Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі - заявник) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа: Золотоніський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса: вул. Степана Бандери, 3А, м. Золотоноша, Золотоніський район, Черкаська область, код ЄДРПОУ 41882477. В обґрунтування заяви зазначалося, що заявник 02 березня 2013 року уклала шлюб із [PERSON] , після чого вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. У зв`язку із окупацією Херсонської області заявник була вимушена покинути своє місце проживання та виїхала до м. Одеса, а потім до с. Богодухівка Золотоніського району Черкаської області де проживає у даний час. Проте, чоловік заявниці [PERSON] не мав можливості покинути окуповану територію та вимушений був залишитися за своїм місцем реєстрації (с. Благодатне Скадовського району Херсонської області), де також залишилась проживати його мати. 24 липня 2023 року заявнику стало відомо про те, що її чоловік [PERSON] зник, а 04 серпня 2023 року було повідомлено, що її чоловік [PERSON] знайдений мертвим в лісополосі біля с. Приморське Скадовського району Херсонської області та [INFO] похований його батьками. Факт смерті [PERSON] підтверджується документами, виданими окупаційною владою: лікарським свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про смерть, довідкою про смерть. З метою внесення відомостей про смерть чоловіка [PERSON] до акту цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть, заявниця звернулася до органів ДРАЦСу, проте отримала відмову у такому внесенні, оскільки надані заявницею документи не є підставою для здійснення державної реєстрації смерті. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на приписи цивільного законодавства та практику ЄСПЛ, заявниця звернулася до суду та просить встановити факт смерті на тимчасово окупованій території [PERSON] . Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 серпня 2023 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. У судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у ній. У судове засідання представник заінтересованої особи Золотоніського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не направив, причини неявки суду не відомі. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, суд приходить до наступних висновків. Згідно з положенням ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. Згідно положень ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Судом встановлено, що 02 березня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02 березня 2013 року (а.с. 10). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 12 вересня 2013 року та серії [NUMBER] від 04 жовтня 2022 року відповідно (а.с. 12 - 13). Заявник [PERSON] має статус внутрішньо переміщено особи, прибула на проживання до [ADDRESS] ), адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки № 5138-5001942233 від 01 серпня 2022 року (а.с. 11). В даний час заявник [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки Богодухівського старостинського округу Чорнобаївської селищної ради Золотоніського району Черкаської області № 432 від 14 серпня 2023 року (а.с. 19). У підтвердження факту смерті свого чоловіка [PERSON] заявником надано суду копії наступних документів: - медичного свідоцтва про смерть № 59 від 03 серпня 2023 року, виданого на російській мові окупаційною владою російської федерації, відповідно до якого [PERSON] помер [INFO] , місце смерті - с. Приморське, Херсонська область, причина смерті - механічна асфіксія (а.с. 15 - 16); - свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04 серпня 2023 року, виданого на російській мові окупаційною владою російської федерації, відповідно до якого [PERSON] помер [INFO] , місце смерті - с. Приморське, Скадовський район, Херсонська область (а.с. 17); - довідки про смерть № С-04792 від 04 серпня 2023 року, виданого на російській мові окупаційною владою російської федерації, відповідно до якого [PERSON] помер [INFO] , місце смерті - с. Приморське, Скадовський район, Херсонська область, причина смерті - механічна асфіксія (а.с. 18). Крім цього, суду надано фотокартки з місця поховання [PERSON] (а.с. 20 - 21). З метою державної реєстрації смерті [PERSON] заявник звернулася до Золотоніського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), надавши при цьому вищевказані документи, проте отримала відмову, оскільки надані документи не є підставою для здійснення державної реєстрації смерті, що підтверджується відмовою № 606/32.8-05-06-06 від 09 серпня 2023 року (а.с. 14). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 р. № 726-р територія Благодатнинської та Приморської сільських рад увійшли до складу Скадовської територіальної громади. Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» вся територія Скадовського району з 24 лютого 2022 року відноситься до територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Таким чином, с. Приморське та с. Благодатне Скадовського району Херсонської області відносяться до територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 5 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154/5 від 22 листопада 2007 року, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть; фельдшерська довідка про смерть; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті в певний час. За ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»). Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Так, у підтвердження факту смерті [PERSON] заявником надано документи, видані окупаційною владою російської федерації. Даючи оцінку допустимості вказаних доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих заявником доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Постанови Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Встановлення факту смерті [PERSON] породжує юридичні наслідки для заявника оскільки необхідне для проведення державної реєстрації смерті та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України, при цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті. Оскільки [PERSON] помер на території тимчасово непідконтрольній Україні, на якій введено воєнний стан, та яка є тимчасово окупованою територією України, визначеною такою відповідно до законодавства, органи ДРАЦС відмовили заявнику у реєстрації смерті, а тому вимоги заявника про встановлення факту смерті [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Згідно з ч. 5 ст. 317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. На підставі викладеного,

Outcome: approved