Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

12 травня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області позивачем подано вказану позовну заяву, у якій просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються із [PERSON] на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 жовтня 2020 року у справі № 363/2256/20 на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3 000,00 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2020 року до її повноліття, тобто до [INFO] та присудити стягнення щомісячно аліментів у частці 25%\~від усіх доходів відповідача на утримання дочки [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві зазначено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 жовтня 2020 року у цивільній справі №363/2256/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 3 000 (три тисячі) грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2020 року до її повноліття, тобто до [INFO] . Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить змінити спосіб та розмір стягуваних за вищевказаним рішенням суду аліментів на утримання дитини, оскільки її матеріальний стан значно змінився, оскільки зросли витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Зауважує, що діти потребують значно більшого догляду та матеріального утримання, адже донька відвідує дошкільний навчальний центр, який потребує щомісячної оплати, багато витрат йде на харчування, одяг, літературу, донька хворіє та потребує лікування. Позивач зазначає про факт війни в країні, дитина позбавлена батьківського піклування та цілком перебуває на її утриманні, що ставлять її у скрутне матеріальне становище, оскільки збоку відповідача немає іншої допомоги, крім сплати аліментів за рішенням суду, які він довгий час не сплачував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість і, як наслідок, вона звернулася до суду з позовом щодо стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів (справа №363/1824/23). Таким чином, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з\~відповідача на\~її користь\~на утримання\~доньки з\~фіксованої суми\~на частку\~у розмірі\~25\~% від усіх його доходів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 травня 2023 року, для розгляду зазначеного позову визначено головуючого суддю Лукач О.П. Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 14:00 12 липня 2023 року. Також, вказаною ухвалою, за клопотанням позивача, витребувано у Пенсійного фонду України довідку ОК-7, що містить відомості про суми заробітної плати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з якої сплачується Єдиний соціальний внесок, та страховий стаж за період з 20 листопада 2020 року. 14 червня 2023 року до суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, з додатками. 6 липня 2023 року до суду з Пенсійного фонду України надійшла відповідь щодо неможливості виконання ухвали суду від 19 травня 2023 року у частині витребування доказів, зазначивши про невірне визначення юридичної особи, яка є розпорядником інформації. 29 червня 2023 року в.о. керівника апарату Вишгородського районного суду Київської області від відповідача прийнято телефонограму про його неможливість з`явитися до суду, оскільки проходить службу у Збройних Силах України, та невизнання ним позовних вимог. У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, призначене на 12 липня 2023 року, розгляд справи було відкладено на 14:00 23 серпня 2023 року, про що повідомлено сторін, а відповідачу надіслано листа з роз`ясненнями щодо способів, передбачених процесуальним законодавством України, взяти участь у розгляді справи, в тому числі через представника. У призначене судове засідання сторони не з`явилися, при цьому від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач причини неявки до суду не повідомив, при цьому конверт, надісланий відповідачу за зареєстрованим місцем проживання з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви з додатками, повернувся до суду з причин невручення «адресат відмовився», а лист з роз`ясненнями повернувся до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності сторін, суд, враховуючи заяву позивача про розгляд справи у її відсутності, а також положення пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, відповідно до якої днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, а також положення статті 223 ЦПК України та відсутність доказів поважності неявки відповідача до суду. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина перша статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Частина восьма статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що [INFO] у позивача та відповідача, які перебували у шлюбі, народилася донька [PERSON] та у виданому 17 листопада 2018 року Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області свідоцтві про народження дитини, серія [NUMBER] , батьками зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 4). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 березня 2020 року у цивільній справі №363/2256/20 стягнуто щомісячно із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 3 000 (три тисячі) грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2020 року до її повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 6). Рішенням Вишгородського\~районного суду\~Київської області\~від 24\~березня 2020\~року у\~цивільній справі\~№363/2257/21 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25 травня 2018 року Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №117 (а.с. 5). Вказані рішення суду набрали законної сили. На підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 березня 2020 року у цивільній справі №363/2256/20, 26 листопада 2020 року судом видано виконавчий лист (а.с. 8). Згідно довідки Жмеринського відділу ДВС у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) МЮУ від 13 березня 2023 року №8104, у провадженні якого на виконанні перебуває виконавчий лист №363/2256/20 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини, у зв`язку із перерахунком заборгованості по аліментах, станом на 1 березня 2023 року у боржника існує борг у розмірі 49415,78 грн. Також цим листом повідомлено, що 28 лютого 2023 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти у розмірі 21736,82 грн, які у подальшому перераховані на розрахунковий рахунок стягуюча. До вказаного листа додано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 8, 9). На підтвердження витрат, понесених позивачем на утримання дитини, до позовної заяви долучено фіскальні чеки, висновки лікарів щодо стану здоров`я дитини (а.с. 10- 26, 53, 54). Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Пункти 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] полягають у зміні способу стягнення з відповідача аліментів, встановленого рішення суду, з твердої грошової суми на 25\~%\~від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, що дорівнює частки його доходів. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. За змістом статей 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При цьому, на відміну від зміни розміру аліментів (стаття 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів. Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених статтями 182184 СК України. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими статтею 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. При цьому, суд повинен враховувати встановлені частиною другою статті 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 5 лютого 2014 року). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не лише норми статті 192 СК України, але й низка інших норм, які регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема: статті 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі». В будь-якому випадку, відповідно до частини третьої статті 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Позивач скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про зміну способу стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, в тому числі, доводити розмір понесених отримувачем аліментів витрат на дитину. На час звернення із позовною заявою до суду, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено прожитковий мінімум на дітей з 1 січня віком до 6 років - 2272 гривні, від 6 до 18 років 2833 гривні. Суд, також бере до уваги, що з огляду на положення пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні). Отже, з огляду на вказане, майновий стан відповідача, для стягнення аліментів у мінімально визначеному законом розмірі не може братися до уваги, оскільки у разі, якщо майновий стан, стан здоров`я або сімейний стан не дозволяють платнику аліментів надавати дитині утримання в мінімально визначеному законом розмірі, у нього є право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що передбачено статтею 192 СК України. У цьому провадженні відповідач не скористався правом подати зустрічний позов та ним не надано суду вагомих доказів про неможливість сплачувати аліментів у мінімальному їх розмірі частки від його доходів. Аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються на її користь на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 жовтня 2020 року на утримання доньки, є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом зміни способу стягнення з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позивачем позовних вимог та відповідно до закону, тобто у розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Зміна способу стягнення аліментів зазначеним шляхом буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Водночас, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення аліментів у змінений спосіб саме з 15 червня 2020 року, оскільки, відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тим більше, за рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 жовтня 2020 року у цивільній справі №363/2256/20 аліменти з відповідача на утримання доньки у твердій грошовій сумі стягувалися саме з 15 червня 2020 року, що зумовить подвійне стягнення аліментів з відповідача. Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у частині зміни способу стягнення аліментів, визначеного рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 жовтня 2020 року у твердій грошовій сумі 3000,00 гривень, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , визначивши їх у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, проте, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили, а не з 15 червня 2020 року, як просить позивач, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] включно. Оскільки, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про зміну способу стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: partial