Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

До Теребовлянського районного суду Тернопільської області надійшла вказана позовна заява в якій позивач просить суд визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка у власності нічого не мала, але отримувала пенсію за віком. Отримати пенсійну виплату за червень 2022 року після смерті матері позивачка не може, оскільки у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернулася, оскільки має незадовільний стан здоров`я. Враховуючи, що позивач з поважних причин пропустила строк прийняття спадщини за законом просить позовні вимоги задовольнити. Позивач до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Від представника Теребовлянської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник Теребовлянської державної нотаріальної контори до судового засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку Відповідно до вимог частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з наступного. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.03.1960 року [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5) Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 30.07.1977 року уклали шлюб, прізвище дружини змінено на [PERSON] .(а.с.6) Зі свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 23.06.1983 року уклали шлюб, прізвище дружини змінено на [PERSON] . (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.06.2022 року [PERSON] померла [INFO] .(а.с.7) Згідно довідки № 02-25/346 від 30.05.2023 року виданої виконкомом Теребовлянської міської ради - [PERSON] , яка померла [INFO] на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з родичами- [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9) За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотиви , які є підставою для відхилення цих доказів та про їх відхилення не заявлено клопотання жодної із сторін. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У статті 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З позову вбачається, що причиною несвоєчасного звернення до нотаріальної контори був той факт, що позивач хворіє, є особою з інвалідністю, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями медичних документів, тому суд приходить до висновку, що строк пропущений позивачем з причин, які не залежали від його волі. У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених обставин та норм процесуального та матеріального права, суд дійшов висновку, що у позивача як спадкоємця були обґрунтовані перешкоди для подання заяви, тому позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважної причини, тому наявні підстави для визначення позивачу додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували доводи позивача, впливали на законність і обґрунтованість його вимог суду не представлено. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved