Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

МТСБУ 03.12.2021 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27.06.2018 року о 18:45 год. на 38 км автодороги Т-0410 (Дніпро-Магдалинівка-Котовка) сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ, д.н.з. [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Skoda, д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Особою винною в скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди є відповідач. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована не була. Позивач відшкодував потерпілій особі майнову шкоду в розмірі 95\~864,41 грн., а також відшкодував витрати, пов`язані із здійсненням експертного визначення вартості збитків в сумі 3 000,00 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати в розмірі 98\~864,41 грн.; судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 19\~772,88 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.01.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2022 року позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати в розмірі 98 864,41 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2023 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2022 року по цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про стягнення витрат, пов`язаних із регламентною виплатою скасовано. Представник позивача у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Полтавець Т.О. письмово просила розглядати справу без її участі, в задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на те, що позивачем пропущений трьохрічний строк позовної давності, оскільки дорожня-транспортна пригода мала місце 27 червня 2018 року, а до суду із даним позовом позивач звернувся лише 03 грудня 2021 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 27.06.2018 року о 18:45 год. на 38 км автодороги Т-0410 (Дніпро-Магдалинівка-Котовка) сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ, д.н.з. [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Skoda, д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] (а.с. 7). Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2018 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП у відношенні [PERSON] у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. При цьому, встановлено наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 12). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. На підставі п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована не була (а.с. 8). [PERSON] є власником транспортного засобу Skoda, д.н.з. [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 11). 03.07.2018 року [PERSON] , скориставшись своїм правом на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подала заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 10). Відповідно до висновку № ZU160718 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки вартості матеріальних збитків від 06.08.2018 року, вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу Skoda, д.н.з. [NUMBER] , становить 105\~565,22 грн. (а.с. 14-32). Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. В зв`язку з настанням події, передбаченої ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ на підставі довідки № 1 від 28.11.2018 року, наказу № 11186 від 03.12.2018 року, довідки № 2 від 09.01.2019 року, наказу № 244 від 09.01.2019 року (а.с. 38-42) здійснило [PERSON] виплату страхового відшкодування в розмірі 95\~864,41 грн. та витрат, пов`язаних із здійсненням експертного визначення вартості збитків в сумі 3 000,00 грн. (а.с. 40, 43). На підставі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд зауважує наступне. У п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв`язку з порушенням умов договору страхування. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Тобто, перебіг позовної давності в даному випадку слід відраховувати від моменту виплати страхового відшкодування, а саме: 04.12.2018 року. З даним позовом до суду позивач звернувся 30.11.2021 року, тобто в межах строку позовної давності. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємозв`язку у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги МТСБУ законні та обґрунтовані, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати в розмірі 98 864,41 грн. (95 864,41 грн. + 3 000,00 грн. = 98 864,41 грн.). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд виходить із наступного. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України ). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 викладено висновок про те, що для компенсації витрат на правничу допомогу на підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обсягу наданих послуг правничої допомоги, а також факту оплати за надану правничу допомогу, зокрема: документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги (квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або іншого банківського документа, касових чеків, тощо). З урахуванням\~викладеного суд\~не вбачає\~підстав для\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 19 772,88 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. (а.с. 44). На підставі викладеного,

Outcome: approved