Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, у якому просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який в серпні 2016 було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час, діти перебувають на утриманні позивача та проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Відповідач майже два роки вихованням дітей не займається, не спілкується з ними, станом здоров`я не опікується, не цікавиться їхнім життям, не вітав дітей з днем народження та повністю усунувся від виконання своїх обов`язків, як батька. Аліменти не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої станом на 01.12.2022 складає 89801,00 грн. За період навчання доньки [PERSON] батько не відвідував ліцей та батьківські збори, також навчанням сина [PERSON] не цікавиться, вихованням сина не займався, на батьківські збори не приходив, лікуванням дітей не займався. Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 31.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою суду від 01.03.2023 за клопотанням відповідача [PERSON] підготовче засідання відкладено. 09.05.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , який зазначив, що позивач перешкоджає відповідачу бачитись з дітьми, тому відповідач звернувся до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дітей. Рішенням органу опіки і піклування відповідачу було визначено спосіб участі у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] , встановлено побачення кожної неділі з 12:00 год до 15:00 год, однак позивачка ігнорує вказане рішення, не дає можливості брати участь у вихованні дітей та бачитись з ними.Відповідач позбавлений можливості виховувати дітей та приймати участь у їх житті, проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 26.05.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив від [PERSON] , у якій позивач зазначає, що доводи, зазначені у відзиві є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, адже відповідач звернувся до органу опіки тільки після того, як дізнався, що на розгляді у Бердичівському міськрайонному суді перебуває справа про позбавлення його батьківських прав. Звернення відповідача до органу опіки та піклування є формальним задля уникнення відповідальності у вигляді позбавлення його батьківських прав. Починаючи з 27.04.2023, відповідач мав право на побачення з дітьми кожної неділі, у т.ч. 30.04.2023 та 07.05.2023, однак своїм правом не скористався; лише 14.05.2023 в телефонному режимі запропонував сину [PERSON] завітати до нього для того, щоб привітати його з днем народження. Відповідач особисто не забирав сина [PERSON] , а попросив старшого сина [PERSON] його привести. Будинок, який знаходиться по [ADDRESS] , де відбулось побачення, має незадовільні умови перебування. Після цієї зустрічі син [PERSON] захворів та з 17.05.2023 по 23.05.2023 не відвідував навчальний заклад, оскільки перебував на лікарняному. Донька [PERSON] категорично відмовилась зустрічатись з батьком. Ухвалою суду від 05.06.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просили його задовольнити. У судовому засіданні 29.08.2023 позивач додатково пояснила, що батько дітей останні 2 роки не спілкується з ними, аліменти не сплачує. Діти не хочуть його бачити і спілкуватись. Дітям не перешкоджає спілкуватись з батьком, 1 раз на 2 тижні відповідач телефонує дітям і питає: Як справи? Відповідач та його представник у судовому засіданні 29.08.2023 позовні вимоги не визнали з підстав, наведених у відзиві. Окрім того, відповідач пояснив, що хоче спілкуватись із дітьми. Останні 2 місяці намагається налагодити спілкування, але діти не беруть телефон. Щодо участі у житті дітей, вказав, що ходив у школу, допомагав з її ремонтом. Не сплачував вчасно аліменти, оскільки втратив роботу, доглядав хвору матір, здійснив її поховання. Знає про заборгованість по аліментам, буде її сплачувати. Представник відповідача додала, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка має застосовуватися до відповідача. Докази, які б підтверджували вимоги позовної заяви відсутні. При розгляді цивільної справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У ст. 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціальногорозвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейногожиття, до свого житла і кореспонденції. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 27 Конвенції про права дитини, прийнята резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, яка ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, визначає, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . [PERSON] , змінила прізвище на [PERSON] , після укладення шлюбу 16.12.2017, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи від 15.07.2021, 19.11.2018 за №№ 3917, 4289. Відповідно до довідки від 10.01.2023 за №1 виданою Бердичівським міським ліцеєм №15, батько [PERSON] не проживає з донькою [PERSON] , [INFO] . За період навчання батько не відвідував ліцей та батьківські збори. Відповідно до довідки від 10.01.2023 за №07, виданою Гімназією №8 м. Бердичева Житомирської області, мати [PERSON] сама виховує дитину, учня 6-А класу, [PERSON] , [INFO] . За період перебування дитини в закладі батько [PERSON] навчанням учня не цікавиться, вихованням сина не займався, на батьківські збори не приходив. Відповідно до виконавчого листа від 07.11.2016, виданого по справі 274/4442/16-ц, з [PERSON] стягуються аліменти на дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь матері [PERSON] , починаючи з 19.08.2016 і до повноліття дітей. Згідно довідки-розрахунку від 14.12.2022 за №5/52907429 складеної Бердичівським відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький), заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] перед [PERSON] станом на 01.12.2022 нарахована відповідно до ст. 182 СК України та ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» та становить 89801,00 грн. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 28.02.2023 за № 02.2-06/358, батько не бере активної участі у житті дітей, проте виявляє невеликий інтерес до них, який проявляється у спілкуванні шляхом листування через соціальні мережі. Діти ображені на таку поведінку батька, тому не заперечують щодо його позбавлення батьківських прав. Орган опіки та піклування вважає можливим надати батькові [PERSON] шанс виправити свою поведінку відносно дітей, налагодити спілкування з ними, сплачувати аліменти на їх утримання. Визнано недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні 29.06.2023 допитано свідків. Так свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача повідомила, що відповідач перебував у шлюбу з її донькою, їх життя не склалось. Відповідач аліменти дітям не платить, сам просив у старшого сина кошти. Дітей забирає у холодний будинок, де сам не проживає. Теперішній чоловік позивача займається забезпеченням дітей усім необхідним. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, повідомила, що знає сторін, ще коли останні перебували у шлюбі. Пояснила, що її діти спілкуються з дітьми сторін. Повідомила про те, що коли у [PERSON] було день народження, він переживав, що рідний батько його не забрав. Діти також розказували, що відповідачу дозволили, щоб він 1 день в тиждень їх забирав, але і цього він не робить. Позивач не забороняє дітям спілкуватись із батьком. Додатково зазначила, що молоший син [PERSON] , переживав, що вітчим воює, називає його татом. Також 29.06.2023 судом з`ясовано думку дітей. [PERSON] пояснила, що з татом не спілкується, він вже 7 років з ними не проживає. Ображена, що батько не приділяє уваги, раніше вона хотіла до нього, а зараз не хоче спілкуватися з ним, бо ображена на нього. Вважає, що позбавлення батьківських прав буде вірним рішенням. [PERSON] пояснив, що із татом погані віносини, зараз вони спілкуються рідко, хоча раніше це було частіше. Востаннє тато привітав його днем народження. Вважає, що можна позбавити батьківських прав. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та свідків, з`ясувавши думку дітей, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і допускається тоді, коли неможливо змінити ставлення батьків до виховання дитини. Так, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. При цьому, суд приймає до уваги ставлення батька до дітей, бажання спілкуватися і приймати участь у їх вихованні. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновленнябатьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Враховуючи те, що відповідач заперечує проти позбавлення батьківських прав, намагається спілкуватися з дітьми, матеріалами справи та дослідженими доказами не підтверджується, що відповідач свідомо та остаточно знехтував своїми обов`язками відносно дітей, втратив цікавість до них, а інтереси дітей вимагають застосування такого крайнього заходу як позбавлення батька батьківських прав. Окрім того, позивачем у поданій відповіді на відзив підтверджено, що відповідач відвідує дітей. Так, матеріалами справи встановлено зміни поведінки відповідача, який від виконання батьківських обов`язків не відмовляється та робить спроби налагодити зв`язки з дітьми. Позивачем не наведено достатніх підстав та аргументів, які б вказували на можливість позитивного впливу такого рішення на інтереси неповнолітніх дітей сторін. Суд вважає, що відмова у позбавленні батьківських прав [PERSON] відповідає якнайкращим інтересам дітей та збереженню їх зв`язків з сім`єю, зокрема, з батьком. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові про позбавлення батьківських прав [PERSON] відмовити повністю, однак, враховуючи поведінку відповідача по виконанню своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітніх дітей, його слід попередити, що у разі продовження такої поведінки він може бути позбавлена батьківських прав. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки в позові відмовлено.

Outcome: dismissed