Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича від 27.08.2021 за реєстровим номером 23876 про звернення стягнення з позивача на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 32723, 39 грн. заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що дії нотаріуса при вчинені виконавчого напису суперечать чинному законодавству. \~ \~ \~ \~Позовна заява надійшла до суду 19.06.2023. Ухвалою головуючого судді від 23.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, а також задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом. \~ \~ \~ \~Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність та повну підтримку позовних вимог. \~ \~ \~ \~ Представник відповідача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» у судові засідання 01.08.2023 та 30.08.023 року не з`явився, надіслав заяву про визнання позовних вимог та просить стягнути 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, справу просить розглянути без участі представника банку за наявними в справі матеріалами. Приватний \~нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. за місцем знаходження нотаріальної контор судових викликів і повідомлень не отримав. Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляд справи повідомлений належним чином, згоди чи заперечень проти позову не висловив. Неявка третіх осіб не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали виконавчого провадження, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог виходячи з такого: Судом встановлено, що 27 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального\~округу Бригідою В.О. був вчинений виконавчий напис, за яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» за Кредитним договором № 200994423801 від 07.03.2018, укладеним між [PERSON] та АТ «ПУМБ», заборгованість за період з 30.12.2020 по 13.07.2021 в сумі 32473,39 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5212,96 грн., прострочена заборгованість за процентами 6330,69 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 19988,71 грн., строкова заборгованість за процентами - 941,03 грн. (а.с. 6). Постановою приватного виконавця Палігіна О.П. від 22.09.2021 за оскаржуваним виконавчим написом відкрите виконавче провадження № 66908280, у якому 22.09.2021 винесена постанова про арешт коштів боржника(а.с. 7,19). Оспорюваний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, виходячи з такого: Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: …оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені Офіційний вісник України від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених в простій письмовій формі. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 27.08.2021 - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, не посвідченого нотаріально, зокрема на підставі договору, укладеного з застосуванням засобів електронної комерції. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тому суд вважає за недоцільне обговорювати інші порушення, допущені приватним нотаріусом при вчинення оскаржуваного виконавчого напису. \~ \~ \~ \~ \~ Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та наявні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем понесені та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 1 073,60 грн., за забезпечення позову в сумі 805,21 грн. У зв`язку із визнанням позову відповідачем та відповідно до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, решту витрат стягнути з відповідача. \~ \~ \~ \~Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137\~ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст.\~137\~ЦПК України зарезультатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правової допомоги від 13.06.2023 адвокатом Кушнеренком С. Ю. (а.с. 9) та ордеру (а.с. 13). За вказаним договором гонорар за надання правничої допомоги складає 5000 грн. Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченим адвокатом на виконання таких робіт (адвокат не приймав участь у судовому розгляді), з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає за необхідне задовольнити вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Клопотань від відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не надходило.

Outcome: approved