Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] звернулися до суду із вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , відносився до типу колгоспного двору. Згідно з ст. 120 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), зазначений будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, як майно колгоспного двору, належало його учасникам тобто: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. За таких обставин, [PERSON] , [PERSON] належало по 1/2 частині житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. З введенням в дію з 15.04.1991 Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, але [PERSON] , [PERSON] в установленому порядку не отримали свідоцтва та не зареєстрували права власності на даний будинок. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з фактично належної йому 1/2 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , як члену колишнього колгоспного двору. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивач, його дружина [PERSON] . У червні 2023 року [PERSON] зверталася до Носівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкового права після померлого, але нотаріус, оглянувши надані документи роз`яснив про неможливість видачі свідоцтва про право на спадкове майно, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, а також у зв`язку з тим, що за час свого життя померлий офіційно не зареєструвала право власності, а сам будинок відносився до типу колгоспних дворів і на даний час змінити статус двору не можливо. Окрім того з введенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано. Одночасно було роз`яснено про можливість оформлення спадкових прав в судовому порядку. Також в липні 2023 року було звернення до державного реєстратора Носівської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації права власності на відповідні частки вищезазначеного будинку. Однак державним реєстратором Носівської міської ради Чернігівської області було відмовлено у державній реєстрації прав. Позивач просила суд визнати за нею право власності на: - 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, як членом колишнього колгоспного двору. Ухвалою судді від 27 липня 2023 року відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого судового засідання. У підготовче засідання позивач та представник позивача - адвокат Яловський О.В. не з`явилися. Представник позивача - адвокат Яловський О.В. подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі позивача та її представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Носівської територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника Носівської міської ради Чернігівської області, вказала, що міська рада позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні у відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівського області від 22 травня 2023 року № 2864/10-11-К/05.2023 (а. с. 8). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] належало по 1/2 частині житлового будинку в [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору, але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтва та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на будинок. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.12.2017 (а. с. 7). З копії довідки Носівської міської ради Чернігівської області від 22 травня 2023 року № 2862/07-01-К/05.2023 вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] . На день смерті разом з ним була зареєстрована та проживала дружина - [PERSON] (а. с. 8). Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з фактично належної йому 1/2 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , як члену колишнього колгоспного двору. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1258, ч. 1 ст. 1261, ч. 1 ст. 1267 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 21.05.1960 (а. с. 11). За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 30). З копії спадкової справи заведеної Носівською державною нотаріальною конторою від 09.06.2023 за № 124/2023 вбачається, що спадщину після померлого [PERSON] прийняла позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом (а. с. 28). Державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Киреєвою Л.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] її чоловіка [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджується копією постанови від 20 липня 2023 року № 650/02-31 (а. с. 13). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно А.Власенко від 19 липня 2023 року № 68506904 [PERSON] відмовлено у проведенні реєстраційних дій по факту реєстрації права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна, як колгоспний двір, законодавством не передбачена (а. с. 14). Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 1268, ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК Україні у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 536 грн. 80 коп.

Outcome: approved