Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявою та просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за №18819, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №11007118001 від 30 травня 2006 року за період з 15 листопада 2018 року по 15 листопада 2021 року у розмірі 58 289,23 грн; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1 610,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачу стало відомо, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. знаходиться виконавче провадження №67930505 з примусового виконання виконавчого напису №18819 від 25 листопад 2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 58 289,23 грн. У виконавчому написі №18819 від 25 листопада 2021 року зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за кредитним договором №11007118001 від 30 травня 2006 року, укладеним з АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого став ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», а в подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору №952/К про відступлення права вимоги від 09 листопада 2018 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 15 листопада 2018 року по 15 листопада 2021 року, сума заборгованості 58 289,23 грн, з яких прострочена заборгованість 29 414,20 грн, заборгованість за відсотками та комісіями 28 874,03 грн. Позивач вважає, що нотаріусом виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», оскільки не переконався належним чином у правомірності вимог кредитора, безспірності сум, що підлягають стягненню, без повідомлення позивача про наявність заборгованості, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 30 червня 2023 року позовна заява прийнята до провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від Київського обласного державного нотаріального архіву та ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.27). Ухвалою суду від 30 червня 2023 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 25 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою (Коваленко) О.М., зареєстровано в реєстрі за №18819, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №11007118001 від 30 травня 2006 року за період з 15 листопада 2018 року по 15 листопада 2021 року у розмірі 58 289,23 грн, який знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О., щодо якого відкрито виконавче провадження №67930505 від 16 грудня 2021 року, до набрання законної сили рішенням у справі. Представником відповідача [PERSON] 11 липня 2023 року надано повідомлення про неможливість виконати ухвалу суду від 30 червня 2023 року в частині витребування доказів, оскільки документи, які слугували підставою для звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника знаходяться в матеріалах справи нотаріуса (а.с. 34-38). Заперечуючи проти вимог [PERSON] , представником відповідача подано 20 липня 2023 року відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свої заперечення представник мотивував тим, що нотаріусу, для здійснення виконавчого напису, було поданий пакет документів, що врегульовано ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Постановою КМУ «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 №1172, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в МЮУ 22.02.2023 №282/20595, які підтверджували безспірність заборгованості. Якщо, отримавши від стягувача пакет документів, нотаріусом було з`ясовано відсутність ознак безспірності, він повинен був відмовити у здійсненні виконавчого напису. Зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість можна вважати безспірною, оскільки позивачем у позові не зазначено жодної обставини, яка б свідчила про протилежне (а.с.40-45). Крім того, представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому він просить суд відмовити позивачеві у стягненні з відповідача судових витрат, понесених на правничу допомогу в зв`язку з тим, що позивачем в підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги не подано належних та допустимих документів та зазначена сума є завищеною, зважаючи на незначну складність справи (а.с.46-49). Від Київського обласного державного нотаріального архіву 01 серпня 2023 року надійшло повідомлення, що документи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової (Коваленко) О.М. на зберігання архіву не передавалися (а.с.56). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його та позивача відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.29). Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» та третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За даних обставин, про час та місце розгляду справи сторони, відповідно ч. 7 ст. 128 ЦПК України, вважаються повідомленими належними чином. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні, а тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30 травня 2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №11007118001, за умовами якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит у розмірі 59 890,00 грн та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених договором. Строк дії договору до 27 травня 2011 року (а.с.14-17). Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. 25 листопада 2021 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №18819, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість, що виникла за кредитним договором №11007118001 від 30 травня 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «УкрСиббанк» за вказаним кредитним договором є ПАТ «ДЕЛЬТАБАНК» на підставі договору б/н про відступлення прав вимоги від 08 грудня 2011 року, правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору №952/К про відступлення прав вимоги від 09 листопада 2018 року. Строк платежу за кредитним договором №11007118001 від 30 травня 2006 року настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 15 листопада 2018 року по 15 листопада 2021 року. Сума заборгованості складає 58 289,23 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 29 414,20 грн, сума заборгованості за відсотками та комісіями 28 875,03 грн (а.с.12). На підставі вказаного виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. від 16 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП №67930505. Боржником вказано [PERSON] , стягувачем - ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.13). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалася на те, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. У позовній заяві позивач зазначає, що він не погоджується із вчиненим виконавчим написом, так як відсутні ознаки безспірності вимог кредитора. Зі змісту оспорюваного виконавчого напису слідує, що вчинений він нотаріусом виключно з посиланням на положення законодавства України, що регулює порядок вчинення виконавчих написів. Приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-887цс17 від 05.07.2017 року). Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та встановити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними та беззаперечно підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Згідно пунктів 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75 (аналогічні положення містяться у п.п. 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 18.06.2003 № 254), особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Крім того, як було вказано вище, наявність безспірності вимоги, згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», пов`язано із загальним та спеціальним строком давності з дня виникнення права вимоги. Підпунктом 3.4. Глави 16 ІІ розділу Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Правова позиція щодо визначення документів такими, які підтверджують безспірність заборгованості, сформована вищими судовими інстанціями. Так в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.06.2011 року №6-4882св11 зазначено: «Відповідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку цієї статті, які встановлюють розмір заборгованості». У постанові Вищого господарського суду України від 27.10.2011 року №5015/1965/11 зазначено: «Безспірність заборгованості можуть підтверджувати виключно первинні бухгалтерські документи, оформлені у відповідності зі статтею 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», при вчиненні оспорюваного виконавчого напису». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Іншими словами таким бухгалтерським документом може бути виписка по рахунку. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 року (зі змінами та доповненнями) при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21 вересня 2021 року, прийнятої у справі № 910/10374/17. Таким чином, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України від 29.06.1999 №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису не міг застосовуватись до договору, укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк». При цьому відповідачем суду не надано відомостей про надання нотаріусу стягувачем оригіналу договору №11007118001 від 30 травня 2006 року, укладеного із [PERSON] , належного розрахунку заборгованості, виписки по рахунку, доказів того, що боржник отримав вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, та документів про відступлення прав вимоги, що свідчить про відсутність доказів безспірності заборгованості за договором та унеможливлювало вчинення виконавчого напису. Доказів зворотного представником відповідача не надано. Суд приймає до уваги доводи представника позивача з дотриманням принципу змагальності сторін в рамках цивільного судочинства, оскільки жодними доказами з боку відповідача вони не спростовані, своїм правом, визначеним ст. 12 ЦПК України, на подання доказів в рахунок доведення обставин, які мають значення для справи в рахунок доведення заперечень у випадку їх наявності, відповідач не скористався. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що на час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірності вимог відповідача до позивача, а отже, виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, а відтак не підлягає примусовому виконанню, у зв`язку з чим вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 610,40 грн та витрати, понесені на правничу допомогу, у розмірі 6 000,00 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта, інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Матеріали справи свідчать про те, що інтереси позивача [PERSON] у справі за вищевказаним позовом представляв адвокат Вовк М.В. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги №21/02/2022-Т від 21 лютого 2022 року, ордеру від 28 червня 2023 року №1200448 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 05 липня 2019 року серії ДП №4362 (а.с. 19, 20, 22). Позивач під час розгляду справи понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. Розмір витрат підтверджується актом прийому-передачі правничої допомоги відповідно до умов договору про надання правничої допомоги №21/02/2022-Т від 21 лютого 2022 року з наведеним у ньому розрахунку робіт за надані адвокатом послуги та розрахунковою квитанцією серії АВ-ТБ №023032 від 28 червня 2023 року, відповідно до якої [PERSON] за договором про надання правничої (правової) допомоги №21/02/2022-Т від 21 лютого 2022 року сплатила адвокатові Вовку М.В. 6 000,00 грн (а.с. 21, 23). Враховуючи обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, наданих послуг, витрачений на це час, характер спору та складність справи, дотримуючись принципів розумності та справедливості суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. підлягає задоволенню. Отже, з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» підлягають стягненню на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн за подачу позову та 536,80 грн за подачу заяви про забезпечення позову, що загалом складає 1 610,40 грн, та витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Застосовані судом заходи забезпечення позову відповідно до ухвали від 30 червня 2023 року в силу ч. 7 ст. 158 ЦПК України продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання рішенням законної сили, або ж можуть бути скасовані судом за вмотивованим клопотанням учасника справи раніше цього строку.

Outcome: approved