Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить: видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що [PERSON] є її колишнім чоловіком та проживає разом з нею в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві спільної сумісної власності: їй, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що під час їхнього спільного проживання з колишнім чоловіком [PERSON] , останній постійно здійснює психологічний тиск на неї, словесно ображає та принижує її, в тому числі і в присутності сина [PERSON] , який проживає разом з ними, а також погрожує фізичною розправою та безпосередньо застосовує фізичну силу щодо неї. Така поведінка колишнього чоловіка носить постійний характер та негативно впливає на її здоров`я та працездатність, а також на її психологічний стан. Окрім цього, після численних скандалів, сварок, образ та погроз з боку колишнього чоловіка, вона боїться перебувати з ним в одному приміщенні. Позивач звертає увагу, що 11.01.2023 та 02.08.2023 відносно [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис, які свідчать про те, що під час вчинення з боку кривдника домашнього насильства існувала безпосередня загроза її життю та здоров`ю. Крім того, як наслідок вчинених протиправних дій [PERSON] на підставі постанови Тернопільського міськрайонного суду від 19.01.2023 останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАПІ, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді арешту. Таким чином, заявник вважає,що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства, а саме насильства психологічного характеру у формі словесних образ та погроз, та фізичного характеру у формі стусанів. Вчинене кривдником домашнє насильство викликало у неї побоювання за свою безпеку та життя,а тому з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, з огляду на сам вид насильства (психологічне та фізичне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливих тяжких наслідків його вчинення, заявник просить заяву задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.08.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено судове засідання у справі на 11.08.2023 на 12 год. 00 хв. У судовому засіданні заявника [PERSON] заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав у ній викладених. Додатково зазначила, що в неї дійсно є стосунки з іншим чоловіком, однак її постійним місцем проживання є квартира [ADDRESS] , а не ночує вона у даному помешканні лише коли має побоювання за власне життя з підстав неправомірної поведінки [PERSON] по відношенню до неї. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заперечив з приводу задоволення заяви та зазначив, що він не вчиняє жодного насильства щодо своєї колишньої дружини [PERSON] , натомість це вона вчиняє щодо нього домашнє насильство економічного характеру, а саме, всіма способами старається виселити його із квартири, забороняє користуватись холодильником та іншими побутовими речами. У січні місяці коли відносно [PERSON] був винесений заборонний припис він переїжджав жити у село, разом з тим зараз такої можливості немає, оскільки працює і лікується у м. Тернополі. Окрім цього зазначив, що [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] , а проживає у сусідньому під`їзді та у неї є інша сім`я. Представник заінтересованої особи [PERSON] - адвокат Дрозда В.П. в судовому засіданні заперечив з приводу задоволення заяви з підстав викладених у письмових запереченнях, зокрема з тих підстав, що [PERSON] є особою з інвалідністю 3 групи та немає іншого житла окрім квартири за адресою [ADDRESS] . Вказав, що [PERSON] не вчиняє жодного насильства щодо своєї колишньої дружини [PERSON] , натомість це вона вчиняє щодо нього домашнє насильство економічного характеру, а саме, всіма способами старається виселити його із квартири, забороняє користуватись холодильником та іншими побутовими речами. Також зазначив, що з постановою суду від 19.01.2023 про притягнення його до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП він не погоджується, однак в апеляційному порядку її не оскаржував. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є сином сторін та підтвердив, що між батьком та матір`ю частко виникають сварки з побутових питань та коли батько [PERSON] перебуває в стані алкогольного сп`яніння, вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] , а саме висловлюється в її сторону нецензурною лайкою та застосовує фізичне насильство, відтак на його думку його мати [PERSON] є потерпілою від домашнього насильства. Окрім цього вказав, що дійсно [PERSON] має стосунки з іншим чолвіком, однак її постійним місцем проживання є [ADDRESS] . Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло виданого Міським бюро технічної інвентаризації 16.09.1999, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до свідоцтва по розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 20.10.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 05.09.2001. -19.03.2013 [PERSON] змінила ім`я на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції 19.03.2013. Як вбачається з термінового заборонного припису серії АА №162338 від 11.01.2023, винесеного стосовно кривдника [PERSON] , останньому заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи [PERSON] на 10 діб з 20 год. 24 хв. 11.01.2023 до 20 год. 24 хв. 21.01.2023, у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства фізичного та психологічного характеру стосовно постраждалої особи [PERSON] . Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.01.2023 у справі № 607/1069/23, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень. Як вбачається із змісту вказаної постанови, 09 січня 2023 року близько 18 год. 30 хв. громадянин [PERSON] умисно погрожував нанесенням тілесних ушкоджень та фізичною розправою по відношенню до своєї колишньої дружини [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , а також штовхав, тягав за волосся, чим вчинив домашнє насильство психологічно та фізичного характеру. Також, згідно з терміновим заборонним приписом серії АА №304626 від 02.08.2023, винесеного стосовно кривдника [PERSON] , останнього зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи та заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та в будь - який спосіб контактувати з постраждалою особою на 3 доби з 19 год. 00 хв. 02.08.2023 до 19 год. 00 хв. 05.08.2023, у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства, стосовно постраждалої особи [PERSON] , а саме, 02.08.2023 близько 17 год. 00 хв. висловлював словесні образи, погрози фізичною розправою та штовхав. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 02.08.2023 відібраних інспектором СПНД Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Перхалюк В.Ю., остання вказала, що 02.08.2023 близько 17 год. 00 хв. її колишній чоловік [PERSON] перебуваючи в алкогольному сп`янінні, вчинив домашнє насильство психологічного характеру, що виражалось у виловлюванні словесних образ, погрожував фізичною розправою, замахувався до неї руками і ногами. Так, як у квартирі також знаходився їх спільний син [PERSON] , то він заступився за неї. Окрім цього, чоловік також висловлював словесні образи в сторону сина та погрожував фізичною розправою. Така поведінка [PERSON] викликала у неї побоювання за власну безпеку чи безпеку третіх осіб та емоційну невпевненість і відчуття нездатності захистити себе. [PERSON] , [INFO] є особою з інвалідністю третьої групи, внаслідок загального захворювання, терміном до 01.10.2024, що підтверджується довідкою до акта огляду медико - соціальною експертною комісією № 434716 від 05.10.2021. Згідно довідки № 163 від 13.02.2023 видної КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги» амбулаторія ЗПСМ, [PERSON] , [INFO] , знаходився на амбулаторному лікуванні з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІІ ст., цукровий діабет 2 типу. Відповідно до довідки про доходи № 2790 2620 8777 0712 [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Тернопільській області і отримує пенсію по інвалідності, яка за період з 01.01.2023 по 31.08.2023 складає 19 320,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї особи. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частиною третьою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (ч.3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Так, як вбачається з матеріалів справи заявник [PERSON] є колишньою дружиною [PERSON] , останні спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки, відтак суд приходить до висновку, що на них розповсюджується дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству, та відповідно, може вирішуватись питання про видачу обмежувального припису. Встановлено, що заявник [PERSON] систематично протягом тривалого часу потерпає від насильства, яке вчиняє відносно неї її колишній чоловік [PERSON] , яке виражається у виражанні в її сторону нецензурною лайкою, постійних погрозах, та образах, а також застосуванні фізичної сили - штовханні та інших діях, що завдає їй моральних та фізичних страждань, зокрема душевного болю, постійного переживання за своє життя і здоров`я, приниження її честі та гідності. Зазначене підтверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, тобто за вчинення домашнього насильства, терміновими заборонними приписами, з яких вбачається вчинення домашнього насильства та поясненнями свідка [PERSON] наданими в судовому засіданні. Відтак, суд вважає, що [PERSON] є кривдником в розумінні пункту 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», який вчиняє домашнє насильство стосовно своєї колишньої дружини [PERSON] . Також, зважаючи на протиправну поведінку [PERSON] приймаючи до уваги те, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, не бажає змінювати свою поведінку, суд вбачає існування реальних ризиків продовження у майбутньому вчинення [PERSON] домашнього насильства у будь-якому його прояві стосовно [PERSON] . Водночас з приводу доводів заінтересованої особи [PERSON] щодо того, що саме він зазнає домашнього насильства економічного характеру зі сторони [PERSON] то суд такі відхиляє, оскільки на підтвердження таких обставин суду не надано жодних доказів. Також суд відхиляє, твердження заінтересованої особи, що в заявника [PERSON] є інше постійне місце проживання, оскільки доказів на підтвердження даних тверджень суду не надано, а заявниця категорично заперечила даний факт. На підставі викладеного, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав. Приймаючи рішення в частині заборони [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою, а саме квартирі за адресою [ADDRESS] , суд враховує наступне. Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 у справі №754/11171/19 вказав, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Крім того, як свідчить практика Верховного Суду, при вирішенні питання щодо застосування такого заходу як позбавлення права на користування житлом, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи,враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Оцінюючи пропорційність втручання у право користування нерухомим майном [PERSON] , суд бере до уваги той факт, що насильство зі сторони [PERSON] мало систематичний характер, яке тривало протягом тривалого періоду, могло спричинити настання тяжких або особливо тяжких наслідків, а тому такий захід є пропорційним легітимній меті втручання у право користування нерухомим майном. Окрім цього, суд бере до уваги пояснення сторін надані у судовому засіданні з приводу того, що у [PERSON] є інше місце проживання за межами м. Тернополя. Крім того, той факт, що [PERSON] є особою з інвалідністю 3-ої групи, не спростовує висновків встановлених судом під час розгляду даної справи та не звільняє останнього від відповідальності за вчиненні ним протиправні дії щодо [PERSON] . Разом з тим, суд вважає, що на цьому етапі передчасно встановлювати заборону строком на шість місяців. Для виправлення кривдника та усвідомлення ним своїх дій, на думку суду достатнім часом для видачі обмежувального припису є один місяць з дня винесення рішення суду. Таким чином, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи ризики продовження протиправної поведінки заінтересованої особи, та її вплив на заявницю, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, враховуючи дані про особу [PERSON] , який неодноразово демонстрував агресивну поведінку відносно [PERSON] , суд вважає що заява підлягає до часткового задоволення, шляхом видачі обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, а саме, заборони [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 1 місяць. Разом з тим, суд не вбачає підстав для встановлення заборони [PERSON] наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , оскільки заявником не доведено, що наближення заінтересованої особи [PERSON] до помешкання спричинить продовження чи повторного вчинення домашнього насильства. Згідно ч. 3 статті 350-5 ЦПК України, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial