як зазначено у відповіді управління Пенсійного фонду, вказані суми підлягають виплаті, якщо звернення за ними надійшло не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера. Позивач зазначає, що вона не звернулась до структурного підрозділу Пенсійного фонду протягом шести місяців після смерті матері, оскільки Шевченківським відділом обслуговування громадян м. Запоріжжя на запит нотаріуса, яка оформлювала отримання позивачкою спадщини після смерті матері, була надана відповідь, що підставою для виплати неотриманої [PERSON] пенсії в розмірі 201703 грн. 69 коп. є свідоцтво про право на спадщину після смерті особи, якій належало право на цю пенсію. Після згаданої інформації підрозділу Пенсійного фонду нотаріус отримала ще одне звернення співробітників відповідача, в якому було наявне посилання на ст. 61 Закону та твердження про неможливість отримання вказаної суми спадкодавцями померлого пенсіонера. Так як вказана грошова сума належала спадкодавцю, але не була ним одержана за життя, в силу ст. 1227 ЦК України вона входить до складу спадщини, і позивачка як спадкоємець за заповітом, яка реалізувала своє право на спадщину, вправі на неї претендувати. Через невизнання відповідачем права позивача на спадщину та відмову у виплаті належних позивачу грошових коштів у сумі 201703 грн. 69 коп. вона змушена звернутися до суду за захистом свого права. У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на її користь 201703 грн. 69 коп., що належать їй на підставі свідоцтва від 18.10.2019 року про право на спадщину за заповітом, три відсотки річних від суми боргу в сумі 10991 грн., інфляційні втрати в сумі 23302 грн. 41 коп., а також встановлену статтями 549, 551 ЦК України пеню за невиконання грошового зобов`язання на рівні облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення в сумі 61052 грн. 46 коп. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. Заходи забезпечення позову, доказів судом не застосовувались. В судове засідання позивач не з`явилась; її представник надав суду письмове звернення з проханням про вирішення справи у його відсутність, задоволення позову, а також про вирішення спору при заочному розгляді справи. Представник відповідача в судове засідання 14 серпня 2023 року, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, клопотання про відкладення судового розгляду або про вирішення спору без його участі суду не надав. При цьому від представника відповідача до суду надійшов письмовий відзив. Третя особа надала суду клопотання, яке містить прохання про проведення судового розгляду без її участі. За вказаних обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України розв`язує справу у відсутність її учасників. З відзиву відповідача випливає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не визнає позов у повному обсязі з огляду на таке. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у відповідності до якого позивач набуває права на неотриману пенсію спадкодавця [PERSON] , що видане 18 жовтня 2019 року приватним нотаріусом запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Котляр А.І., містить необ`єктивні відомості щодо обліку спадкодавця в Шевченківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України, оскільки такий підрозділ Пенсійного фонду припинений як юридична особа ще 24 липня 2019 року, а Шевченківський відділ обслуговування громадян м. Запоріжжя Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України, посилання на лист якого наявне в свідоцтві, не є юридичною особою. У зв`язку з викладеним означені в свідоцтві про право на спадщину грошові кошти, що становлять неотриману [PERSON] пенсію, не можуть бути видані її спадкоємцям. Що стосується виду пенсії по інвалідності, яку отримувала [PERSON] , вона була призначена у відповідності до вимог Закону № 2262, за змістом статті 61 якого суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числі військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членом його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При цьому батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера. Позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату неотриманої її матір`ю пенсії з пропуском шестимісячного строку після смерті [PERSON] , а саме: [INFO] , що зумовило відмову у виплаті означеної суми на підставі наведеної норми Закону № 2262. Крім наведеної підстави для відмови у виплаті недоотриманої пенсії, її виплату позивачці навіть за умови її вчасного звернення до відповідача з відповідною заявою унеможливлює той факт, що пенсіонер [PERSON] померла в м. Донецьку, як випливає із свідоцтва про її смерть, тоді як позивачка на момент смерті [PERSON] проживала в м. Запоріжжі, а у відповідності до змісту статті 61 Закону на неотриману пенсіонером пенсію вправі претендувати лише ті особи, що проживали разом з ним на день смерті. Оскільки позивач пропустила строк звернення до відповідача з заявою щодо виплати недоотриманої пенсії та не надала доказів на підтвердження спільного проживання із померлою пенсіонеркою на день смерті останньої, у відповідача відсутні правові підстави для виплати недоотриманої пенсії. Що стосується вимог про сплату інфляційних втрат та трьох відсотків річних, вони не підлягають задоволенню, оскільки до складу спадщини входить лише розмір недоотриманої пенсії, що була нарахована спадкодавцю за життя. І так як інфляційні втрати та три проценти річних не нараховувались за життя [PERSON] , права на їх отримання у її спадкоємиці не виникло. Окрім того, стаття 625 ЦК України, якою передбачено сплату інфляційних втрат та трьох відсотків річних, внормовує відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, в тому числі сплатити гроші, або утриматися від вчинення певної дії, між тим між сторонами існують правовідношення, пов`язані з виплатою соціальних нарахувань, що означає відсутність правових підстав для висування вказаної вимоги. З описаних міркувань, на думку представника відповідача, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення пені на рівні облікової ставки Національного банку України. Окрім того, відзив містить умовиводи про те, що вказаний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, оскільки він виник з приводу невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, тому відноситься до категорії публічних спорів. У зв`язку з викладеним представник позивача просить про відмову у задоволенні позову. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких міркувань. Судом встановлено, що позивач, яка є донькою і спадкоємицею за заповітом [PERSON] , чия смерть сталася [INFO] , [INFO] отримала свідоцтво про право на спадщину, зокрема на недоотриману пенсію у розмірі 201\~703 грн. 60 коп., що належала спадкодавцю, яка перебувала на обліку та отримувала пенсію у Шевченківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України (а. с. 12). З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом після смерті її матері. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України. Правовідносини спадкування внормовані Книгою шостою ЦК України. За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК). Виняток з цього правила у відповідності до ст. 1219 ЦК України становлять права та обов`язки, які нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, та не могли б належати іншій особі і за життя спадкодавця як такі, що пов`язані з життєдіяльністю певної особи. Проте суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (ст. 1227 ЦК України). Аналогічні положення містить стаття 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка так внормовує порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, - сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у\~частині другій\~статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали (частина 1 ст. 52). У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (частина 4 ст. 52). Таким саме\~чином внормовано\~виплату недоодержаної\~у зв`язку\~із смертю\~пенсіонера пенсії\~статтею 91\~Закону України\~«Про пенсійне\~забезпечення»,\~за змістом\~якої суми\~пенсії,\~що належали\~пенсіонерові і\~залишилися недоодержаними\~у зв`язку\~з його\~смертю,\~передаються членам\~його сім`ї,\~а в\~разі їх\~відсутності -\~входять до\~складу спадщини. З наведених положень законодавства випливає, що перелічені в статті 1227 ЦК України майнові блага, хоча й пов`язані з особою померлого, проте повинні бути передані членам його сім`ї або утворити спадкову масу, якщо за життя вони були нараховані (присуджені) спадкодавцю, але не були ним одержані. Положення статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, оскільки цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду. Положення статті 52 впорядковують механізми отримання пенсії померлих пенсіонерів в залежності від кола осіб, які на них претендують, та визначають подію, умови, час, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. При цьому недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня смерті пенсіонера, а у випадку ж відсутності членів сім`ї, що проживали разом з пенсіонером на момент смерті останнього, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Означена позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року в справі № 428/6685/19, і її у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує суд при розв`язанні подібних правовідносин. Здійснення права на спадкування врегульовано Главою 87 ЦК України. Спадкоємець за заповітом чи за законом може прийняти спадщину або не прийняти її, як випливає із змісту ч. 1 ст. 1268 ЦК України Згідно із ч. 5 cт.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК). Як зазначено судом, позивач, яка є спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом, здійснила право на прийняття спадщини, звернувшись у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і отримала свідоцтво про право на спадщину, до складу якої входять і 201703 грн. 69 коп. нарахованої спадкодавцеві, але не отриманої нею за життя, пенсії. За вказаних обставин право позивачки є таким, що підлягає захисту на підставі наведених положень закону, оскільки позивач набула права на отримання належних спадкодавцеві виплат, що не отримані нею за життя, в порядку спадкування. У зв`язку з викладеним суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про відсутність у позивачки права на отримання нарахованої її матері пенсії через пропуск строку звернення за одержанням пенсії та відсутністю доказів спільного проживання разом з матір`ю, оскільки позивач звернулась до відповідача не як член родини, що проживав разом із пенсіонером, а як спадкоємець, який реалізував право на прийняття і отримання спадщини у встановленому порядку. Твердження представника відповідача на те, що у відповідності до ст. 61 Закону України № 2262-ХП від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» про те, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, також не впливають на умовивід суду про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з такого. Як випливає з наведених положень Цивільного Кодексу України, законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, неотримана пенсіонером, але нарахована йому пенсія входить до складу спадщини у випадках відсутності членів сім`ї, які проживали разом з ним, або незвернення членів сім`ї пенсіонера до органів Пенсійного фонду для отримання неотриманої ним пенсії протягом шести місяців після смерті пенсіонера. Судом встановлено, що [PERSON] отримувала пенсію згідно Закону України № 2262-ХП від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; розмір невиплаченої пенсії за період з 1 лютого 2017 року по 30 квітня 2019 року складає 201703 грн. 69 коп. (а. с. 15, 16). У відповідності до ст. 61 Закону України № 2262-ХП від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на яку як на підставу для відмови у виплаті спірної суми посилається представник відповідача, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Вказана норма містить ті ж самі приписи, що і наведені стаття 1227 ЦК України, стаття 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», стаття 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині права членів сім`ї померлого пенсіонера, які проживали разом з ним на момент смерті, на отримання нарахованої пенсіонерові, але не отриманої ним, пенсії в разі звернення до Пенсійного фонду протягом шести місяців після смерті пенсіонера. Разом з тим в статті 61 Закону України № 2262-ХП є посилання на те, що означені виплати не включаються до складу спадщини, що суперечить змісту згаданих вище положень ЦК, законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, законодавства про пенсійне забезпечення. Згідно із ст. ст. 3, 8 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. За змістом ст. ст. 21, 22, 64 Основного Закону права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Хоча статтею 61 Закону України № 2262-ХП від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і встановлено, що суми неотриманої пенсіонером пенсії не входять до складу спадщини, проте суд не вбачає підстав для їх застосування при вирішенні спору, оскільки вони суперечать ст. 1227 ЦК України, ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які гарантують захист права спадкоємця померлого пенсіонера на отримання нарахованої, але не отриманої за життя пенсії. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо це право оспорюється, а також у разі втрати їм документу, який засвідчує його право власності. [PERSON] здійснила право на спадщину, склад спадщини утворює неотримана її матір`ю пенсія, яку безпідставно утримує відповідач, тому суд доходить висновку про необхідність застосування захисту права позивача в обраний нею спосіб та задовольнити її вимоги в цій частині. Вирішуючи питання про покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання, встановленої статтею 625 ЦК України, а також про стягнення пені, передбаченої статтею 549 ЦК України, суд виходить з такого. Статтею 625 ЦК України внормовано відповідальність за порушення грошового зобов`язання, за змістом якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та у випадку прострочки виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Поняття зобов`язання наведене в статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Виконання зобов`язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), яка є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ст. 549 ЦК України). Неустойка може бути застосована в зобов`язанні і як вид відповідальності за порушення зобов`язання (ст. ст. 611, 624 ЦК України), тобто неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. З наведених положень законодавства випливає, що такі заходи забезпечення та відповідальності, як стягнення неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, можуть бути застосовані лише до сторони у зобов`язанні. Разом з тим сторони в справі не пов`язують жодні права та обов`язки зобов`язального характеру, а до правовідносин сторін суд застосував положення цивільного законодавства про спадкування, за яких спадкоємцеві належить право на отримання в порядку спадкування лише нарахованої, але не виплаченої пенсіонерові пенсії, невчасна виплата якої не тягне відповідальності, встановленої законом. У зв`язку з викладеним суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Судовий збір, попередньо оплачений позивачкою, підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: partial