Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

25 квітня 2023р. адвоката Баюш Лілія Володимирівна, яка представляє інтереси [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , з участю третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського територіального округу Матвєєвої Юлії Володимирівни, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки 4610137500:11:008:0318, площею 0,1 га, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - [PERSON] . У судовому засідання, яке відбулося 11 травня 2023, судом залучено в якості третьої особи - Львівську міську раду. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] , який за життя уклав заповіт, згідно з яким спадкоємцем зазначеного у заповіті майна є позивач. 24 січня 2022 позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, внаслідок чого заведено спадкову справу. 09 лютого 2022 позивачеві було видано свідоцтво про спадщину за заповітом, згідно з яким позивач успадкував 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] із частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд. Також, 1/2 частина вказаного будинку належить відповідачеві [PERSON] . В подальшому, листом нотаріуса від 10.03.2023 позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки кадастровий номер 4610137500:11:008:0318, площею 0,1 га, на якій розташований зазначений житловий будинок з господарськими спорудами, у зв`язку з перебуванням земельної ділянки у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] та необхідністю звернення до суду для визначення належної позивачеві частки. Зазначена земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» була передана у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] ухвалою Львівської міської ради №1258 від 10.11.2016 як співвласникам розташованого на ній будинку з господарськими спорудами. У зв`язку із вищенаведеним, позивач має право успадкувати та набути право власності на частину земельної ділянки, що належала за життя його батькові, однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Адвокат Баюш Лілія Володимирівна, яка представляє інтереси [PERSON] подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься її заява у якій просить суд здійснювати розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського територіального округу Матвєєва Юлія Володимирівна у судове засідання не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься заява, у якій позовні вимоги позивача підтримала, та підтвердила, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON] за заповітом, розгляд справи просила здійснювати без її участі. Представник третьої особи - Львівської міської ради у судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів. Як встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.01.2022р., який є батьком позивача [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу від 24.11.2021 за реєстровим номером 345, згідно з яким усе майно спадкодавець [PERSON] заповів своєму синові [PERSON] . 24 січня 2022 позивач [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Львівського міського територіального округу Матвєєвої Юлії Володимирівни, внаслідок чого було заведено спадкову справу №2/2022 від 24.01.2022, номер у спадковому реєстрі 69024724. 09 лютого 2022 позивачеві було видано свідоцтво про спадщину за заповітом, згідно з яким позивач успадкував 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] із частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, який належав спадкодавцеві на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Якубець Т.Я. від 06.02.2023 за реєстровим №1-55, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданою 09.02.2023 приватним нотаріусом Львівського міського територіального округу Матвєєвою Юлією Володимирівною за №322421147, номер запису про право власності 5982315, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 382871646101. Інша 1/2 частина вказаного будинку належить відповідачеві [PERSON] , що стверджується реєстраційним посвідченням, реєстровий №546 від 09.02.2000, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, згідно якого будинок [ADDRESS] у частині 1/2 зареєстровано за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою львівською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-3632 від 28.09.1999. В подальшому, листом приватного нотаріуса Львівського міського територіального округу Матвєєвою Юлією Володимирівною №25/01-16 від 10.03.2023 позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки кадастровий номер 4610137500:11:008:0318, площею 0,1 га, на якій розташований зазначений житловий будинок з господарськими спорудами, у зв`язку з перебуванням земельної ділянки у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] та необхідністю звернення до суду. Крім того, судом встановлено, що зазначена земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» була передана у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] ухвалою Львівської міської ради №1258 від 10.11.2016 «Про затвердження громадянам проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і технічних документацій із землеустрою, та передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» як співвласникам розташованого на ній вказаного будинку з господарськими спорудами. Із вищевказаного заповіту вбачається, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем всього майна померлого [PERSON] , зокрема і 1/2 частини земельної ділянки 4610137500:11:008:0318, площею 0,1 га, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Згідно ч.1 ст. 1216 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частиною 1 ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст. 368 ЦК України) Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що в разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Аналізуючи наведені норми закону, слід вважати, що при поділі (виділі) часток у майні, яке перебуває у спільній сумісній власності, в тому числі й визначенні, законом фактично встановлюється презумпція рівності таких часток. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. «в» ч. 2 ст. 89 Земельного кодексу України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку. Відповідно до ч. 4,5 ст. 89 Земельного кодексу України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Як передбачено ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. Верховний Суд у постановах від 12.10.2016р. у справі № 6-2225цс16, від 11.02.2015р. у справі № 6-2цс15 та від 16.09.2020р. у справі № 464/1663/18 висловив правову позицію про те, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачеві [PERSON] , який успадкував по смерті [PERSON] 1/2 ідеальної частки у праві власності на будинок за адресою [ADDRESS] , а також із частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, в порядку спадкування належить відповідно 1/2 частки на спірну земельну ділянку із кадастровим номером 4610137500:11:008:0318, площею 0.1 га, яка перебуває під наведеним будинком. Відповідач [PERSON] подала заяву про визнання позову, а згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З огляду на те, що після смерті [PERSON] , спадкоємець [PERSON] не може належним чином оформити свої права на земельну ділянку із кадастровим номером 4610137500:11:008:0318, оскільки на момент смерті спадкодавця частка у спільній сумісній власності не була визначена, відтак належним способом захисту буде визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частки земельної ділянки Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved