Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа - Виконавчий комітет Мирноградської міської ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування вимог зазначив, що з відповідачкою перебуває в шлюбі з 08 вересня 2020 року. [INFO] у них народився син [PERSON] . З 13.06.2021 вони з відповідачкою проживають окремо, дитина проживає з ним і знаходиться на його повному утриманні. Він проживає в трикімнатній квартирі, має постійний дохід від підприємницької діяльності та на теперішній час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Відповідачка, яка не працює, освіти і власного житла не має, належної уваги дитині не приділяє, відвідує дитину раз на день протягом 30-40 хвилин. У зв`язку з цим на підставі п.1 п.2 ст.161 СК України просить визначити місце проживання дитини разом з ним за адресою: [ADDRESS] , залишивши дитину на його утриманні і вихованні. Відповідачка [PERSON] (до розірвання шлюбу [PERSON] ) звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про відібрання у нього дитини та визначення місця проживання дитини разом з нею. В обґрунтування позову вказала, що познайомилася з [PERSON] коли їй було 14 років. Навчаючись в 11 класі, вона завагітніла від нього і 08.09.2020 було зареєстровано їх шлюб, а [INFO] вона народилася сина [PERSON] . Під час шлюбу між нею та чоловіком виникали постійні суперечки у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та ведення домашнього господарства. Чоловік дорікав їй на відсутність у неї освіти, професії, на її зайву вагу, яку вона набрала після пологів, та те, що має її утримувати. Він принижував її, цькував, чинив постійний психологічний тиск, що завершувалося скандалами на очах у дитини. Коли 11.06.2021 вона звернулася до адвоката з приводу постійного психологічного тиску на неї з боку чоловіка, то дізналася, що 08.06.2021 той звернувся до суду з заявою про розірвання шлюбу. Через це вона 12.06.2021 разом з дитиною залишила відповідача і пішла жити до своїх батьків, за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] , пояснивши чоловікові, що вона так більше жити з ним не може, що житиме з батьками та що звернеться до суду з заявою про стягнення з нього аліментів на її утримання та утримання дитини. 21.06.2021 відповідач разом зі своїми батьками приїхав до неї, щоб побачитись з дитиною і обманом забрав у неї сина, що стало приводом для її звернення в той же день до поліції. 22.06.2021 з метою визначення місця проживання разом з нею вона звернулася до Служби у справах дітей Виконкому Мирноградської міської ради. Під час розгляду цього питання дитина проживала тиждень з нею, тиждень з відповідачем. 15.09.2021 рішенням Виконкому Мирноградської міської ради на підставі висновку Служби у справах дітей було прийнято рішення про визначення місця проживання дитини разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Натомість, відповідач проігнорував це рішення, і дитину їй не віддав. Дитина залишилася у нього, а їй була надана можливість бачиться з дитиною виключно на його умовах в період часу з 14.00 до 18.00 год. та під наглядом його батьків, а саме спілкування з дитиною фіксувалося на відеокамеру. Гуляти з дитиною на вулиці їй не дозволялося. 28.09.2021 вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, а відповідач, в свою чергу, з заявою про видачу судового наказу про стягнення з неї аліментів на утримання дитини та запевнив, що зробить все можливе, щоб дитина проживала окремо від неї. Зазначаючи на те, що за місцем її проживання для дитини створені всі необхідні умови, що вона отримує дохід у виді щомісячної допомоги на дитину, веде нормальний спосіб життя, алкогольні напої та наркотичні засоби не вживає, є здоровою, позитивно характеризується, просить відібрати дитину у відповідача та визначити місця проживання дитини разом з нею за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої вимоги і суду пояснив, що шлюб з відповідачкою був офіційно зареєстрований перед народженням дитини. Дитину відповідачка народила в 17 років. Перші два-три місяці після народження дитини у них в цілому все було нормально. Відповідачка доглядала за дитиною, годувала, купала її, а потім стала проявляти недбалість до дитини, несвоєчасно її годувати, що вимагало від нього контролю за нею. Перебуваючи на роботі, він телефонував їй на Вайбер і вимагав, щоб вона при ньому годувала дитину. Коли дитина підросла і їй необхідно було вводити прикорм, він сам готував каші, коли був час - мив посуд і прибирав у квартирі, бо відповідачка була поганою господинею і допускала безлад, а він щодня працював до 14 години та, крім того, займався орендованим ставком, і не мав змоги за всім слідкувати, тому йому допомагали його батьки. Він часто брав сина з собою до батьків, а відповідачка залишалася вдома. В червні 2021 року він вирішив, що йому буде легше жити без відповідачки і самому займатися дитиною, та подав до суду заяву на розлучення, щоб показати відповідачці, що їй серйозніше слід відноситися до дитини, проте заяву йому повернули, так як дитині на той час ще не виповнилося року. Тоді ж, в червні 2021, він відвіз дружину з дитиною до батьків дружини, а коли приїхав за ними, то дружина сказала, що вона з ним більше жити не буде і залишиться з дитиною у батьків. Через тиждень він приїхав до них зі своїми батьками, щоб забрати сина, так як вважав, що мати дитини неналежно виконує свої обов`язки і дитина їй не потрібна. Тому прийняв рішення, що саме він буде займатися вихованням дитини. Дозволу на те, щоб забрати сина до себе, він у відповідачки не запитував і не вважав за необхідне це робити. Забрав дитину і посадив його в автомобіль в той момент, коли відповідачка зайшла в будинок, а він з сином був на вулиці. Про те, що він повіз сина до себе додому, сказав лише своїй матері. Невдовзі відповідачка приїхала до нього зі своєю матір`ю і викликала наряд поліції, заявивши, що він викрав у неї дитину. Коли приїхали працівники поліції, він їм сказав, що дитину не викрадав, що мати дитини може зайти в квартиру, щоб побачитись з дитиною. Працівники поліції записали його пояснення і поїхали. Відповідачці він дитину не віддав і не збирався віддавати, так як вважав, що він забезпечить дитині кращий догляд, і тоді вона звернулася з заявою до служби у справах дітей, де тривалий час вирішувався спір, а він у цей час оформив декретну відпустку по догляду за сином. Проти спілкування матері з дитиною не заперечував, лише просив її завчасно погоджувати з ним час спілкування з дитиною. Бачилася відповідачка з дитиною лише у квартирі, де вони жили разом до припинення шлюбних стосунків, так як з його батьками, у яких він жив з сином, у неї були неприязні стосунки і туди вона не ходила. Спілкування відповідачки з дитиною відбувалося приблизно два рази на тиждень і тривало хвилин по 40. Задля уникнення непередбачуваних ситуацій він встановив в квартирі відеокамери, про що повідомив і відповідачку. Виходити їй на вулицю з дитиною не дозволяв, оскільки вона могла забрати дитину з собою. Відповідачка не раз зверталася з заявами на нього до працівників поліції з приводу дитини, а коли ті приходили до нього, він фотографував дитину, показував їм фото і казав, що у них з дитиною все добре. Коли відповідачка відвідувала дитину, вона приносила памперси, соки, печиво, але більшої допомоги не надавала, тому за його заявою було видано судовий наказ про стягнення з неї на його користь аліментів на утримання сина, які вона майже не сплачує, так як не працює і джерела доходу не має. З рішенням органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю він не погоджується, так як вважає, що мати неналежно виконує обов`язки з догляду за дитиною, до того ж, не має освіти, свого житла, джерела доходу та наполягає на визначенні місця проживання дитини з ним, так як, на його думку, саме він спроможний надати дитині все найкраще та забезпечити її належне виховання і розвиток. У задоволенні зустрічних вимог просив відмовити. Відповідачка [PERSON] , не погодившись з доводами позивача, суду пояснила, що завагітніла, коли навчалася у школі. В 17 років народила сина [PERSON] . Оскільки ні в догляді за дитиною, ні в побуті, їй ніхто не допомагав, вона сильно стомлювалася і не встигала виконувати всю хатню роботу, з приводу чого чоловік весь час робив їй зауваження, постійно висловлюючи на її адресу своє невдоволення, говорив, що вона погана мати. Коли вона просила допомогти їй, говорив, що вона все має робити сама. Її матері чоловік заборонив до них приходити, так як вона працювала в лікарні і він вважав, що від неї син може захворіти коронавірусом. Свій вільний час чоловік проводив у своїх батьків, незважаючи на те, що вона просила його частіше бувати з сім`єю. Стосунки між ними ускладнилися, часто виникали сварки. Чоловік принижував її, звинувачував у тому, що вона погано дбає про дитину, погрожуючи її забрати. Все, що вона робила, йому не подобалося, хоча дитина розвивалася нормально, претензій до неї, як до матері, у лікаря, що наглядав за новонародженою дитиною, не було. Потім в червні 2021 вона дізналася, що чоловік подав на розлучення, і вирішила залишити його, так як жити з ним вже стало неможливо. Пішла жити до своїх батьків, де були створено для дитини всі необхідні умови, про що було відмічено в акті обстеження умов її проживання представником служба у справах дітей. Приблизно через тиждень чоловік приїхав до них разом зі своїми батьками, щоб побачитись з дитиною. Грався з ним на вулиці, а коли вона зайшла в будинок, щоб на прохання його матері покласти в холодильник банани і соки для дитини, які вони привезли, чоловік посадив дитину в автомобіль і повіз до себе. Її дозволу та згоди на це не запитував. Тому вона звернулася до поліції з заявою про викрадення дитини і разом зі своєю матір`ю поїхала до нього додому щоб забрати дитину, проте, навіть незважаючи на приїзд працівників поліції, дитину він їй не віддав. Тоді наступного дня вона звернулася з цього питання до органу опіки і піклування. Поки комісія розглядала це питання, їм було запропоновано, щоб дитина тиждень жила у неї, тиждень у нього. Спочатку він погодився на це, а коли було прийнято рішення визначити місце проживання дитини з нею, заявив, що дитину їй не віддасть та що спір буде вирішуватися судом. Вона не могла забрати у нього дитину, так як її спілкування з дитиною відбувалося виключно на його умовах і лише в квартирі, в якій вони з ним жили з ним раніше, хоча чоловік з дитиною вже жив у своїх батьків за іншою адресою, куди їй ходити було заборонено. Час побачень з дитиною вона мала узгоджувати з ним заздалегідь, і вони мали відбуватися в період з 11 до 13.00, так як пізніше дитина повинна була спати і йому треба було везти дитину до батьків, та з 17 до 19.00 години, що їй не завжди було зручно, так як у місті встановлено комендантську годину, а жила вона в іншому районі міста. Перед тим, як приїхати до дитини, вона завжди запитувала у чоловіка, що треба дитині купити і купувала те, що він вважав за потрібне. Купити самостійно вона могла лише іграшку. Дитина раділа, коли бачила її, бігла до неї, обнімала, проте спілкуватися з дитиною їй дозволялося чоловіком лише в квартирі під встановленими ним відеокамерами. Інколи її закривали з дитиною в квартирі на ключ, виходити на вулицю з дитиною їй не дозволялося. Були випадки, коли він не давав їй можливості спілкуватися з дитиною. Змінити вона нічого не могла, так як чоловік її не слухав і на її думку ніколи не зважав, вирішував все сам, вважаючи, що все має бути так, як він скаже, а неодноразові звернення до поліції нічого не дали. Під час судового розгляду даного спору, незважаючи на те, що судовий розгляд ще не закінчено, позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з неї на його користь аліментів на утримання дитини. При цьому він знав, що вона не працювала, так як займалася доглядом за дитиною до трьох років до тих пір, поки він її у неї самовільно не відібрав. До вирішення питання визначення місця проживання дитини суд стягнув з неї аліменти на його користь, однак сплатила вона позивачу за судовим наказом лише декілька платежів. Зазначала на безпідставності доводів позивача про те, що вона є поганою матір`ю. Вона дуже любить свою дитину, хоче піклуватися про неї, дбати про її розвиток, щоб забезпечити дитині належні умови життя і виховання. Після досягнення дитиною трьох років та оформлення її в дошкільний заклад має намір піти працювати, набути професію, так як раніше цього не змогла зробити через ранню вагітність. Не заперечуючи постійної турботи батька про сина, його спроможності забезпечити йому належні умови виховання та важливості ролі батька у житті дитини, просила суд визначити місце проживання дитини з нею, а у задоволенні вимог позивача відмовити. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона живе на [ADDRESS] по-сусідству з батьками [PERSON] . Його дружину [PERSON] бачила всього два рази. Знає, що в них є маленька дитина. Від матері [PERSON] вона дізналася, що подружжя разом не проживає та що дитина залишилася з батьком. Чому так сталося, їй невідомо. Мати [PERSON] їй казала, що невістка дуже молода, не може вести господарство, погано слідкувала за дитиною. [PERSON] може охарактеризувати тільки з позитивної сторони. Він турбується про дитину, добре слідкує за нею, а батьки йому в цьому дуже допомагають. Надати характеристику його дружині в силу того, що фактично її не знає, не може. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] разом з дружиною [PERSON] проживав в одному з нею будинку по [ADDRESS] . Може охарактеризувати його тільки позитивно, як люблячого батька, який весь час проводить з дитиною. Його дружину ніколи не бачила на вулиці з коляскою, з сусідами вона не спілкувалася, жила у їх будинку недовго. Бачила, що весь час дитиною займався батько. Якою була господаркою дружина [PERSON] вона не знає, вдома у них ніколи не бувала. Її батьків також не знає. Про те, що сталося між подружжям, чому [PERSON] забороняв дружині гуляти з дитиною на вулиці та які були умови зустрічей матері з дитиною, їй невідомо. Бачить вона її в своєму будинку дуже рідко, один - два рази на тиждень. Зазвичай вона чекає [PERSON] з дитиною на вулиці, а коли вони приїжджають - іде з ними в квартиру, де перебуває приблизно півгодини. Через деякий час після того, як вона піде, їде додому до батьків і [PERSON] з дитиною. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] знає як мешканця будинку, в якому він проживає. Знав, що він одружився та що його дружина була вагітною. До народження дитини у них все було добре, до них часто приходили батьки, допомагали. Після народження дитини їх стосунки змінилися. Бачив, що з дитиною на вулиці в основному гуляв позивач. Коли сосунки між подружжям припинилися та з якої причини - не знає. Дитина залишилася з батьком, а мати приходила до неї у певний час, коли він їй дозволяв. Чув, що між подружжям були конфлікти. Позивач звинувачував дружину у тому, що вона не слідкує за дитиною і вимагав від неї займатися вихованням дитини. Чим займається мати і чи за її згоди дитина залишилася з батьком - не знає. Поясняє, що позивач добре турбується про дитину та що дитина з ним завжди в доглянутому стані. Дитина тягнеться до батька, а до матері таких емоцій не виявляє. Чи була доглянутою дитина, коли була зовсім маленькою та була з матір`ю, пояснити не може. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю [PERSON] , з яким має добрі стосунки. З невісткою ніяких стосунків не має. Син став зустрічатися з нею, коли їй було 15 років, а в 16 вона завагітніла від нього. З указаної причини та на підставі наданого судом дозволу їх шлюб було зареєстровано, а [INFO] народився онук [PERSON] . Мати дитини не забезпечувала їй належного догляду, давала холодну їжу, на що вона робила їй зауваження. Також вона допомагала з прибиранням, так як вона до цього не була пристосована. З моменту народження дитини до припинення сімейних стосунків сином і невісткою бувала у них не часто, всього 3 рази, а коли приходила, то бачила, що мати дитини не приділяє їй належної уваги, від чого дитина капризує. Годувала мати дитину через 4 години, з приводу чого вона їй робила зауваження, але вона їх ігнорувала, казала, що їй так рекомендував лікар та що про це вона також читала в Інтернеті. Син телефонував їй з роботи, вимагаючи, щоб вона через Вайбер показувала йому як годує дитину. Син часто приїздив до них, допомагав їм робити ремонт, а невістка не хотіла залишатися з дитиною, і син привозив дитину їй. Коли онуку вже було треба вводити прикорм, робив це син, сам готував йому дитині їжу. Причину припинення сімейних стосунків між сином і невісткою не розуміє. Невістка пішла жити з дитиною до своїх батьків, її мати казала, що більше вона до її сина не повернеться. Син забрав у неї дитину і привіз додому, у квартиру, де вони жили разом. Чи домовлявся він з матір`ю дитини про те, з ким буде проживати дитина, вона не знає. Після цього невістка викликала поліцію, скаржилася на сина, але дитина залишилася в нього. Син їй сказав, що не заперечує, щоб вона приходила і спілкувалася з дитиною. Перші два місця дитину доглядала вона, так як є пенсіонеркою і не працює. Також невістка звернулася до органу опіки і піклування, щоб забрати дитину. Під час вирішення цього питання їм з сином порадили, щоб дитина в цей час жила тиждень у батька, тиждень у матері. Спочатку так і було, але під час відвідувань дитини, коли вона була у матері, він помітив, що дитина була голодна, не доглянута, памперс не поміняний, і вирішив, що дитина буде жити з ним та забрав її у матері. А потім встановив у квартирі камери відео спостереження, оскільки приїжджаючи до дитини, мати вчиняли скандали, зверталася з заявами на сина до поліції. Гуляти невістці на вулиці з дитиною син не дає, так як боїться, що вона може забрати дитину. Вважає, що дитина має залишатися на вихованні сина. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] . Навчаючись в школі, вона стала зустрічатися з [PERSON] . Вона просила його дати доньці можливість закінчити школу, але він її прохань не дослухався. В 16 років донька завагітніла. Вона переживала за доньку, але [PERSON] казав, що вони з усім справляться, будуть допомагати його батьки. Вагітність у доньки протікала важко, майже весь час вона лежала в лікарні, а потім народила дитину. Доньці, яка по суті ще сама була дитиною, дійсно було дуже важко справлятися з домашніми справами, так як вимагала уваги і догляду дитина. І коли вона не встигала прибратись чи помити посуд, зять привозив її до них додому, щоб показати яка її донька хазяйка. У цьому її доньку звинувачувала і мати зятя. Через це виникали сварки, навіть тоді, коли в домі був порядок, зять погрожував розлучитися і забрати дитину. Потім донька з дитиною переїхала жити до них з батьком, а через деякий час зять обманом забрав дитину. З цього приводу донька звернулася до органу опіки і піклування. Поки комісія вирішувала, кому з батьків віддати дитину, вона жила тиждень з донькою, тиждень з батьком, а потім було прийнято у виконкомі рішення на користь доньки. Проте і тоді батько дитину їй не віддав, дозволяє матері спілкуватися з дитиною тільки в квартирі під відеокамерами, що боляче переживала донька. Виходити з дитиною на вулицю він їй не дозволяє, а їй, як бабусі, бачитись з дитиною взагалі не дає, тому вона могла бачити дитину лише під час спілкування доньки з дитиною, коли та включала Вайбер . Оскільки донька через ті життєві обставини, які сталися в її житті, не змогла отримати освіту та набути якусь професію, їй важко працевлаштуватися, тому вона береться за тимчасові підробітки. До того ж, чекає на рішення суду і, якщо дитина залишиться з нею, продовжить доглядати за нею. Вважає, що дитина повинна жити з матір`ю та що мати здатна забезпечити їй розвиток і виховання. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 08.09.2020 року. Їх шлюб зареєстрований Мирноградським міським відділом актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (а.с.11). На час реєстрації шлюбу відповідачці було 17 років, тому шлюб був зареєстрований відповідно до ч.3 ст.23 Сімейного Кодексу України. [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з довідки про склад сім`ї, виданої Координаційним комітетом самоорганізації населення м.Мирноград №31/4 від 01.07.2021, позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , де також значаться зареєстрованими батьки позивача - [PERSON] , [INFO] , та мати [PERSON] , [INFO] (а.с.3). Відповідачка [PERSON] зареєстрована за місцем проживання своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , який на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2005 належить її матері [PERSON] (а.с.46-47). Власного житла відповідачка не має. Позивачу [PERSON] на праві власності, набутого в порядку спадкування за заповітом, належить трикімнатна квартира жилою площею 38,6 кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.121). Позивач [PERSON] з 12.02.2011 працює у ВП Шахта «Центральна» ДП «Мирноградвугілля» електрослюсарем підземним, з 08.09.2021 перебуває у відпустці по догляду за сином [PERSON] до досягнення ним трирічного віку по 25.09.2023 (а.с.122,123). Крім того, є фізичною особою-підприємцем (а.с.13). Відповідачка офіційного працевлаштування не має, згідно довідки УСЗН Мирноградської міської ради №474 від 29.09.2021 перебуває на обліку в УСЗН Мирноградської міської ради та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. до досягнення дитиною трирічного віку, до [INFO] (а.с.40). Кожен з подружжя на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, вад здоров`я, які б перешкоджали вихованню дитини, не має ( а.с. 43, 45,141-143,158-159). Обидва в побуті за місцем свого проживання, а позивач [PERSON] і за місцем своєї роботи, характеризуються позитивно, як люблячі батьки (а.с.42,123,126). Згідно інформації КНП «Мирноградський центр первинної медико-санітарної допомоги» №606 від 21.07.2021, дитина [PERSON] знаходиться під наглядом сімейного лікаря. З моменту спостереження дитина є здоровою, щеплена за віком. Рекомендації лікаря, які надавалися матері новонародженої дитини, виконувались у повному обсязі (а.с.169). Згідно акту обстеження умов проживання від 08.07.2021, здійсненого спеціалістами Служби у справах дітей за дорученням органу опіки і піклування у зв`язку з розв`язання спору між батьками про визначення місця проживання дитини, в квартирі [PERSON] , розташованій за адресою: [ADDRESS] , в наявності меблі та побутові прилади, виділено кімнату для дитини, в якій знаходиться ліжко, дитяче ліжко, тумбочка. Санітарно-гігієнічні норми дотримані. В зазначеній трикімнатній квартирі загальною площею 64,5 кв. м проживають [PERSON] , [INFO] , та його син [PERSON] , [INFO] . Стосунки між усіма членами родини теплі, доброзичливі, засновані на повазі. [PERSON] та його батьки наполягають на проживанні малолітньої дитини в їх родині (а.с.124). Відповідно до акту обстеження умов проживання відповідачки [PERSON] від 13.07.2021 за адресою: [ADDRESS] , здійсненного представником Служби у справах дітей на виконання доручення органу опіки і піклування, пов`язаного з розв`язанням спору між подружжям [PERSON] з приводу визначення місця проживання дитини, санітарного-гігієнічні норми за місцем проживання [PERSON] також задовільні. Крім будинку, що складається з двох жилих кімнат, є літня кухня, в якій є повноцінна житлова кімната, ванна, кухонний куточок. Будинок з пічним опаленням, з заведеним водопостачанням; є меблі, в тому числі дитяче ліжко, в необхідній кількості побутова техніка. Є іграшки, дитячі речі, засоби гігієни. За вказаною адресою, крім [PERSON] , проживають і мають постійне місце реєстрації її батьки - [PERSON] , [INFO] , та мати [PERSON] , [INFO] . В традиціях сім`ї - спільне подолання труднощів та взаємодопомога. [PERSON] та її рідні наполягають на тому, щоб малолітня дитина проживала з матір`ю, у їхній родині (а.с.51). Згідно з висновками Мирноградського міського центру соціальних служб, прийнятими на виконання п.72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, від 15.07.2021 та 27.07.2021, було встановлено, що в сім`ї наявні ознаки складних життєвих обставин, спричинених конфліктом між чоловіком і дружиною та небажанням йти на компроміс у вихованні малолітньої дитини (а.с.163-165). Через конфлікт з чоловіком з приводу визначення місця проживання дитина мати дитини має страхи і тривожність, у зв`язку з чим отримувала консультації практичного психолога (а.с.167). На час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини дитина проживала тиждень з матір`ю, тиждень з батьком (а.с.166 зв). Рішенням Виконавчого комітету Мирноградської міської ради №333 від 15.09.2021, прийнятого за наслідками розгляду комісією з питань захисту прав дитини за заявою [PERSON] про розв`язання між нею та [PERSON] спору щодо місця проживання малолітньої дитини, місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , було визначено в родині матері [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.62). Під час вирішення спору були взяті до уваги особисті пояснення батьків, вік малолітнього, стан його здоров`я, наявність у кожного з батьків умов життя для розвитку дитини, ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, відсутність виключних обставин для розлучення дитини зі своєю матір`ю. Також висновку дійшов орган опіки та піклування і на розв`язання між сторонами судового спору на предмет визначення місця проживання малолітньої дитини, що слідує з його письмового висновку від 21.10.2021 №020, який є достатньо повним, змістовним і обгрунтованим (а.с.152). При підготовці та складанні такого висновку була надана глибока і всестороння оцінка стосункам батьків, їх поясненням, особистісним якостям, вмінню та готовності кожного з них до співпраці з усунення конфліктної ситуації. При цьому органом опіки було з`ясовано, що позивач [PERSON] під час подружнього життя з [PERSON] намагався домінувати над дружиною, часто висловлював своє невдоволення діями дружини як в побуті, так і в догляді за дитиною, що викликало у нього їх неприйняття та вносило напруження у стосунки. Висловлюючи претензії до дружини, вказував на її нестабільний психічний стан та потребу у відповідному обстеженні. За рекомендаціями членів комісії з питань захисту прав дитини подружжю задля налагодження стосунків між ними надавалася психологічна і психотерапевтична допомога. Мати дитина [PERSON] усвідомила недоліки раннього шлюбу, причини, які призвели до його розірвання. Має намір в подальшому отримати професію, бути позитивним прикладом для свого сина. Обидва з батьків впевнені у своїй спроможності займатися вихованням дитини. Разом з тим, взаємних поступок, мирного і конструктивного діалогу не досягли. [PERSON] був категоричним у своєму рішенні щодо неможливості відновлення подружніх стосунків та наполягав на визначенні місця проживання сина в його родині. 29.10.2021 шлюб між сторонами було розірвано, а 08.10.2021, до вирішення спору з приводу визначення місця проживання дитини, з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі судового наказу були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.127). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч.1,2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, а предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ст. 153 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1,2 ст. 154 СК України). Відповідно до ст.157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку передбаченого ч. 5 цієї статті. Той з батьків хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той хто проживає з дітьми. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 160 Сімейного Кодексу встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними відповідно до ч.1 ст.161 Сімейного Кодексу вирішується органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Максимальне урахування інтересів дитини при регулюванні сімейних відносин закріплено і в ст.7 ч.8 Сімейного Кодексу. Судом встановлено, що спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторони вирішити самостійно не змогли. Кожна із сторін вважає себе спроможною забезпечити найкращі інтереси дитини, якщо місце проживання дитини буде визначено разом з нею. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1,ч.2 ст.89 цього Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів і жоден із них не має для суду заздалегідь встановленої сили. Доказів неналежного виконання матір`ю своїх обов`язків з виховання дитини позивачем суду не надано і під час судового розгляду не встановлено, тому доводи позивача щодо недбалого ставлення до дитини, створення загрози здоров`ю дитини, суд відхиляє як безпідставні. Не бере суд до уваги і твердження позивача, заявлені на користь доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини з ним про те, що дитина вже тривалий час проживає в його оточенні, оточенні його батьків, які звикли до нього як і він до них, так як доказів того, що проживання дитини з батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину, судом не встановлено. При цьому суд враховує і ту обставину, що забираючи дитину у матері, позивач діяв всупереч її волі і інтересам, ігноруючи прийняте виконавчим комітетом рішення від 15.09.2021 №333 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини в родині матері, протиправно обмежуючи таке необхідне спілкування матері і дитини та створюючи таким чином невиправдану залежність обох від нього. Варта уваги і поведінка позивача під час судового розгляду, який всіляко затягував розгляд справи. Доводи позивача про те, що забираючи від матері дитину, він не повинен був питати на це у неї дозволу та узгоджувати з нею чи будь з ким це питання, суд розцінює як демонстрацію задоволення ним власного інтересу, що суперечить сімейним цінностям, є проявом неповаги до іншого учасника сімейних відносин і не сприяє захисту найкращих інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків. І хоча позивач за своїми позитивними батьківськими якостями демонструє інтерес до дитини, піклуючись про неї, суд погоджується з доводами відповідачки про те, що він, не визнаючи рівноправ`я у сімейних стосунках, діє в порушення інтересів дитини, незаконно обмежуючи матір у спілкуванні з дитиною, що значною мірою шкодить встановленню тісного зв`язку між матір`ю і дитиною у її віці, позбавляє малолітню дитину можливості повноцінно сприймати матір і може стати травмуючим фактором негативного впливу на її психоемоційний стан. Знаходячи виправданість своїм діям щодо самовільного визначення місця проживання дитини з ним, позивач також вказує на відсутність у відповідачки власного житла та належного матеріального забезпечення. Як встановлено судом під час з`ясування обставин справи, відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним свого житла дійсно не має, живе в будинку батьків з невеликою житловою площею, де створені необхідні умови для життя та розвитку дитини, що підтверджено актом обстеження умов її проживання та не спростовано позивачем. Разом з тим, невелика площа будинку або недостатня його облаштованість, на чому акцентував увагу позивач, при створенні належних умов для проживання і виховання дитини вирішального значення для розв`язання спору щодо визначення місця проживання дитини не має, оскільки при вирішенні спірного питання суду перш за все слід брати до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків по вихованню дитини, існуючі між ними стосунки, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини та якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Не є вартими уваги і заперечення позивача проти передачі дитини для проживання з матір`ю у зв`язку з відсутністю у неї доходу, так як згідно довідки УСЗН Мирноградської міської ради вона отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. до досягнення дитиною трирічного віку, до 01.10.2023, що не підпадає під дію ч.2 ст.161 Сімейного Кодексу. До того ж, законом передбачено і право батька або матері, з ким проживає дитина, на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів до того, хто з дитиною не проживає. Таким чином, надавши оцінку встановленим обставинам і дослідженим доказам у їх сукупності, виходячи з рівності прав батьків, пріоритету інтересів дитини, її малолітнього віку, в якому дитина потребує максимальної уваги та піклування з боку матері, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та задоволення вимог за зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. На думку суду, вирішення спору у такий спосіб відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме її повноцінному вихованню і гармонійному розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що здатна забезпечити дитині мати. Виняткових обставин, які б виправдовували розлучення дитини зі своєю матір`ю, або обставин, які б давали підстави стверджувати, що проживання дитини з матір`ю створюватиме негативний вплив на виховання дитини, суперечитиме її інтересам, судом не встановлено. Визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю не обмежує батька у праві на повноцінне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, адже відповідно до ст.ст.157,181 СК України той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дитиною та який не має права перешкоджати у такому спілкуванні. До того ж, кожен із батьків не позбавлений права піднімати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення. Що стосується вимоги відібрання дитини від батька та передачу її матері, висунутої у зустрічному позові, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з такого. Згідно ст.162 Сімейного Кодексу України, на яку як на норму права, посилається позивач за зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги, визначено, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Отже, положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц. Як встановлено судом на підставі досліджених судом доказів та пояснень сторін, дитина [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованою за місцем реєстрації свого батька (а.с.3). З первісним позовом про визначення місця проживання дитини [PERSON] звернувся до суду 06.09.2021. Місце проживання малолітньої дитини на той час ні органом опіки, ні судом визначено не було. Отже, підстав для застосування положень ч.1 ст.162 Сімейного Кодексу суд не вбачає, з огляду на що у задоволенні вимоги про відібрання дитини слід відмовити.

Outcome: approved