Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про звільнення від заборгованості за аліментами та сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 28.07.2005 між сторонами зареєстрований шлюб. У даному шлюбі народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30.08.2021 з позивача на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн на кожну дитину щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 16.06.2021 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Постановою головного державного виконавця Теребовлянського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) за заявою відповідача відкрито виконавче провадження № 70518840 з виконання вказаного вище рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30.08.2021 про стягнення аліментів. Станом на 17.02.2023 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з червня 2021 року до лютого 2023 року становить 44814,95 грн. Позивач зазначив, що не погоджується з фактом існування заборгованості та з продовженням стягнення на користь відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей, оскільки діти сторін на момент пред`явлення позову про стягнення аліментів, у період нарахування позивачу заборгованості зі сплати аліментів та станом на даний час проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні. Також позивач є опікуном дитини з інвалідністю, яка постійно потребує особливого догляду та матеріального забезпечення. Також восени 2022 року відповідач переїхала від позивача, однак діти залишились проживати з позивачем та з вказаного періоду повністю перебувають на утриманні позивача. При цьому відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та забирає дітей виключно на вихідні. Кошти, які відповідач отримує від позивача в якості сплати аліментів, відповідач витрачає на власні потреби. Крім цього, позивач не погоджується з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, оскільки за період з червня 2021 року до лютого 2023 року добровільно сплатив на користь відповідача кошти на загальну суму 37185,93 грн з призначенням платежу «оплата за аліменти» та кошти на загальну суму 26837,69 грн, які не містили інформації про призначення платежу. Такі квитанції не були враховані державним виконавцем як сплата аліментів на утримання малолітніх дітей. За таких підстав позивач просить звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами згідно з виконавчим листом № 606/1235/21, виданим 30.08.2021 Теребовлянським районним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за період з 16.06.2021 до 17.02.2023 у сумі 44814,95 грн, а також звільнити [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , призначених рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30.08.2021, та відкликати з Теребовлянського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) виконавчий лист № 606/1235/21, виданий 30.08.2021 Теребовлянським районним судом Тернопільської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей. 16.03.2023 ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливки Л.М. відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 головуючою суддею для розгляду цієї справи визначено суддю Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Марциновську І.В. 07.04.2023 прийнято до свого провадження вказану цивільну справу, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 08.05.2023, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 08.05.2023 судове засідання відкладено на 07.06.2023 у зв`язку з викликом свідків. 05.06.2023 засобами поштового зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому відповідач позов не визнала, заперечувала проти задоволення позову та просила у позові відмовити. Відзив мотивований тим, що з червня 2020 року діти проживають разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Так, у 2020 році відповідач звернулась до суду з заявою про розірвання шлюбу, однак враховуючи те, що позивач наполягав та збереженні сім`ї, відповідач відкликала позовну заяву. Однак станом на даний час стосунки сторін не покращились та шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Вказані обставини призвели до повторного звернення відповідача до суду з заявою про розірвання шлюбу, яка перебуває на розгляді у Теребовлянському районному суді Тернопільської області. Крім цього, враховуючи те, що позивач не приймав участі в матеріальному утриманні дітей, відповідач була змушена звернутися з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30.08.2021 позов про стягнення аліментів задоволено частково. Вказане рішення пред`явлене відповідачем до примусового виконання. З метою належного утримання дітей відповідач прийняла рішення про працевлаштування. Однак приймаючи графік роботи відповідача, сторони домовились, що після навчання позивач забиратиме дітей до себе, на що позивач погодився з умовою його офіційного оформлення як одержувача соціальної допомоги на дитину-інваліда. Після завершення робочого часу відповідач приїздила до позивача та забирала дітей за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] . Відтак діти проживали з відповідачем та перебували на її утриманні. Також сплачені позивачем за період з червня 2021 року до лютого 2023 року кошти на загальну суму 26837,69 грн, які не містили інформації про призначення платежу, є соціальною допомогою на утримання дитини з інвалідністю, які позивач отримував та перераховував відповідачу. 07.06.2023 позивач подав відповідь на відзив, в якій позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, а також зазначив про необґрунтованість та безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві. 07.06.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 26.06.2023 у зв`язку з неотриманням стороною відповідача відповіді на відзив. 26.06.2023 судове засідання відкладено на 22.08.2023 у зв`язку з неотриманням судом заперечень відповідача. 27.06.2023 засобами поштового зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшли заперечення відповідача, у яких відповідач позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Бочан М.І. позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просили позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Дяків О.Я. позов не визнала з підстав, викладених у відзиві та запереченнях, та просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що діти сторін проживають з відповідачем та перебувають на її повному утриманні. Не заперечувала, що приймаючи до уваги робочий графік відповідача, іноді діти після школи перебували у позивача, однак після завершення робочого часу відповідач забирала дітей за місцем спільного проживання. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача за адресою: [ADDRESS] . Свідок показала, що у сторін було два місця проживання. Періодично сторони проживали за адресою: [ADDRESS] та періодично за адресою: [ADDRESS] . Діти сторін відвідують школу, яка знаходиться неподалік вул. Стадникової в м. Тернополі. Періодично діти перебували за місцем проживання позивача, який відводив їх у школу. Також зазначила, що позивач купував дітям одяг на ринку, після чого діти приходили та хвалилися наявними в них обновками. Заслухавши пояснення учасників справи та показання свідка, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 1-3 ст. 181 СК України). Суд встановив, що 28.07.2005 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) складений актовий запис № 52. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Вказане підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 18). Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08.08.2023 у справі № 606/2206/22 шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується інформацією, яка міститься у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. У даному шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Указані обставини підтверджуються копіями повторних свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 16, 17). Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 31.08.2021 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн на кожну дитину щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 16.06.2021 і до досягнення старшою дитиною повноліття. На виконання вказаного вище рішення суду 30.08.2021 виданий виконавчий лист № 606/1235/21 (а.с. 28). Частина 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Відтак виконавчий лист про стягнення з позивача аліментів міг бути пред`явлений відповідачем до досягнення дітьми повноліття. 09.12.2022, тобто в межах строку, визначеного Законом України «Про виконавче провадження», [PERSON] звернулась до Теребовлянського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) з заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 606/1235/21, виданого 30.08.2021 Теребовлянським районним судом Тернопільської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей (а.с. 23). Постановою головного державного виконавця Теребовлянського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) П`ятковського В.І. від 09.12.2022 відкрито виконавче провадження № 70518840 з виконання вказаного вище виконавчого листа (а.с. 22). Також постановою головного державного виконавця Теребовлянського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління юстиції П`ятковського В.І. від 13.02.2023 звернуто стягнення на доходи [PERSON] , які останній отримує в Управлінні соціальної політики Тернопільської міської ради (а.с. 24). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 17.02.2023 (а.с. 26) станом на 17.02.2023 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів згідно з виконавчим листом № 606/1235/21, виданим 30.08.2021 Теребовлянським районним судом Тернопільської області, за період з червня 2021 року до лютого 2023 року становить 44814,95 грн. Частина 2 ст. 197 СК України визначає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Указана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Так, заявляючи позовну вимогу про звільнення від сплати заборгованості за аліментами за період з 16.06.2021 до 17.02.2023 у сумі 44814,95 грн та сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, позивач покликався на те, що з осені 2022 року відповідач переїхала від позивача та діти залишились проживати з позивачем, а тому з вказаного періоду часу повністю перебували на утриманні позивача, що є обставиною, яка має істотне значення у розумінні ст. 197 СК України і є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Крім цього, позивач вказав, що не погоджується з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, оскільки за період з червня 2021 року до лютого 2023 року добровільно сплатив на користь відповідача кошти на загальну суму 26837,69 грн, які не містили інформації про призначення платежу, а тому такі квитанції не були враховані державним виконавцем як сплата аліментів на утримання малолітніх дітей сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). На підтвердження зазначених вище обставин позивач надав суду довідку № 2588 від 13.11.2020, видану ТОВ «Мрія» (а.с. 15), та довідки про реєстрацію місця проживання особи № 3982369/28-03 та № 3982150 від 23.07.2020 (а.с. 19, 20), зі змісту яких вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , тобто за місцем проживання позивача, що підтверджується актом № 59 від 09.03.2023 (а.с. 27). Разом з тим сам по собі факт реєстрації дітей сторін за місцем проживання позивача, не свідчить про їх фактичне місце проживання за вказаною адресою та їх перебування на утриманні позивача. При цьому суд встановив, що малолітні [PERSON] та [PERSON] лише періодично перебували за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] . Такі обставини підтверджуються показаннями свідка та не заперечувались представником відповідача у судовому засіданні. Разом з тим таке перебування дітей за місцем проживання позивача мало місце не постійно, а лише у період перебування відповідача на роботі. По завершенню роботи відповідач забирала дітей та поверталась з ними за місцем спільного проживання за адресою: [ADDRESS] . Докази зворотного позивачем не надані. Указане дає підстави дійти висновку, що позивач як батько малолітніх дітей здійснює свій обов`язок щодо належного догляду за дітьми під час відсутності їхньої матері. Такі обставини також підтверджуються і листом КЗ «Тернопільський міський центр соціальних служб» від 18.04.2023 9а.с. 92), у якому зазначено, що батьки почергово доглядають за синами та задовольняють їх базові потреби. Однак позивач не довів, що діти перебувають на його утриманні та саме позивач здійснює матеріальне забезпечення та утримання дітей. При цьому позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували отримання ним доходу, що у свою чергу б свідчило про те, що позивач має фінансову можливість самостійно здійснювати матеріальне утримання дітей. Так само суду не надані докази того, що позивач матеріально забезпечував дітей, у тому числі, але не виключно не доведено, що позивач купував дітям продукти харчування, одяг, шкільне приладдя, іграшки, медичні препарати за потреби тощо. Натомість з довідки ТОВ «АТБ-Маркет» № 16-ОК від 12.05.2023 (а.с. 80) вбачається, що відповідач з 27.09.2021 офіційно працевлаштована на посаді продавця-консультанта, тобто отримує дохід і має змогу фінансово забезпечувати дітей. Також зі змісту акта від 18.04.2023 (а.с. 73) та акта обстеження умов проживання від 16.05.2023 (а.с. 74) вбачається, що за місцем проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] створені належні умови для виховання та розвитку малолітніх дітей, наявна окрема кімната для хлопчиків, у якій є ліжка, робочий стіл, необхідні речі для навчання, засоби гігієни, одяг, книги, ігри та оргтехніка. Такі обставини свідчать про те, що саме за місцем проживання відповідача наявні усі необхідні речі для проживання дітей, що дає підстави вважати, що спільні діти сторін проживають з відповідачем та перебувають на її утриманні. При цьому докази того, що за місцем проживання позивача наявні дитячі речі, що давало б підстави вважати, що діти також проживають з позивачем та відповідно перебувають на його утриманні, суду не надані. Так само суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що державним виконавцем невірно здійснений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з огляду з таке. Відповідно до\~ч. 1 ст. 194 СК України\~аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Із матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання 09.12.2022, тобто в межах строку, встановленого\~Законом України «Про виконавче провадження». Пред`явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але в межах строку на його пред`явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов`язку сплачувати заборгованості з аліментів.\~ Така правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 344/12158/16-ц та від 21.11.2018 у справі № 343/860/17. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що за період з червня 2021 року до лютого 2023 року у позивача виникла заборгованість зі сплати аліментів на користь відповідача у сумі 44814,95 грн (а.с. 26). У розрахунку враховано, що позивач також сплатив аліменти на загальну суму 37185 грн. Така оплата також підтверджується наданими позивачем квитанціями від 13.09.2021, 30.09.2021, 08.11.2021, 16.11.2021, у яких призначенням платежу зазначено «за аліменти» (а.с. 8-10). При цьому позивач вказав, що за період з червня 2021 року до лютого 2023 року добровільно сплатив на користь відповідача кошти на загальну суму 26837,69 грн, які не містили інформації про призначення платежу, а тому такі квитанції не були враховані державним виконавцем як сплата аліментів на утримання малолітніх дітей сторін. З наданих позивачем квитанцій суд встановив, що за період з червня 2021 року до лютого 2023 року позивач добровільно сплатив на користь відповідача кошти на загальну суму 26837,69 грн, а саме: 28.06.2022 на суму 1507,34 грн; 19.04.2022 на суму 2500 грн; 03.06.2022 на суму 2400 грн; 11.07.2022 на суму 2814,01 грн; 17.10.2022 на суму 2713,57 грн; 03.09.2022 на суму 1708,54 грн; 24.08.2022 на суму 502,51 грн; 02.05.2022 на суму 2010,05 грн; 30.04.2021 на суму 502,51 грн; 07.12.2022 на суму 1407,04 грн; 08.12.2022 на суму 2814,07 грн; 17.01.2022 на суму 2150,75 грн; 14.01.2023 на суму 2814,07 грн; 07.02.2023 на суму 2814,07 грн; 02.05.2021 на суму 2010,05 грн (а.с. 11-14). Разом з тим суд встановив, що такі кошти є коштами, які були отримані позивачем як державна соціальна допомога на дитину з інвалідністю та надбавка за догляд, що підтверджується довідкою Управління соціальної політики Тернопільської міської ради № 12244-Ф/2023 від 23.05.2023 (а.с. 72). Такі кошти після їх отримання позивачем були перераховані на користь відповідача, що додатково доводить, що спільні діти сторін перебували на утриманні відповідача. Указані обставини в сукупності свідчать про те, що сплачені за період з червня 2021 року до лютого 2023 року позивачем на користь відповідача кошти на загальну суму 26837,69 грн не є аліментами, сплаченими ним на утримання малолітніх дітей. Докази того, що позивач оскаржував дії державного виконавця, зокрема, щодо невірного проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, суду надані не були. З урахуванням викладеного суд вважає, що в судовому засіданні не здобуто доказів на підтвердження існування обставин, що мають істотне значення, які б могли бути підставою для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами та сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, що за рішенням суду стягнуті з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач вказав, що звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є законним представником дитини з інвалідністю. Разом з тим суд встановив, що згідно з довідкою Управління соціальної політики Тернопільської міської ради № 12244-Ф/2023 від 23.05.2023 (а.с. 72) з 11.04.2023 виплата [PERSON] державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю та надбавка за догляд на сина [PERSON] , [INFO] , припинена. Так само предметом даного позову не є захист прав та інтересів позивача як законного представника дитини з інвалідністю, а тому суд доходить висновку, що відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що позивачем пред`явлені дві вимоги немайнового характеру, при поданні даного позову позивачу слід було сплатити судовий збір у сумі 2147,20 грн. Відтак з урахуванням вказаних норм закону з позивача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 2147,20 грн.

Outcome: approved