Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

У лютому 2022 року Орган опіки та піклування Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області звернувся до Козелецького районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача аліменти на користь законного представника дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку з 01 березня 2023 року і до повноліття; передати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Дарницькій районній в м. Києві державній адміністрації, як органу опіки і піклування, для вжиття вичерпних заходів щодо влаштування дітей в сімейні форми навчання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які перебувають в Дитячій клінічній лікарні № 3 Солом`янського району м. Києва. Відомості про батька дитини [PERSON] та [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Матір дітей проживає за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, 10 лютого 2022 року до Служби у справах дітей Козелецької селищної ради надійшло повідомлення старости Данівського старостинського округу про те, що виявлено дітей, які залишились без батьківського піклування, так як матір дітей [PERSON] знаходиться у м. Києві та зловживає спиртними напоями. На підставі рішення виконавчого комітету Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 11 лютого 2022 року № 472-28/VIII у зв`язку з виникнення безпосередньої загрози їх життю та здоров`ю малолітні діти відібрані у матері [PERSON] . Позивач вказує, що сім`я [PERSON] з квітня 2017 року перебувала на обліку служби у справа дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації з підстав ухилення матері від виконання батьківських обов`язків та з цих самих підстав малолітні діти перебували на обліку дітей, що опинилися у складних життєвих обставинах у Службі у справах дітей Козелецької селищної ради. Враховуючи тривале ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей, позивач просить позбавити її батьківських прав щодо них. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 11 липня 2022 року справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. 15 березня 2023 року сторони у підготовче судове засідання не з`явились, позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та третя особа про причини неявки суд не повідомили. Підготовче засідання відкладено на 04 травня 2023 року. 06 квітня 2023 від третьої особи надійшов висновок по суті спору. 01 травня 2023 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 4 травня 2023 року підготовче провадження у справі № 734/508/22 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та третя особа у судове засідання не з`явились, у поданих до суду клопотаннях просили розглядати справу за відсутності їх представників. Відповідач у судові засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення за адресою її зареєстрованого місця проживання рекомендованим листом з повідомлення про вручення процесуальних документів та судових повісток у справі, проте поштові відправлення, адресовані відповідачу, повернулися до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач також повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення судових повісток про виклик за адресою її фактичного місця проживання. Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України оприлюднювались у цьому Реєстрі. Окрім того інформація про стан дату і час розгляду справи була розміщена на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відповідач не скористалась своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 4311 від 07 грудня 2013 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 180 від 17 січня 2012 року. Відомості про батька дітей [PERSON] та [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. Матір дітей фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 10 лютого 2022 року до Служби у справах дітей Козелецької селищної ради надійшло повідомлення старости Данівського старостинського округу про те, що виявлено дітей, які залишились без батьківського піклування - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , так як мати дітей [PERSON] знаходиться м. Києві та постійно зловживає алкогольними напоями. На підставі рішення виконавчого комітету Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 427-28/VІІІ від 11 лютого 2022 року «Про негайне відібрання малолітніх дітей» у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози життю та здоров`ю, малолітні діти відібрані від їх матері [PERSON] та влаштовані до дитячої клінічної лікарні № 3 Солом`янського району м. Києва. Згідно з довідкою-характеристикою від 18 лютого 2022 року, виданою старостою Данівського старостинського округу, [PERSON] не зареєстрована, але проживає разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з вересня 2021 року у будинку бабусі - [PERSON] , яка померла [INFO] . За час проживання на території Данівського старостинського округу зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживає спиртними напоями зі своєю матір`ю, на зауваження не реагувала, в приміщенні будинку антисанітарія, харчування дітей не забезпечувалося в повній мірі, при відвідуванні сім`ї в будинку часто можна було побачити громадян, які в присутності дітей розпивали спиртні напої разом з мамою та бабусею. [PERSON] самоусунулася від виховання дітей, діти часто залишалися без догляду матері. На час вилучення дітей із сім`ї, 10 лютого 2022 року діти перебували із стороннім чоловіком, який був у стані алкогольного сп`яніння, а мати і бабуся в цей час були у власній квартирі в м. Києві та навіть не помітили відсутності дітей. Данівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів 18 лютого 2022 року надав Довідку про участь батьків у шкільному житті дітей, у якій повідомив, що мати дітей [PERSON] та бабуся [PERSON] спілкуються з педагогами, які навчають дітей, але не завжди цікавляться їх шкільним життям, декілька разів не забирали дітей зі шкоди, тому вчителі разом зі старостою села вимушені були шукати їм прихисток. При неодноразовому відвідуванні родини адміністрацією школи спільно зі старостою села в будинку було неприбрано, скрізь розкидані речі, не завжди приготована їжа, а мати і бабуся у нетверезому стані, мати реагувала на зауваження, завжди погоджувалася на виправлення своєї поведінки, неодноразово обіцяла влаштуватися на роботу, але щоразу не виконувала обіцянки. Згідно з актами обстеження умов проживання від 13 грудня 2021 року та 10 лютого 2022 року комісією встановлено, що для малолітніх дітей за місцем їх проживання не створені належні умови для проживання та виховання Рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 21 лютого 2022 року № 481-29/VIII затверджено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з висновком від 15 березня 2023 року № 101-2187/02 Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація як орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно з частиною першою статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно з висновком Служби у справах дітей та сім`ї, [PERSON] та [PERSON] знаходяться у Службі на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Родина [PERSON] перебувала на контролі в Службі з січня 2016 року у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків. Згідно з листами Центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді Дарницького району міста Києва сім`я [PERSON] протягом 2017-2018 років знаходилася під соціальним супроводом, сім`ї неодноразово надавалася гуманітарна допомога у вигляді продуктів харчування, шкільного приладдя, засобів особистої гігієни, проводилися мотиваційні бесіди з матір`ю дітей щодо необхідності підвищення батьківського потенціалу, ведення здорового способу життя та належного виконання батьківськи обов`язків. Відповідно до повідомлення комунального некомерційного підприємства «Центр Первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дарницького району м. Києва» від 21 червня 2017 року № 277 [PERSON] щеплена з порушенням графіку, [PERSON] не щеплена. Для планового огляду лікарем дівчат відповідач не приводила. Двері дільничним лікарю не відчиняла. Згідно з повідомленнями Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві протягом 2017-2019 років щодо [PERSON] неодноразово складатися адміністративні провадження за частиною першою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідач проходила лікування від алкогольної залежності, на час реабілітації матері діти перебували у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей у Дарницькому районі м. Києва благодійної організації «Фонд «Асперн» до серпня 2021 року та повернуті матері після проходження нею реабілітації, проте ситуація в сім`ї не змінилась, а тому на підставі акту проведення оцінки безпеки дитини від 10 лютого 2022 року, складеного працівниками Служби у справах дітей Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю діти були влаштовані до комунального некомерційного підприємства «Дитяча клінічна лікарня № 3 Солом`янського району м. Києва». Наданий Службо висновок є докладно обґрунтованим, обставин, які б могли свідчити про те, що такий висновок суперечить інтересам дитини судом не встановлено. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, пунктами 6, 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках Оцінивши надані сторонами докази, висновки органу опіки і піклування, суд дійшов висновку, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує належним харчуванням, медичним доглядом. Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання нею своїх батьківських обов`язків щодо дітей матеріали справи не містять. Суд також враховує, що державними органами влади у сфері захисту дітей вживалися заходи щодо забезпечення належного виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків, зміни її ставлення до таких обов`язків та її способу життя, однак, як свідчать встановлені судом обставини, що обумовили відібрання дітей, позитивних змін у ставленні матері до виконання нею своїх обов`язків досягти не вдалося. З огляду на встановлені у цій справі обставини, виходячи з найкращих інтересів дітей щодо збереження їх фізичного і психічного здоров`я, забезпечення нормального розвитку, враховуючи свідому поведінку матері, а також те, що змінити її у кращу сторону не уявляється можливим, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав, за наявності вказаних виключних обставин. При цьому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача спрямовано насамперед на захист інтересів дітей та є засобом стимулювання відповідача до належного виконання ним своїх обов`язків, який, в разі зміни свого ставлення до дітей та своїх батьківських обов`язків, матиме змогу звернутися до суду з відповідним позовом та поновити свої батьківські права. За змістом частини четвертої, п`ятої статті 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Як передбачено статтею 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» форми влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - усиновлення; встановлення опіки, піклування; передача до прийомної сім`ї, дитячих будинків сімейного типу, до закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Статтею 3 цього Закону до однієї з засад державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, віднесено забезпечення пріоритету форм влаштування. Згідно із статтею 6 Закону за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідний орган опіки та піклування вживає вичерпних заходів щодо влаштування дитини в сім`ї громадян України - на усиновлення, під опіку або піклування, у прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу. Беручи до уваги відсутність відомостей про другого з батьків дітей, відсутність заяв інших осіб, які мають переважне право на передання їм дитини, суд дійшов висновку, що дітей слід передати під опіку Дарницькій районній в місті Києві державній адміністрації як органу опіки та піклування, для реалізації нею повноважень щодо влаштування дітей у сімейні форми виховання, що відповідатиме інтересам дітей на їх виховання в сім`ї, на створення належних умов для їх фізичного, інтелектуального і духовного розвитку, підготовки дітей до самостійного життя та забезпечення права на здоровий розвиток. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Частинами другою, третьою статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Матеріали справи не містять жодних відомостей про доходи відповідача. Водночас, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Згідно із позовною заявою позивач просить стягнути аліменти у частці від доходів відповідача та до досягнення дитиною повноліття. Водночас, як визначено ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як зазначалося, позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 01 березня 2022 року і до повноліття, вважаючи, що такий розмір аліментів відповідатиме інтересам і потребам дітей. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, однак позивач просить стягувати аліменти з 01 березня 2022 року. Зважаючи на вік дітей, те, що відповідач за віком є працездатною, відомостей про стан її здоров`я та наявність на її утриманні інших осіб матеріали справи не містять, суд вважає можливим стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до повноліття дітей, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як передбачено п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання: заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Так, при зверненні до суду позивачем було заявлено 3 вимоги немайнового характеру. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України « Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Законом України « Про Державний бюджет України» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2022 року становив 2481, 00 грн. При цьому, за подання до суду позовної вимоги немайнового характеру юридичною особою розмір судового збору становить 1 відсоток прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, з відповідачки на корить держави підлягає стягненню 2 481,00 грн. судового збору з вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач був звільнений. В частині інших вимог, які не є об`єктом справляння судового збору, розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи судом не здійснюється.

Outcome: approved