Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Позивач Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом, в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , та просить суд ухвалити рішення яким відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав та стягнути з відповідачки на користь дитячого державного закладу, в якому буде перебувати малолітня дитина [PERSON] , аліменти на її утримання в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. При цьому представник позивача посилається на те, що малолітня [PERSON] народилась [INFO] .Мати дитини [PERSON] , разом з малолітньою дочкою [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] .Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження малолітньої відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини встановлено, що дитина повідомила про небезпеку та звернулась за допомогою. Також розповіла, що 19.02.2023 року відбулась бійка між співмешканцями квартири, в якій проживає її сім`я і це її дуже налякало. Мати дитини та її співмешканець зловживають алкогольними напоями та часто сваряться. Помешкання в якому проживає дитина, перебуває в антисанітарному стані, наявні таргани, є небезпека пожежі, в квартирі неприємний запах, розкидані пляшки від горілки та пива, в кімнаті одне ліжко. Дитина має зовнішні ознаки недогляду чи занедбаності. Малолітня дитина була невідкладно направлена до КНП «Міська дитяча лікарня №2» для проведення та документування результатів медичного обстеження дитини та, у разі необхідності, надання медичної допомоги. Відповідно до розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.02.2023 №58-01р малолітню [PERSON] , [INFO] , відібрано від матері [PERSON] , [INFO] . Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 21.02.2023 №36 малолітню дитину поставлено на первинний облік. Представник позивача зазначив, що згідно ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. З урахуванням викладеного та, враховуючи інтереси дитини, вони вимушені звернутись до суду з даним позовом. Позивач: представникКиївської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування - Жилавська Н.О. до судового засідання надала заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідачка до судового засідання надала заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності. Третя особа: представник Служби у справах дітей Одеської міської ради - Купка К.П. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, також просила прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] народилась [INFO] (актовий запис про народження №10533, складений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 23.11.2012р.. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження малолітньої відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. З матеріалів справи вбачається, що мати дитини - відповідачка [PERSON] , разом з малолітньою дочкою [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з інформацією, отриманою службою у справах дітей Одеської міської ради від суб`єктів виявлення та/або організації соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, про домашнє насильство та ймовірну наявність загрози життю та здоров`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , відповідно до пункту 9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020р. № 585, працівником служби у справах дітей Одеської міської ради спільно з працівниками органу Національної поліції та працівником бригади швидкої допомоги 19.02.2023р. було проведено оцінку рівня безпеки дитини та встановлено рівень безпеки дитини, як «дуже небезпечно». Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини встановлено, що дитина повідомила про небезпеку та звернулась за допомогою. Також розповіла, що 19.02.2023 року відбулась бійка між співмешканцями квартири, в якій проживає її сім`я і це її дуже налякало. Мати дитини та її співмешканець зловживають алкогольними напоями та часто сваряться. Помешкання в якому проживає дитина, перебуває в антисанітарному стані, наявні таргани, є небезпека пожежі, в квартирі неприємний запах, розкидані пляшки від горілки та пива, в кімнаті одне ліжко. Дитина має зовнішні ознаки недогляду чи занедбаності. Малолітня дитина була невідкладно направлена до КНП «Міська дитяча лікарня №2» для проведення та документування результатів медичного обстеження дитини та, у разі необхідності, надання медичної допомоги. Відповідно до повідомлення Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області повідомлено, що 19.02.2023 року о 02:00 год. надійшло повідомлення на лінію „ 102" від малолітньої [PERSON] , [INFO] , про те, що за місцем її мешкання в квартирі [ADDRESS] , в якій вона проживає разом з матір`ю [PERSON] , та її співмешканцем громадянином Республіки Молдова [PERSON] , відбувається бійка між двома людьми, у одного із них ніж. На місце події виїхали працівники патрульної служби, які повідомили, що інформація підтвердилась, вони чекають на працівників ювенальної превенції для прийняття подальшого рішення відносно дитини, оскільки залишити її в даній квартирі неможливо, так як там перебуває близько 6 осіб, які знаходяться у стані алкогольного сп`яніння, дитина була налякана. Родина неодноразово попадала в поле зору працівників поліції, з приводу того, що дитина після 23:00 год. перебувала поза місцем проживання без дорослих, а мати дитини про це не знала, так як постійно перебувала в нетверезому стані. По даним фактам батьків неодноразово було притягнуте до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП „невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей". Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини другої статті 170 Сімейного кодексу України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. Згідно розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.02.2023 №58-01р малолітню [PERSON] , [INFO] , відібрано від матері [PERSON] , [INFO] . У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 21.02.2023 №36 малолітню [PERSON] , [INFO] , поставлено на первинний облік. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу (ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва), а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом, відповідачка є офіційно не працевлаштованою не піклується про здоров`я, моральний, фізичний, духовний розвиток дитини, необхідних умов для виховання дитини не створила, дитина не забезпечена доглядом відповідно віку, що свідчить про ухилення від виконання матір`ю своїх обов`язків з виховання дитини. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно із ч.ч.2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Суд звертає увагу відповідачки на те, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дитини слід зазначити наступне. Частиною 4 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, підлягають задоволенню.

Outcome: approved