Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

09 лютого 2022 року [PERSON] в особі представника - адвоката Шматько Т.М. звернулася до Київського районного суду м. Харкова із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що [PERSON] народилась [INFO] на території м. Харкова, колишньої Української радянської соціалістичної республіки. Все дитинство [PERSON] прожила у м. Харкові, відвідувала дитячий садок, закінчила школу та вступила на навчання до Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». У зв`язку з тим, що вказані обставини відбувались більше 30 років тому, усі документи втрачено. 26.11.1996 [PERSON] отримала посвідчення водія серії [NUMBER] , видане ДАІ МВС УВС. В подальшому [PERSON] набула громадянство Ізраїлю. 25.06.2009 [PERSON] звернулась до Посольства Держави Ізраїль в Україні з проханням припинити належність останньої до громадянства Держави Ізраїль, про що їй було видано документ LAISSEZ PASSER від 25.06.2009 № [NUMBER]. На даний час громадянство [PERSON] . Держави Ізраїль припинено та вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Станом на день подання цієї заяви [PERSON] має намір отримати громадянство України, у зв`язку з чим звернулась до ГУ ДМС України в Харківській області для оформлення набуття громадянства України, однак їй було усно відмовлено та роз`яснено, що згідно з наданою їм інформацією встановити належність заявника до громадянства України не вбачається можливим та необхідно надати до ДМС документ, що підтверджує факт постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року, оскільки відповідно до п. 24-35 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для оформлення набуття громадянства України необхідно надати документ, що підтверджує факт постійного проживання. У даному випадку [PERSON] звертається до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, з метою подальшого встановлення належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2022 справу передано судді Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2022 прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у справі за вказаною заявою. Заявниця [PERSON] у судове засідання, призначене на 15.08.2023, не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку. Представником заявниці - адвокатом Розумовським О.С. подано до канцелярії суду заяву з проханням розглянути справу за відсутності заявниці та її представника, заяву підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області у судове засідання, призначене на 15.08.2023, не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши доводи, викладені заявницею в обґрунтування вимог, дослідивши заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи, допитавши свідка в їх системному взаємозв`язку вважає, що вимог підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м.Харкові, про що складено актовий запис №9770 26.09.1969, що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 24.04.1985 Палацом новонароджених в м.Харкові. 12.11.1996 [PERSON] у ДАІ МВС УВС отримала посвідчення водія [NUMBER] , у якому зазначено місце народження м.Харків, дата народження - [INFO] . Згідно з даними архівної довідки від 27.09.2022 №66-06-44/420 за підписом проректора НТУ «Харківський політехнічний інститут», [PERSON] , [INFO] , зарахована студенткою 1 курсу денного навчання Харківського ордену Леніна політехнічного інституту ім.В.І.Леніна енергомашиннобудівного факультету з 01.09.1986, наказ №787-ІІІ від 18.08.1986. Наказом №1239-ІІІ від 25.12.1987 [PERSON] , студентску 2 курсу денного відділення енергомашиннобудівного факультету вказаного інституту відрахувати з інституту з 09.12.1987 за власним бажанням. [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 30.10.1992 та знята з реєстрації за вказаною адресою 21.04.2004 за рішенням суду, що підтверджується листом Департаменту реєстрації Виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.04.2023 №826/0/50-23 та даними наданої суду «поквартирной карточки» (форма Б) за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до даних, які містяться в документі LAISSEZ PASSER *57975, відповідно до Параграфу 2 (b) Закону про паспорти - 1952 року, [PERSON] , місце народження УССР, дата народження, [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , громадянство Ізраїль, видано в Києві 25.06.2009, дійсний до 07.09.2009. Із зазначеного часу громадянство Ізраїла припинено. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] вона знає ще з 1980 року, вона знала її батьків, сестру, з якою товаришувала. В школі [PERSON] навчалася в смт.Южний, а в інститут поступила в Харкові, вчилася 1,5 роки. Станом на 1991 рік [PERSON] проживала в м.Харкові, в районі вулиці Пушкінської . Приблизно в 1995 році [PERSON] вийшла заміж та уїхала до Ізраїлю. Періодично приїздила до м.Харкова, а потім повернулася. Щодо отримання громадянства Ізраїлю [PERSON] свідку не відомо. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що з 1984 по 1994 роки він працював у відділі по борбі з економічними злочинами міського управління МВСУ. [PERSON] , з 1990 року, неодноразово проходила понятою під час проведення слідчих (розшукових) дій. Вона була, приблизно раз чи два на місяць, громадською понятою. Свідок стверджує, що [PERSON] станом на 24.08.1991 проживала на території України в м.Харкові. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів, зокрема, постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України. Суд зазначає, що важливе значення має питання відносно набуття громадянства України відповідно до статей 3 (станом на 24.08.1991) та 8 ( до 24.08.1991) Закону України « Про громадянство України». Відмінність даних положень полягає у часовому проміжку, визначеному у положеннях статей: суття 3 вказує на проживання станом на 24.08.1999, в той час як стаття 8 вказує на проживання станом до 24.08.1991 та у суб`єктному складі статей: стаття 3 безпосередньо стосується заявника, в той час як стаття 8 встановлює широке коло осіб, котрі мають право набути громадянство України. Оскільки [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного її проживання на території України, як громадянки колишнього СРСР, станом на час проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, що необхідно їй для набуття громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та Закону України «Про громадянство України». Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладений у постанові від 24.02.2021 у справі №522/20494/18. Розгляд заяв про набуття громадянства України врегульовано Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України № 215 від 27.06.2011 (далі-Порядок). Пунктом 27 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, зокрема, документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чі матері заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту. Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території України, подається відповідне рішення суду Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результати розгляду справи, суд приходить до висновку, що наявні у справі докази є достатніми для встановлення юридичного факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Харкова, на території України станом на час проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року. Враховуючи викладене,

Outcome: approved