Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

18.05.2023 представник позивача, адвокат Карандашов Ярослав Олександрович, звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку (зареєстрований судом 19.06.2023), мотивуючи тим, що 31.05.2018 Деснянським районним судом міста Києва було ухвалено рішення у справі №754/11726/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , про відшкодування шкоди завданої вчиненням злочину, яким, зокрема, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 149243,49 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 30000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, 4 404 грн у відшкодування витрат за оплату висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи. Постановою Київського апеляційного суду від 25.10.2018 рішення суду першої інстанції в даній цивільній справі залишено без змін. Отже, 25.10.2018 рішення Деснянського районного суду набрало законної сили, в зв`язку з чим, у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем на загальну суму 183 647,49 грн (149 243,49 грн + 30 000,00 грн + 4 404,00 грн). З моменту набрання рішенням законної сили відповідач почав добровільно його виконувати, сплачуючи заборгованість частинами, у зв`язку з чим позивач не звертався до органів виконавчої служби для примусового виконання рішення. Станом на 31.10.2019 відповідачем було добровільно сплачено позивачу грошову суму в розмірі 106 440,00 грн, зокрема: 41 475,00 грн - 30.12.2018; 40 215,00 грн - 16.04.2019; 24 750,00 грн - 31.10.2019. Однак, починаючи з листопада 2019 року відповідач перестав добровільно виконувати рішення суду, чим змусив позивача звернутися до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. 27.06.2022 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/11726/15-ц вищевказану заяву позивача задоволено, останньому поновлено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 16.05.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Мойсеєм Іваном Михайловичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] за виконавчим листом № 754/11726/15-ц від 19.11.2018. Станом на день звернення до суду з даним позовом залишок боргу відповідача перед позивачем становить 77 207,49 грн, який виник на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.05.2018 у справі №754/11726/15-ц. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України, зокрема, право вимоги до відповідача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Позов подається в межах трирічного строку позовної давності відносно загального періоду триваючого прострочення виконання зобов`язання, за період з 01.06.2020 по 01.05.2023. 3 % річних, які відповідач зобов`язаний сплатити позивачу за вищевказаний період, становить 6 754,58 грн, а загальна сума інфляційних втрат за вищевказаний період становить 37278,92 грн. Тому, просив у судовому порядку стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію, в загальному розмірі 44 033,50 грн, з яких: 6 754,58 грн - три відсотки річних від суми заборгованості, 37 278,92 грн - компенсація інфляційних втрат від суми заборгованості, судові витрати по справі покласти на відповідача. 23.06.2023 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 14.07.2023 відповідач, [PERSON] , подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 31.05.2018 Деснянським районним судом м. Києва постановлено рішення в справі №754/11726/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , про відшкодування шкоди завданої злочином. Постановою Київського апеляційного суду від 25.10.2018 рішення суду першої інстанції в даній справі залишено без змін. 25.10.2018 рішення Деснянського районного суду м. Києва набрало законної сили і у відповідача виникло грошове зобов`язання на загальну суму 183 647,49 грн. У зв`язку з тим, що він невчасно виплатив дану суму, позивач просить стягнути на свою користь грошову компенсацію, в розмірі 44033,50 грн, з яких: 6754,58 грн - три проценти річних від суми заборгованості; 37278,92 грн - компенсації інфляційних витрат від суми заборгованості. Але, станом на 31.10.2019 він добровільно сплатив суму заборгованості в розмірі 106 440,00 грн зокрема: 41475,00 грн - 30.12.2018; 40215,00 грн - 16.04.2019; 24750,00 грн - 31.10.2019. Станом на день звернення до суду 18.05.2023 заборгованість становила 77 207, 49 грн. Станом на 19.05.2023 заборгованість повністю стягнута, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсеєм Іваном Михайловичем від 19.05.2023 у ВП [NUMBER]. Тобто, на момент розгляду позову в суді його заборгованість перед позивачем, відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва, відсутня. Несвоєчасне виконання зобов`язання, може пояснити тяжким матеріальним становищем, пов`язане з наступними подіями. З 12.03.2020 до 03.04.2020 в Україні введений карантин через спалах у світі коронавірусу. Таке рішення було прийнято на засіданні Кабінету Міністрів України 11.03.2020. Згідно розпорядження КМУ «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режимі надзвичайної ситуації» від 25.03.2020 за № 338-р із змінами на всій території України встановлено режим надзвичайної ситуації до 30.06.2023. Відповідно до п. 15 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Також, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, Указом Президента України №133/2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Останнім Указом Президента України № 3057-1Х від 02.05.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Відповідно до п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію, він є фізичною особою-підприємцем, у зв`язку із введенням карантину та воєнного стану, його доходи значно зменшились, в 2021 році доходи взагалі були нульовими. Крім того, він є багатодітним батьком, [INFO] в нього народився син [PERSON] . Всі перераховані обставини значно погіршили його можливості вчасно відшкодувати визначену судом суму. З даного приводу він через представника позивача, адвоката Гарматюка А.Д., попросив у [PERSON] відстрочку. Йому представник повідомив, що позивач готовий чекати, потім він повідомив що в нього є відповідна сума, щоб повністю розрахуватись та чекав реквізити на які потрібно перерахувати кошти. Але після початку військової агресії Російської Федерації проти України, він на якийсь час втратив зв`язок з адвокатом Гарматюком А.Д., а коли дізнався, що позивач з виконавчим листом звернувся до приватного виконавця, зв`язався з адвокатом та дізнався, що він вже не надає правничу допомогу [PERSON] . Враховуючи наведені обставини, вважає нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 01.06.2020 по 01.05.2023 неправомірним. Тому, просить відмовити у задоволенні позову. 25.07.2023 представник позивача, адвокат Карандашов Ярослав Олександрович, подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що з відзиву відповідача вбачається, що останній, аргументуючи протиправність нарахування на нього позивачем компенсації за порушення грошового зобов`язання, вказує про введення в Україні з 12.03.2020 карантину через спалах у світі коронавірусу, у відповідності до розпорядження КМУ «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» від 25.03.2020 № 338-р. При цьому, відповідач посилається на п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з яким, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.Проте, посилання відповідача на вказану норму є хибним та помилковим, з огляду на таке.По-перше, вказана дефініція стосується «прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем)». Тобто, сторонами в таких правовідносинах має бути кредитодавець (позикодавець) та позичальник, а предметом правовідносин - відповідний договір кредиту (позики). Натомість, правовідносини між позивачем та відповідачем мають не договірний, а деліктний характер, адже зобов`язання по оплаті відповідача перед позивачем виникло не за договором кредиту (позики), а як відшкодування шкоди, завданої вчиненням злочину.По-друге, вищевказана норма звільняє позичальника від сплати виключно штрафних санкцій - неустойки, штрафу та пені. При цьому, інфляційні втрати та 3% річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. З огляду на це, положення п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не можуть бути застосовані до правовідносин сторін даного спору.Також, відповідач, аргументуючи протиправність застосування до наявної у нього перед позивачем заборгованості положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, посилається також на військову агресію рф проти України та введення в Україні режиму воєнного стану. При цьому, він вказує на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з яким, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошевого зобов 'язання за договором, відповідно до якого позичальнику будо надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).З аналізу даної норми вбачається, що звільнення позичальника від відповідальності застосовується «у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов 'язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем)».Натомість, правовідносини між позивачем та відповідачем мають не договірний, а деліктний характер, а отже, вказана норма, безперечно, не може бути застосована до зобов`язання відповідача перед позивачем по відшкодуванню шкоди, завданої вчиненням злочину. Відповідач у своєму відзиві також посилається на тяжке матеріальне становище, яке унеможливило своєчасне погашення боргу перед позивачем. Проте, зазначені відповідачем обставини, безумовно, жодним чином не впливають та не можуть впливати на обсяг його зобов`язань перед позивачем. Більше того, посилання на вказані обставини слід сприймати критично, адже відповідач намагається будь-якою ціною уникнути відповідальності за несвоєчасне відшкодування позивачу шкоди, завданої злочином. Так, рішення про стягнення з відповідача грошової суми в якості відшкодування шкоди було ухвалено ще в 2018 році, а остання виплата (до остаточного розрахунку в травні 2023 року) була здійснена в жовтні 2019 року, тобто задовго до введення в Україні воєнного стану та народження у відповідача дитини. Отже, йому ніщо не заважало здійснити повний розрахунок з позивачем до моменту настання вищезазначених обставин. Крім того, як вбачається з пояснень відповідача, останній, фактично, заперечує сам собі. Зокрема, поруч з посиланням на скрутне матеріальне становище та «нульові доходи» він вказує про те, що у нього була «відповідна сума, щоб повністю розрахуватись», але вона не була сплачена через те, що він «чекав реквізити на які потрібно перерахувати кошти...». Окремо зазначає, що у позивача також є неповнолітня дитина, утримання якої, так само, як і утримання дітей відповідача, потребує значних фінансових надходжень. Натомість, за логікою відповідача, витрати на достатній рівень утримання його дітей чомусь повинні мати пріоритет перед витратами на утримання дитини позивача. Безумовно, така логіка відповідача є не тільки протиправною та хибною, а й вкрай цинічною. З огляду на вищевикладене, вважає доводи відповідача, викладені ним у відзиві необґрунтованими й такими, що протирічать діючим нормам законодавства та здорового глузду, а тому позовні вимоги просив задовольнити повністю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 31.05.2018 рішенням Деснянського районного суду міста Києва по справі №754/11726/15-ц позов [PERSON] до [PERSON] , про відшкодування шкоди завданої вчиненням злочину, задоволено частково (а.с. 13-15) та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 149243,49 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 30000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, 4 404 грн у відшкодування витрат за оплату висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи. 25.10.2018 постановою Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31.05.2018 залишено без змін (а.с. 16-18). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 19.11.2018 на виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31.05.2018 по справі №754/11726/15-ц було видано виконавчий лист (а.с. 19), про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 149 243,49 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 30 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, 4 404 грн. у відшкодування витрат за оплату висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи. Встановлено, що станом на 31.10.2019 відповідачем [PERSON] було добровільно сплачено позивачу [PERSON] грошову суму в розмірі 106 440,00 грн, а саме: 41 475,00 грн - 30.12.2018; 40 215,00 грн - 16.04.2019; 24 750,00 грн - 31.10.2019, що підтверджується копіями розписок (а.с. 20, 21, 22) та визнається сторонами. 27.06.2022 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, яка набрала законної сили 15.07.2022 (а.с. 23-25), заяву [PERSON] , задоволено та поновлено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі № 754/11726/15-ц. Встановлено, що 16.05.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Мойсеєм Іваном Михайловичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого листа №754/11726/15-ц, виданого 19.11.2018 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 149 243,49 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 30 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, 4 404 грн у відшкодування витрат за оплату висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 26). Також, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Мойсеєм Іваном Михайловичем 16.05.2023 винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. Про арешт коштів боржника, що підтверджується інформацією про виконавче провадження (а.с. 27-32). Також, встановлено, що 19.05.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Мойсеєм Іваном Михайловичем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого листа №754/11726/15-ц, виданого 19.11.2018 Деснянським районним судом м. Києва на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 57), у зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином-ст.599 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. Згідно з ч.5 ст.11 та ч.2 ст.509 цього Кодексу у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зобов`язання можуть виникати з рішення суду. Крім цього, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц, провадження №14-68цс18) ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Також, у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Згідно з наведеною нормою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Правовий аналіз положень статей 526, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18. Отже, зобов`язання, яке виникло між сторонами по справі, виникло саме на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31.05.2018 по справі №754/11726/15-ц, яке набрало законної сили 25.10.2018 та за своїм характером є грошовим зобов`язанням, оскільки, полягає в тому, що [PERSON] має право вимагати від [PERSON] сплатити грошові кошти за невиконання грошового зобов`язання, в свою чергу, [PERSON] зобов`язаний сплатити грошові кошти на користь [PERSON] . Тому, враховуючи ту обставину, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати грошових коштів розмір яких, визначений рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 31.05.2018, у [PERSON] виникло право на застосування наслідків такого порушення, зокрема у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України. Так, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляцію від простроченої суми за період з 01.06.2020 по 01.05.2023 в загальному розмірі 44033,50 грн (6 754,58 грн - три відсотки річних від суми заборгованості та 37278,92 грн - компенсація інфляційних втрат від суми заборгованості). Відповідач заперечуючи проти вказаного позову, зазначає, що станом на 31.10.2019 він добровільно сплатив суму заборгованості в розмірі 106440,00 грн, станом на день звернення до суду 18.05.2023 заборгованість становила 77 207, 49 грн, станом на 19.05.2023 заборгованість повністю стягнута, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.05.2023 у ВП [NUMBER]. Несвоєчасне виконання зобов`язання, може пояснити тяжким матеріальним становищем, пов`язане з тим, що 12.03.2020 в Україні введений карантин через спалах у світі коронавірусу та Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено на всій території України воєнний стан. Він є фізичною особою-підприємцем та у зв`язку із введенням карантину та воєнного стану, його доходи значно зменшились, в 2021 році доходи взагалі були нульовими. Крім того, він є багатодітним батьком, адже [INFO] в нього народилася третя дитина - син [PERSON] . Тому, всі перераховані вище обставини значно погіршили його можливості вчасно відшкодувати визначену судом суму. З даного приводу він через представника позивача, адвоката Гарматюка А.Д., попросив у [PERSON] відстрочку. Йому представник повідомив, що позивач готовий чекати, а вже потім відповідач повідомив, що в нього є відповідна сума, щоб повністю розрахуватись та чекав реквізити на які потрібно перерахувати кошти, але після початку військової агресії рф проти України, він на якийсь час втратив зв`язок з адвокатом Гарматюком А.Д., а коли дізнався, що позивач з виконавчим листом звернувся до приватного виконавця, зв`язався з адвокатом та дізнався, що він вже не надає правничу допомогу [PERSON] . Так, відповідно до п. 15 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Однак, у даному випадку позивачем нараховано кошти відповідно до ст. 625 ЦК України (сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми), а не згідно ст.549 ЦК України (неустойка, штраф, пеня). Відповідно до п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Представник позивача, в свою чергу зазначає, що правовідносини між позивачем та відповідачем мають не договірний, а деліктний характер, а отже, вказана норма, безперечно, не може бути застосована до зобов`язання відповідача перед позивачем по відшкодуванню шкоди, завданої вчиненням злочину. Водночас, відповідно до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»). Так, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, Указом Президента України №133/2022 було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України №259/2022 від 18.04.2022, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року, строк дії воєнного стану продовжено з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України №757/2022 від 16.11.2022 строк дії воєнного стану продовжено з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента №58/2023 від 06.02.2023 строк дії воєнного стану продовжено з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента №254/2023 строк дії воєнного стану продовжено з 20 травня 2023 року строком на 90 діб та Указом Президента №451/2023 строк дії воєнного стану продовжено з 18.08.2023 строком на 90 діб, тобто до 15 листопада 2023 року. За приписами частини першої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України на підставі ст.14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Встановлено, що відповідач [PERSON] має статус фізичної особи - підприємця, що підтверджується копією свідоцтва від 28.03.2011 (а.с. 54), який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. З податкової декларації про майновий стан та доходи за 2021 рік (а.с. 58-59) вбачається, що відповідач [PERSON] має нульові доходи за 2021 рік. З податкової декларації про майновий стан та доходи за 2022 рік (а.с. 60-62) вбачається, що відповідач [PERSON] має незначні доходи за 2022 рік, які становлять 11250,00 грн, тому, суд враховує твердження відповідача, що введення на всій території України воєнного стану, у зв`язку з військовою (збройною) агресією рф суттєво вплинуло на його майновий стан. Також, суд враховує, що відповідач має статус багатодітного батька, що підтверджується посвідченням [NUMBER] (а.с. 56), який має на утриманні трьох дітей: [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2021 року народження. Крім того, твердження відповідача про те, що він звертався до позивача, через його представника, адвоката Гарматюка А.Д., щодо надання йому відстрочки виконання рішення суду, адже запровадження карантину та введення воєнного стану значно погіршили його можливості вчасно відшкодувати визначену судом суму, знайшли своє підтвердження, оскільки позивач [PERSON] , після останньої сплати коштів 31.10.2019, лише в червні 2022 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, обґрунтовуючи її тим, що добровільне виконувати рішення суду відповідач припинив після закінчення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання (до 26.10.2021), яку 27.06.2022 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/11726/15-ц було задоволено і лише 16.05.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Мойсеєм Іваном Михайловичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] за виконавчим листом №754/11726/15-ц від 19.11.2018, а 19.05.2023 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «про виконавче провадження», у зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом. Отже, станом на 01.06.2020 борг [PERSON] перед [PERSON] складав 77207,49 грн. (183647,49 грн (кошти визначені рішенням суду) -106440,00 грн (сума коштів, сплачена добровільно відповідачем)). Кількість днів прострочення за період з 01.06.2020 по 23.02.2022 складає 633 дні, а отже, розмір трьох відсотків річних за вказаний період становить 4013,19 грн., з розрахунку 77207,49 грн. х 3% х 633 : 365, де 365 кількість днів на рік, 633 кількість днів прострочення виконання. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3% річних від простроченої суми за період з 01.06.2020 по 23.02.2022 в розмірі 4013,19 грн. Також, позивач просить стягнути з боргу 77207,49 грн. інфляційні втрати за період з 01.06.2020 по 01.05.2023 в розмірі 37278,92 грн., разом з тим, суд не вбачає підстав для нарахування інфляційних втрат за період з 24.02.2022 по 01.05.2023, а саме у період дії воєнного стану в Україні. Згідно із інформацією про індекси інфляції розміщеної на офіційному сайті Держстандарту, за період з червня 2020 року по лютий 2022 року включно, визначено такі індекси інфляції (індекси споживчих цін на товари та послуги): червень 2020 року - 100,20%, липень 2020 року - 99,40%, серпень 2020 року - 99,80%, вересень 2020 року - 100,50%, жовтень 2020 року - 101,00%, листопад 2020 року - 101,30%, грудень 2020 року - 100,90%, січень 2021 року - 101,30%, лютий 2021 року - 101,00%, березень 2021 року - 101,70%, квітень 2021 року - 100,70%, травень 2021 року - 101,30%, червень 2021 року - 100,20%, липень 2021 року - 100,10%, серпень 2021 року - 99,80%, вересень 2021 року - 101,20%, жовтень 2021 року -100,90%, листопад 2021 року - 100,80%, грудень 2021 року - 100,60%, січень 2022 року - 101,30%, лютий 2022 року - 101,60%, сукупний індекс інфляції становить 116,769% Суд, перевіривши розрахунок позивача та провівши розрахунок інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України за визначений в рішенні період, приходить до висновку, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних втрат у розмірі 12 947,24 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, тому з відповідача на користь позивача стягуються 3% річних та інфляційні втрати в загальній сумі 16 960,43 грн. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягується судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 413,52 грн.

Outcome: partial