Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

Так, у жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А., правонаступник якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», звернувся до суду з даною позовною заявою, за захистом своїх прав та інтересів. 10.12.2020 заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва позовні вимоги були задоволенні, а саме: «в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 74 від 29.04.2004 року в розмірі 2 025 556,77 грн., що складається з кредиту: 56 500,00 дол. США; відсотки: 94 683,29 дол. США.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 1 134 593,78 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом Договору іпотеки від 30.04.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О., за реєстр. № 916. - чотирьохкімнатна квартира, загальною площею 114,40 (сто чотирнадцять цілих сорок десятих) кв. м., житловою площею: 73,00 (сімдесят три цілих) кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу на прилюдних торгах у процедурі виконавчого провадження за початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності». 19.08.2021 ухвалою суду заочне рішення від 10.12.2020 було скасоване та справу було призначено до нового розгляду. 02.12.2021 ухвалою суду в задоволенні клопотання адвоката Столяренка С.М. в інтересах [PERSON] про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог у справі 75751060/18-ц було відмовлено. Окрім цього, даною ухвалою було залучено в якості співвідповідача по цивільній справі №757/51060/18-ц - [PERSON] . 15.12.2021 представником [PERSON] було подано відзив на позовну заяву. 18.01.2022 представником позивача було подано уточнену позовну заяву в обґрунтування якої зазначено, що 29 квітня 2004 року між ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком» (в подальшому перейменовано в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 74, відповідно до якого [PERSON] надано кредит в розмірі 60 000,00 (шістдесят тисяч) доларів США у тимчасове користування до 28.04.2005 року, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності. Відповідно до п. 1.1.4. Кредитного договору № 74 - кредит надається траншами на підставі письмової заяви Позичальника ( [PERSON] ). Відповідно до п. 1.1.5. Кредитного договору № 74 - надання кожного траншу оформлюється додатковою угодою, в якій встановлюється сума траншу та термін його користування. Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору № 74 - надання кредиту здійснюється в доларах США шляхом видачі суми кредиту готівкою через касу Банку. Відповідно до п. 2.3. Кредитного договору № 74 - повернення кредиту здійснюється у готівковій формі на відкритий позичковий рахунок. Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідний рахунок Кредитодавця: суми Кредиту, процентів, комісій та штрафних санкцій, визначених Договором. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 30.04.2004 року до Кредитного договору № 74 від 29.04.2004 року ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком» надано [PERSON] транш в сумі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США. Видача кредитних коштів підтверджується Заявою від 30.04.2004 № 1 про видачу готівки. Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 13.05.2004 року до Кредитного договору № 74 від 29.04.2004 року ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком» надано [PERSON] транш в сумі 45 000,00 (сорок п`ять тисяч) доларів США. Видача кредитних коштів підтверджується Заявою від 14.05.2004 № 1 про видачу готівки. Тобто, враховуючи наведене, ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком» виконано свої зобов`язання визначені умовами Кредитного договору № 74 і надано [PERSON] кредитні кошти, та в свою чергу ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» розраховував на виконання [PERSON] своїх зобов`язань відповідно до умов Кредитного договору № 74 щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів та процентів за користування ними. Враховуючі норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про іпотеку», з метою забезпечення виконання умов Кредитного договору № 74 від 29.04.2004 року між ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON] укладено Договір іпотеки від 30.04.2004 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О., зареєстровано в реєстрі за № 916 (надалі також Договір іпотеки № 916). Відповідно до п. 1.1. Договору іпотеки № 916 - Іпотекодавець ( [PERSON] ) з метою забезпечення виконання Основного зобов`язання (зобов`язання [PERSON] за Кредитним договором № 74) передає в іпотеку, а Іпотекодержатель (АТ ВАБанк, ПАТ «ВіЕйБі Банк») приймає в іпотеку Предмет іпотеки. Предметом іпотеки за вказаним договором належна [PERSON] на праві власності чотирикімнатна квартира, загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так, перед укладенням Договору іпотеки № 916, було здійснено перевірку належності права власності на предмет іпотеки [PERSON] та встановлено - предмет іпотеки належить [PERSON] на підставі договору дарування від 11.11.1999 року, посвідченого приватним Київського нотаріусом міського нотаріального округу Левицьким Р.В., зареєстровано в реєстрі за № 3693 та зареєстровано в БТІ м. Києва 16.11.1999 року за номером 5484. Також, [PERSON] , на підтвердження свого права власності на нерухоме майно (вищевказану квартиру) надано ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Довідку-характеристику видану Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 21 квітня 2004 року № 837255. Тобто, враховуючи викладене, [PERSON] станом на квітень 2004 року був власником квартири загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та користувався усіма правами та обов`язками власника нерухомого майна, в тому числі правом на передачу зазначеного нерухомого майна в іпотеку для забезпечення виконання своїх зобов`язань. Окрім того, відповідно до абзацу 2 п. 1.1. Договору іпотеки № 916 - після укладення цього Договору за повідомленням Іпотекодержателя Предмет іпотеки підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі застав нерухомого майна, а після введення в дію Державного реєстру іпотек - заносяться дані до цього реєстру при цьому датою внесення даних до цього реєстру є дата внесення даних до Державного реєстру нерухомого майна і буде встановлюватися пріоритет, що був встановлений на дату реєстрації в Державному реєстрі застав рухомого майна. Враховуючи наведене положення (норму) Договору іпотеки № 916 та відповідно до статті 73 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на квітень 2004 року) до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження (заборону на нерухоме майно) від 30.04.2004 року реєстраційний номер обтяження № 3771 (підстава Договір іпотеки від 30.04.2004 № 916). Також, відповідно до статті 4 Закону України «Про іпотеку» (в редакції що діяла з 2003 до 2006 року) здійснена державна реєстрація іпотеки - до Державного реєстру іпотек внесено запис (зареєстровано) обтяження (іпотеку), а саме: реєстраційний номер обтяження № 2433887 від 28.09.2005 року, підстава Договір іпотеки від 30.04.2004 року № 916, Іпотекодержатель: АТ ВАБанк, Іпотекодавець: [PERSON] , об`єкт обтяження: квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв`язку із укладенням між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» Договору про відступлення прав вимоги за Іпотечними договорами, що посвідчений 28.11.2019 року Розсохою С.С. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано за реєстровим номером № 12541 - перенесено записи про державну реєстрацію іпотеки з Державного реєстру іпотек до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та змінено Іпотекодержателя за Договором іпотеки від 30.04.2004 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О., зареєстровано в реєстрі за № 916 а саме: перенесено реєстраційний номер іпотеки 2433887 та присвоєно номер запису про іпотеку: 34399481 (Підстава: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49951951 від 30.11.2019). Предмет іпотеки: чотирикімнатна квартира, загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Іпотекодавець: [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Іпотекодержатель: АТ ВАБанк (код ЄДРПОУ 19017842) змінено на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 36799749). Тобто, враховуючи викладене вище, зокрема норми Цивільного кодексу України (щодо державної реєстрації права власності) та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження), Іпотека (запис про іпотеку) та обтяження (заборона на нерухоме майно), що накладені за Договором іпотеки від 30.04.2004 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О., зареєстровано в реєстрі за № 916 на чотирикімнатну квартиру, загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] - дійсні, та Іпотекодержателем є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 36799749). ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» стверджує, що на даний час існують зобов`язання [PERSON] перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (як правонаступника ПАТ «ВіЕйБі Банк»), які випливають з Кредитного договору № 74 та Договору іпотеки № 916. При цьому, і кредитний, і іпотечний договори дійсні, не припинені, у судовому порядку недійсними не визнавалися. Окрім цього, представник позивача зазначає та звертає увагу, що відповідно до п. 3.2.3. Кредитного договору № 74 - Кредитодавець має право у разі несвоєчасного погашення Кредиту та/або процентів вимагати дострокового погашення Кредиту в повному обсязі, сплати процентів за його користування та сплати відповідних штрафних санкцій. Відповідно до п. 3.2.5. Кредитного договору № 74 - Кредитодавець має право звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання Позичальником будь-яких зобов`язань по поверненню Кредиту і сплаті процентів. Відповідно до п. 5.1.6. Договору іпотеки № 916 - Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках, якщо при настанні строку виконання зобов`язання воно не буде виконане. Відповідно до п. 5.1.7. Договору іпотеки № 916 - Іпотекодержатель має право, у разі порушення Іпотекодавцем зобов`язань встановлених кредитним та цим договором, а також інших обов`язків Іпотекодавця, вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі його невиконання - отримати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки. Відповідно до п. 5.1.11. Договору іпотеки № 916 - Іпотекодержатель має право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки на підставах, умовах і в порядку передбаченому статтею 7 цього договору. Відповідно до п. 7.1. Договору іпотеки № 916 - У випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язання по кредитному договору в цілому або в тій чи іншій частині та/або невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим іпотечним договором, в цілому або в тій чи іншій його частині, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 7.3. Договору іпотеки № 916 - звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі, зокрема рішення суду. Тобто, враховуючи викладене вище, в тому числі не повернення [PERSON] в передбачених обсягах і в строки кредитних коштів (невиконання [PERSON] зобов`язань передбачених Кредитним договором № 74) ПАТ «ВіЕйБі Банк» (правонаступник прав та обов`язків ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») мав право звернутися до суду (Печерського районного суду м. Києва) із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 74 та/або із позовною заявою про звернення стягнення на Предмет іпотеки згідно Договору іпотеки № 916. Зважаючи на наведене ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з позовами до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за захистом своїх прав:у 2015 році ПАТ «ВіЕйБі» Банк» звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 74 від 29.04.2004 року. Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року у справі № 757/29347/15-ц позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (код ЄДРПОУ 19017842) заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 025 556 (два мільйони двадцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн. 77 коп. Рішення набрало законної сили. Однак, враховуючи триваюче невиконання [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) зобов`язань, що випливають з Кредитного договору № 74 та Договору іпотеки № 916 (в тому числі невиконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року у справі № 757/29347/15-ц ) - 18.10.2018 року ПАТ «ВіЕйБі» Банк» звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) про звернення стягнення на предмет іпотеки (на чотирикімнатну квартиру, загальною площею 114,40 кв.м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ) - справа № 757/51060/18-ц. Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2020 року у цивільній справі № 757/51060/18-ц за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального (позовного) провадження. Однак, після скасування вказаного заочного рішення ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» стали відомі додаткові обставини, що стосуються розгляду справи № 757/51060/18-ц, в тому числі і згідно матеріалів судової справи Печерського районного суду м. Києва № 2-364/07, а саме: 01 березня 2000 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 5-047/00Ф та договір застави квартири (Чотирикімнатна квартира, загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . (предмет застави належить [PERSON] на підставі договору дарування від 11.11.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р.В., зареєстровано в реєстрі за № 3693 та зареєстровано в БТІ м. Києва 16.11.1999 року за номером 5484). У зв`язку із невиконанням [PERSON] умов кредитного договору приватним нотаріусом КМНО вчинено виконавчий напис № 8378 про стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» 40 057 дол. США та 1700 грн. В межах виконавчого провадження (ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві) спеціалізованою організацією ВКФ «3 КОМ» проведено прилюдні торги щодо реалізації вищевказаної квартири. На підставі акту про проведення прилюдних торгів 07.07.2003 року приватним нотаріусом КМНО Володічевим О.І. видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру переможцю торгів - [PERSON] (свідоцтво зареєстровано нотаріальному реєстрі за № 1287, та зареєстровано в БТІ м. Києва 08.07.2003 року за номером 5484). У липні 2003 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про виселення, а [PERSON] подав зустрічну позовну заяву про визнання прилюдних торгів та відповідних правовстановлюючих документів на вказану квартиру недійсними. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.12.2003 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, а в зустрічному позові [PERSON] відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31.03.2004 року - рішення Печерського районного суду м. Києва від 31.12.2003 року скасовано та постановлено нове рішення. В задоволенні позову [PERSON] про виселення відмовлено. Визнано недійсними прилюдні торги з продажу чотирикімнатної квартири, загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , переможцем яких стала [PERSON] . Визнано недійсним акт про проведення прилюдних торгів від 04.07.2003. Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 07.07.2003 року посвідчене приватним нотаріусом КМНО Володічевим О.І. (зареєстровано нотаріальному реєстрі за № 1287, та зареєстровано в БТІ м. Києва 08.07.2003 року за номером 5484). Та вирішено повернути сторони в попередній стан. [PERSON] подала до Апеляційного суду м. Києва заяву про постановлення додаткового рішення. У зв`язку із поверненням сторін у попередній стан просила визначити суми і осіб, які мають їй повернути кошти сплачені на прилюдних торгах (404 830,00 грн.). Додатковим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.04.2004 року вирішено стягнути на користь [PERSON] : з ВКФ «3 КОМ» - 21 300,00 грн.; з ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві - 191 124,09 грн.; з АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» - 213 575,91 грн. Залишено у власності [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Тобто, враховуючи викладене та, як вже і зазначалося вище, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) станом на квітень 2004 року (на момент укладення Кредитного договору № 74 та Договору іпотеки № 916) був власником квартири загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та користувався усіма правами та обов`язками власника нерухомого майна, в тому числі правом на передачу зазначеного нерухомого майна в іпотеку для забезпечення виконання своїх зобов`язань. [PERSON] подала до Верховного Суду України касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду м. Києва від 31.03.2004 року. Ухвалою Верховного Суду України від 13.12.2004 року відмовлено у задоволенні касаційної скарги [PERSON] , рішення Апеляційного суду м. Києва від 31.03.2004 року залишено без змін. 14.01.2005 року [PERSON] подала до Верховного Суду України заяву про перегляд (в порядку виключного провадження) на рішення Апеляційного суду м. Києва від 31.03.2004 року та додаткове рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.04.2004 року. Ухвалою Верховного Суду України від 16.03.2005 року вказану заяву [PERSON] залишено без задоволення. 04.04.2006 року [PERSON] подала до Апеляційного суду м. Києва заяву про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 31.03.2004 року за нововиявленими обставинами. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.06.2006 року відмовлено [PERSON] в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. 22.06.2006 року АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» подано до Верховного Суду України касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду м. Києва від 31.03.2004 року та додаткове рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.04.2004 року. Ухвалою Верховного Суду України від 03.10.2006 року задоволено касаційну скаргу АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 31.12.2003 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 31.03.2004 року та додаткове рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.04.2004 року, а справу направлено для нового розгляду в Печерський районний суд м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2006 року відкрито провадження з розгляду позовних заяв: [PERSON] про виселення та [PERSON] про визнання прилюдних торгів недійсними. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.03.2007 року вжито заходів забезпечення позову - накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2007 року задоволено позовну заяву [PERSON] про виселення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] . В задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання прилюдних торгів та відповідних правовстановлюючих документів на вказану квартиру недійсними - відмовлено. 01.08.2007 року [PERSON] подано до Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2007 року. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.03.2008 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2007 року залишено без змін. 07.04.2008 року [PERSON] подано до Верховного Суду України касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2007 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13.03.2008 року. Ухвалою Верховного Суду України від 21.04.2008 року відкрито касаційне провадження в справі та зупинено примусове виконання про виселення. Ухвалою Верховного Суду України від 02.06.2008 року касаційна скарга відхилена, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2007 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 13.03.2008 року залишено без змін. Тобто, враховуючи викладене вище лише у 2008 році (через 4 (чотири) роки після укладення Кредитного договору № 74 та Договору іпотеки № 916) рішеннями судів (Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.03.2008 року та Ухвалою Верховного Суду України від 21.04.2008 року) встановлено, що [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) є власником чотирикімнатної квартири, загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . При цьому, ні [PERSON] , ні [PERSON] до суду із позовом про визнання недійсним Кредитного договору № 74 та/чи Договору іпотеки № 916 не зверталися. Таким чином, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» вважає, що такий перехід права власності на предмет іпотеки (чотирикімнатної квартири, загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ) до іншої особи не впливає на дійсність Кредитного договору № 74 та/чи Договору іпотеки № 916; не впливає на дійсність зобов`язань, що випливають із вказаних договорів, в тому числі на можливість Іпотекодержателю задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відтак, на даний час існують зобов`язання [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (як правонаступника ПАТ «ВіЕйБі Банк»), що випливають з Кредитного договору № 74 та Договору іпотеки № 916. При цьому, і кредитний, і іпотечний договори дійсні, не припинені, у судовому порядку недійсними не визнавалися. На момент укладення Кредитного договору № 74 та Договору іпотеки № 916 [PERSON] був власником квартири загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . ПАТ «ВіЕйБі» Банк» (в особі правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал»), поклавшись при укладенні Кредитного договору № 74 та Договору іпотеки № 916 на дані реєстру прав на нерухомість на момент укладення вказаних договорів - є добросовісним іпотекодержателем за Договором іпотеки № 916; та Іпотека (запис про іпотеку) та обтяження (заборона на нерухоме майно), що накладені за Договором іпотеки № 916 на чотирикімнатну квартиру, загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] - дійсні, та Іпотекодержателем є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 36799749). [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), яка на сьогоднішній день є власником чотирикімнатної квартири, загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] - є фактично іпотекодавцем (майновим поручителем) за вказаним Договором іпотеки № 916 і має спільні з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) обов`язки, що випливають із Кредитного договору №74 та Договору іпотеки № 916. ПАТ «ВіЕйБі» Банк» (в особі правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал») має право на задоволення своїх вимог, в тому числі шляхом звернення до суду із позовною заявою до [PERSON] та до [PERSON] про звернення стягнення на Предмет іпотеки згідно Договору іпотеки № 916. З врахуванням зазначеного, позивач просить суд: - в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 74 від 29.04.2004 року в розмірі 2 025 556,77 гривень, що складається з кредиту: 56 500,00 дол. США; відсотки: 94 683,29 дол. США.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 1 134 593,78 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, яке є власністю [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ; [INFO] ; адреса [ADDRESS] ) та є предметом Договору іпотеки від 30.04.2004 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О., за реєстровим № 916. - чотирьохкімнатна квартира, загальною площею 114,40 (сто чотирнадцять цілих сорок десятих) кв. м., житловою площею: 73,00 (сімдесят три цілих) кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу на прилюдних торгах у процедурі виконавчого провадження за початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності. - стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» судові витрати. 03.02.2022 представником [PERSON] було подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначено, що [PERSON] на підставі права власності належить квартира номер [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом від 07 липня 2003 року. Вказана квартира зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] у реєстровій книзі №д.1140-95 за реєстровим №5484 від 08 липня 2003 року, в Комунальному підприємстві Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується довідкою КВ -2021 №14877 від 29 квітня 2021 року. Так, 07 квітня 2021 року, при зверненні до приватного нотаріуса Бурлак О.В. для здійснення відповідних нотаріальних дій, [PERSON] стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] , приватним виконавцем Білоконь Миколою Вадимовичем 29 березня 2021 року було накладено арешт, серія та номер: ВП №64983845, виданий 29 березня 2021 року. 03.02.2022 представник [PERSON] подала відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначила, що [PERSON] набула права приватної власності на вказану квартиру в липні 2003 року, що підтверджується записом у реєстрову книгу за №д.1140-95 за реєстровим номером 5484 - 8 липня 2003 року та довідкою КВ -2021 №14877 від 29 квітня 2021 року, а Договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О. 30 квітня 2004 року. Відтак, відповідачу не зрозуміло, яким чином позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та [PERSON] мають відношення до квартири [ADDRESS] , власницею якої зареєстрована з 08 липня 2003 року [PERSON] . Проте, з уточненої позовної заяви про стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у процесі виконавчого провадження стало відомо, ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір про відступлення прав вимог за Іпотечними договорами, що посвідчений 28.11.2019 року Розсохою С.С. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано за реєстровим номером 12541, проте копію вказаного договору [PERSON] та її представник адвокат Столяренко С.М. не отримували та невідомо, чи є правові підстави у ТОВ «Вердикт Капітал», як у позивача у справі звертатися до суду. Адвокат вказує, що було ухвалене остаточне рішення по справі і рішеннями судів встановлено законність та правомірність володіння квартирою [ADDRESS] [PERSON] . Боржником по кредитному договору є [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , який ніякого відношення до приватної власності [PERSON] не мав і немає. Також, зазначено, що в матеріалах справи відсутні документи, які б надали інформацію стосовно зареєстрованих осіб у квартирі [ADDRESS] . При витребуванні даної інформації сторони у справі були б проінформовані, про те, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстрований малолітній син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] з 18 листопада 2008 року. В матеріалах справи знаходиться кредитний договір №74 від 29 квітня 2004 року, який був укладений між ВАТ «Всеукраїнським Акціонерним Банком» та [PERSON] на суму 60 000,00 дол. США (шістдесят тисяч доларів США). Як вбачається з матеріалів справи в подальшому між сторонами був укладений договір іпотеки 30 квітня 2004 року, з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань по кредитному договору №74 від 29 квітня 2004 року. В клопотанні позивача (ТОВ «Вердикт Капітал») про залучення до розгляду справи співвідповідача арк. 5 клопотання зазначається, що перед укладенням Договору іпотеки №916 було здійснено перевірку належності права власності на предмет іпотеки [PERSON] на підставі договору дарування від 11 листопада 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р.В., зареєстровано в реєстрі за №3693 та зареєстровано в БТІ м. Києва 16 листопада 1999 року за номером 5484. Також, [PERSON] на підтвердження свого права власності на нерухоме майно надано ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк довідку -характеристику видану Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна 21 квітня 2004 року №837255. Проте, якби дійсно [PERSON] офіційно звернувся б до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності за довідкою-характеристикою на об`єкт нерухомості, то таку довідку він не отримав би, оскільки вказана квартира зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] у реєстровій книзі №д.1140-95 за реєстровим №5484 від 08 липня 2003 року, в Комунальному підприємстві Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується довідкою КВ -2021 №14877 від 29 квітня 2021 року і з власності [PERSON] ніколи не вибувала. ТОВ «Вердикт капітал» зокрема вказує, що [PERSON] є власником предмету Договору іпотеки від 30 квітня 2004 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко А.О., за реєстровим номером 916 (чотирьохкімнатної квартири, загальною площею 114,40 кв.м., житловою площею 73,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - вона є фактично іпотекодавцем (майновим поручителем) за вказаним Договором іпотеки №916 і має спільні з [PERSON] обов`язки, що випливають із Договору іпотеки №916). [PERSON] не була і не є майновим поручителем за [PERSON] , будь-яких документів відносно надання нерухомого майна в іпотеку чи документи, щоб свідчили про поручительство - [PERSON] не підписувала. На момент реєстрації права власності за [PERSON] , квартира [ADDRESS] не була обтяжена іпотекою. Договір іпотеки №916 був укладений між сторонами 30 квітня 2004 року, завдяки шахрайським діям [PERSON] . Квартира [ADDRESS] , була придбана [PERSON] , на підставі акта про проведення прилюдних торгів (борги [PERSON] перед АКБ ПРАВЕКС БАНК), затвердженого в.о. начальника відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції Гребенюком О.І. 04 липня 2003 року, про що свідчить Свідоцтво від 07 липня 2003 року. Відповідач [PERSON] , добровільно не повернув борг перед АКБ «ПРАВЕКС БАНК» і квартира була продана на прилюдних торгах, на яких [PERSON] і придбала кв. [ADDRESS] . Кошти, отримані на прилюдних торгах, були перераховані АКБ «ПРАВЕКС БАНК» в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору. Таким чином, [PERSON] неодноразово укладав кредитні договори і не повертав їх, але [PERSON] шахрайські дії [PERSON] не стосувались до моменту використання підроблених документів (довідка-характеристика від 21 квітня 2004 року) на квартиру [ADDRESS] , власницею якої являється [PERSON] з 08 липня 2003 року. З врахуванням зазначеного, представник [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судове засідання з`явилась, подала до суду заяву, в якій підтримала вимоги та просила їх задовольнити. Щодо здійснення розгляду справи без фіксування технічними засобами не заперечувала. Представники [PERSON] в судове засідання з`явилась, подали до суду заяви, в яких вказали, що заперечують щодо задоволення позовних вимог. Щодо здійснення розгляду справи без фіксування технічними засобами не заперечували. [PERSON] про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням інформації про розгляд справи на офіційному сайті Печерського районного суду м. Києва, тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, інших заявах, заяві про зміну предмета позову, та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідачів, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та задоволення позовних вимог. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що боржник - це особа, яка має виконати на користь обтяжувана забезпечене обтяженням зобов`язання, або майновий поручитель за таким зобов`язанням; особа, у володінні якої знаходиться майно, що належить обтяжувану; особа, яка має виконати на користь обтяжувана зобов`язання за договором, на підставі якого виникло договірне обтяження; особа, яка відступила право вимоги, що є предметом обтяження; уповноважений орган - це орган державної влади або його посадова особа, який відповідно до закону наділений повноваженнями обтяжувати рухоме майно, що належить юридичній чи фізичній особі; обтяжувач - це уповноважений орган при публічному обтяженні; кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов`язанням; власник рухомого майна, що знаходиться у володінні боржника; будь-яка інша особа, на користь якої встановлюється договірне обтяження; особа, яка здійснює управління рухомим майном в інтересах кредитора. Державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису. У силу статей 525, 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо ніше не встановлено договором або законом. Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому випадку заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою стягнення на предмет застави. Відповідно до статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких, зокрема, належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрата переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. За нормами ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Також відсутні будь-які інші підстави припинення іпотеки за Іпотечним договором від 16.08.2007 року, визначені ст.17 Закону України «Про іпотеку», до яких віднесено: реалізацію предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення переданої в іпотеку будівлі, якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим законом. Нормами ст. 23 Закону України «Про іпотеку» встановлені наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, а саме: - у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою; - особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Крім того, згідно п. 34 та 36 Постанови № 5 передбачено, що у випадку, коли для розпорядження предметом застави була необхідною згода заставодержателя (ч. 2 ст. 586 ЦК України), правочин заставодавця щодо розпорядження предметом застави, вчинений без згоди заставодержателя після укладення договору застави, не може бути визнано недійсним за позовом заставодержателя, оскільки в п. 2 ч. 2 ст. 592 ЦК України установлено інший наслідок порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави, а саме - пред`явлення вимоги про дострокове виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також тому, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України - Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України - в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України - Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» - У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки. Відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» - реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Варто вказати, що у постанові від 16 травня 2018 року справа № 449/1154/14 провадження № 61-1137св18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначено, що : «Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Суди встановили, що на момент укладення договору іпотеки [PERSON] був власником житлового будинку переданого в іпотеку, була згода його дружини на укладення цього договору, інших зареєстрованих співвласників на той час не існувало. Право власності на 1/2 будинку за його батьком не було зареєстроване. І лише рішенням Перемишлянського районного суду 27 квітня 2015 року було визнано право власності на частки в цьому будинку як за спадкоємцями [PERSON] (який помер у 2006 році) так і спадкоємцями [PERSON] - батька іпотекодавця [NUMBER] (який помер в 2008 році). Банк, як добросовісний іпотекодержатель, який поклався на дані реєстру прав на нерухомість, про те, що [PERSON] був одноособовим власником житлового будинку, і тому уклав договір іпотеки. В такій ситуації відмова у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суперечить захисту інтересів добросовісного іпотекодержателя. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) ». Також, у постанові від 11 листопада 2019 року справа № 756/15538/15-ц провадження № 61-18736сво18 Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначено, що: «Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України). Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Положення статей 526, 599 ЦК України передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, будь-які охоронні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти дію зобов`язань, які забезпечують основне зобов`язання, яке залишилось невиконаним. Стаття 204 ЦК України визначає презумцію правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Проаналізувавши положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв`язку зі статями 388, 509, 598 ЦК України, Об`єднана палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що оскільки Закон України «Про іпотеку», який є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, не передбачено таких підстав для припинення іпотеки, як витребування майна від добросовісного набувача або відсутність згоди власника на передачу нерухомого майна в іпотеку, тому такі підстави не припиняють основне зобов`язання та не є самостійною підставою для припинення іпотеки. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Оскільки Закон України «Про іпотеку», який є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, не передбачено таких підстав для припинення іпотеки, як витребування майна від добросовісного набувача або відсутність згоди власника на передачу нерухомого майна в іпотеку, тому такі підстави не припиняють основне зобов`язання та не є самостійною підставою для припинення іпотеки.». Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймає до уваги позицію сторони позивача, а саме те, що на даний час існують зобов`язання [PERSON] перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (як правонаступника ПАТ «ВіЕйБі Банк»), що випливають з Кредитного договору № 74 та Договору іпотеки № 916. З врахуванням того, що кредитний і іпотечний договори дійсні, не припинені, у судовому порядку недійсними не визнавалися. Також, на момент укладення Кредитного договору № 74 та Договору іпотеки № 916 [PERSON] був власником квартири загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , оскільки при укладенні Договору були перевірена інформація, а встановленні подальші обставини мають бути предметом розгляду в іншому провадженні та можливо в рамках кримінального судочинства. [PERSON] , яка на сьогоднішній день є власником чотирикімнатної квартири, загальною площею 114,40 кв. м., житловою площею 73,00 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] - є фактично іпотекодавцем, за вказаним Договором іпотеки № 916 і має спільні з [PERSON] обов`язки, що випливають із Кредитного договору № 74 та Договору іпотеки № 916. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи невиконання зобов`язань належним чином, виконання яких забезпечене Договором іпотеки від 30.04.2004 року, який є діючим. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено обгрунтованість своїх вимог, а тому наявні всі законні підстави для задоволення позову. Відтак, позиція сторони відповідача [PERSON] , станом на момент розгляду справи, є необґрунтованою, а обставини, на які посилаються її представники, можуть бути вже іншим предметом розгляду. Окрім цього, суд звертає увагу, що [PERSON] в подальшому, при наявності законних підстав, має право на поновлення своїх прав шляхом додаткової претензійно-позовної роботи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збій у розмірі 1762,00 грн. підлягає стягненню в рівних частинах з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved