Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

08 червня 2023 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.07.2007 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: дочку - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Наразі шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб існує лише формально. Утворивши родину, не змогли її зберегти, кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Втрачено почуття любові, взаємоповаги один до одного, між ними часто відбуваються безпідставні сварки і непорозуміння, постійні розбіжності в усьому, через які склалися неприязні відносини. Нічого спільного між ними як подружжям не залишилося. Спільного господарства вони не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Таким чином шлюб існує формально. Вважає, що подальше спільне сімейне життя неможливе, тому вона просить шлюб розірвати. 11.07.2023 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 21.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області, зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21.07.2007 року серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: дочку - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, від 10.12.2007 року серія [NUMBER] та від 17.07.2012 року серія [NUMBER] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, шлюб існує лише формально. Утворивши родину, не змогли її зберегти, кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Втрачено почуття любові, взаємоповаги один до одного, між ними часто відбуваються безпідставні сварки і непорозуміння, постійні розбіжності в усьому, через які склалися неприязні відносини. Нічого спільного між ними як подружжям не залишилося. Із позову, заяв сторін, поданих на адресу суду встановлено, що подальше спільне проживання між ними є неможливим, сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд приходить до висновку, що відносини, які склалися між подружжям, вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливим, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи відсутність заяви позивачки, її прізвище слід залишити без змін - [PERSON] . Враховуючи заяву позивачки судові витрати слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved