Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою в якій просить визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] , [INFO] . Позивач в обґрунтування вимоги за позовом вказала, що [INFO] померла її тітка - рідна сестра її матері [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті спадкодавця залишився заповіт на ім`я позивачки, складений [PERSON] 13 липня 2010 року, про який останній стало відомо лише у березні 2023 року. Спадкодавець була зареєстрована в своїй квартирі [ADDRESS] . Однак постійно до дня смерті проживала з позивачем в квартирі [ADDRESS] , оскільки була хвора на онкологію та потребувала стороннього догляду. Позивач здійснила поховання [PERSON] . У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався. Зазначені обставини змусили позивача, яка мешкає у місті Харкові, у березні 2022 року, з метою уникнення ризику загибелі або отримання шкоди для здоров`я виїхати за межі міста у сел. Дібрівка Полтавської області. Де перебувала, разом з хворою матір`ю та малолітньою дитиною до березня 2023 року. Повернувшись до міста Харкова, у квартирі [PERSON] , разом із документами на квартиру знайшла і заповіт складений на її ім`я. За життя спадкодавець ніколи не казала, що склала на чиюсь користь заповіт. Після виявлення заповіту, позивач відразу звернулася до Четвертої державної нотаріальної контори. Постановою від 20 березня 2023 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Позивачка вважає, що в неї були об`єктивні перешкоди для своєчасної подачі відповідної заяви, та вважає, що існують поважні причини для надання їй додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 18 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Представником відповідача - [PERSON] надано суду відзив на позов. У відзиві представник відповідача просить суд відмовити у позові, оскільки позивачем не доведена поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. В судове засідання позивач, представник відповідача, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи, не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. У заяві позивач просила позовну вимогу задовольнити. Представником відповідача у відзиві зазначено прохання про розгляд справи без участі особи, уповноваженої діяти від імені Харківської міської ради. Відповідь на відзив позивачем не подавалась. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовну вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла тітка позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті спадкодавця залишився заповіт складений [PERSON] 13 липня 2010 року на ім`я позивачки, про який останній стало відомо лише у березні 2023 року. Спадкодавець була зареєстрована в своїй квартирі [ADDRESS] . Однак постійно до дня смерті проживала з позивачем в квартирі [ADDRESS] , оскільки була хвора на онкологію та потребувала стороннього догляду. Позивач здійснила поховання [PERSON] . У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався. Зазначені обставини змусили позивача, яка мешкає у місті Харкові, у березні 2022 року, з метою уникнення ризику загибелі або отримання шкоди для здоров`я виїхати за межі міста у сел. Дібрівка Полтавської області. Де перебувала, разом з хворою матір`ю та малолітньою дитиною до березня 2023 року. Повернувшись до міста Харкова, у квартирі [PERSON] , разом із документами на квартиру знайшла і її заповіт складений на ім`я позивача 13 липня 2010 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Харківської нотаріальної контори Нікуліною О.М. за реєстровим № 2-1024. Позивач стверджує, що за життя, спадкодавець ніколи не казала, що склала на чиюсь користь заповіт. Після виявлення заповіту, позивачка звернулася до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори. Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. від 20 березня 2023 року, позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та на час відкриття спадщини остання не проживала разом із спадкодавцем. Суд вважає, що у позивача були об`єктивні перешкоди пов`язані з прибуттям до міста Харкова та звернення до нотаріальних органів з відповідною заявою. Зазначені обставини також вплинули на безпечний доступ до помешкання в якому була зареєстрована померла [PERSON] , у квартирі якої у березні 2023 року було знайдено заповіт на ім`я позивача. Зазначені обставини обумовили необізнаність спадкоємця про наявність заповіту та не дозволили їй своєчасно звернутися з відповідною заявою безпосередньо до нотаріуса. Також, відповідно до Постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», (редакція від 06.03.2022 року, чинна на дату смерті спадкодавця), а саме: п. 3 передбачав, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється. Верховний Суд в постанові від 18 січня 2023 року у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20, від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Згідно відповіді Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 11 липня 2023 року, заповіт [PERSON] на ім`я позивача є чинним. Окрім звернення позивача 20.03.2023 року до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався. Суд вважає, що позивач підтвердила належними доказами обставини поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та дійшов до висновку про наявність у неї об`єктивних труднощів для своєчасного прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved