Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.10.2021, здійснювалося стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Але в нього змінились життєві обставини, народилась інша дитина, і задля справедливого фінансового утримання обох дітей, просив суд змінити розмір аліментів, визначений рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.10.2021 та стягувати із нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили року і до досягнення дитиною повноліття. 15.05.2023 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного провадження по справі, призначено відкрите судове засідання. 21.06.2023 року на адресу суду надійшов відзив від відповідачки, в якому остання просила відмовити у позові з тих підстав, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо виховання та утримання спільної дитини, будь-яких доказів, які підтверджували погіршення матеріального становища позивача, до позову не додано. 03.07.2023 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначив. що у позивача змінився сімейний стан, народилась інша дитина, що є істотною обставиною для зміни розміру аліментів. 25.07.2023 року відповідачкою подано заперечення на відповідь на відзив, в яких головним аргументом зазначила, що матеріальний стан позивача навпаки покращився, в нього збільшився дохід, наявність захворювання, яке обмежує працездатність позивача належними доказами не підтверджено. Наявність дитини у іншому шлюбі не є безумовною підставою для зменшення аліментів. Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, щодо позовних вимог заперечила з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на заяву відповідачки про небажання подавати відзив, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.10.2021 року у справі № 372/3243/21 присуджено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2021 року до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією відповідного судового рішення. У позивача від іншого шлюбу народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилась дитина від іншого, і його заробіток не дає йому можливості утримувати на належному рівні спільну дитину з відповідачкою. Проте, доказів, що його матеріальний стан погіршився позивачем не надано. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно з ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд звертає увагу на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме одруження та народження у 2022 році [PERSON] , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Суд також вважає слушними доводи відповідачки щодо протокол обстеження позивача від 23.12.2022 року не може слугувати доказом обмеженої працездатності, оскільки останній перебуває на військовій службі в Національній гвардії України, питання щодо визначення придатності до військової служби регламентується наказом Міноборони № 402 від 14 серпня 2008 року «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України». Також, суд акцентується на тому, що незважаючи на твердження позивача, що народження дитини від нового шлюбу потребує додаткових витрат, які були відсутні на момент ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на сина [PERSON] , позивач замовчує, що порівняно з моментом ухвалення судового рішення від 12.10.2021 року, його матеріальний стан покращився. Так, на період початку стягнення аліментів позивач не мав офіційного заробітку, починаючи з травня 2023 року його офіційний дохід становить близько 24 000 грн. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Таким чином, суд враховує те, що [PERSON] належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано доказів в обґрунтування позову, які б давали суду достатні підстави для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів. Аналізуючи наведене вище, суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed