Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом та просить суд розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем, зареєстрований 11 березня 2022 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №48. Представник позивача - адвокат Гуцало П.С. в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову та просять відмовити в його задоволенні. Відповідач надав відзив на позовну заяву. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як встановлено в судовому засіданні, 11 березня 2022 року між позивачем та відповідачем Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №48 (а.с.10). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, яка залишається проживати з позивачем (а.с.11). З [PERSON] позивач [PERSON] 11 березня 2022 року повторно зареєстрували шлюб. У період, коли сторони вперше перебували у шлюбі, у них народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб сторін виявився невдалим та нетривалим. За час сумісного проживання у сторін не склалися гармонійні сімейні стосунки на ґрунті відсутності взаєморозуміння. Внаслідок великої різниці у віці сторони часто не розуміли один одного, внаслідок чого у них часто виникали сварки та конфлікти. Після чергового конфлікту сторони розлучилися та розірвали попередній шлюб. З початку військової агресії Російської Федерації проти України позивач разом з сином вирішила виїхати до своїх родичів, що мешкають за межами України. Але відповідач, дізнавшись про це, почав чинити позивачу перешкоди для виїзду за кордон. Він погодився не заважати її виїзду за кордон разом з дитиною тільки у разі, якщо вона знов зареєструє з ним шлюб. У день її з дитиною виїзду за кордон повторно був зареєстрований шлюб. Позивач вважає, що її стосунки з відповідачем себе вже вичерпали. У сторін не залишилось ніяких спільних інтересів, окрім питання, що стосується їхнього сина. Тому позивач вирішила остаточно розірвати повторний шлюб, який не відповідає її інтересам і який був зареєстрований без наміру поновлення колишніх сімейних стосунків. Сім`я розпалась вже остаточно і повторна реєстрація цього шлюбу її не врятувала. Станом на лютий 2023 року у позивача є стосунки з іншим чоловіком. Після розірвання шлюбу з відповідачем позивач прагне зареєструвати інший шлюб з іншим чоловіком. Сторони не мешкали однією родиною з 11.03.2022 року. Представник позивача просить не вживати заходів для примирення, оскільки сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство, мешкають окремо в різних країнах. Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частиною 1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». У відповідності по ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка зазначає, що наполягає на розірванні їх шлюбу. Суд дає критичну оцінку доводам відповідача та його представника, викладеними ними у відзиві на позов та в судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивача та її представника, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не підтвердженими і спростовуються стабільними поясненнями представника позивача, висловлених в позові та в судовому засіданні, наданими ним належними та достовірними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Безпідставними суд вважає і доводи відповідача та його представника щодо посилань на спільну малолітню дитину, яку він не бачить і не побачить в подальшому, оскільки це лише припущення сторони відповідача. Відповідач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про те, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, а в разі подальших можливих перешкод у спілкуванні з дитиною вказаним питанням займається орган опіки та піклування Покровської міської ради, який приймає відповідне рішення. Розірвання шлюбу між сторонами ніяким чином не є перешкодою у вихованні спільної дитини, спілкуванні з нею та її утриманні. Судом враховується наявність у сторін по справі малолітньої дитини, однак це не є перешкодою для розірвання шлюбу між сторонами. Окрім того судом відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України вживались заходи щодо примирення подружжя, однак вказані заходи позитивних результатів не дали, сторони не помирилися та не бажають цього робити, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги представника позивача підлягають до задоволення. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та

Outcome: approved