Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Експерементально-механічний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати. В позовній заяві посилався на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, до 24 грудня 2021 року працював на посаді начальника відділу матеріально-технічного постачання. Під час його перебування в трудових відносинах з відповідачем останнім була нарахована, але не виплачена йому заробітна плата у розмірі 60407 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату у розмірі 60407 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтава від 28 червня 2023 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у відповідача довідку про заборгованість з заробітної плати [PERSON] (а.с. 20). Відповідач відзиву на позов не надав. Інші заяви по суті справи або клопотання сторони суду не подавали. Вивчивши та дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд зазначає про наступне. Статтею 43 Конституції України\~передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено судом, позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Експерементально-механічний завод». Звільнений 24 грудня 2021 року з посади начальника відділу матеріально-технічного постачання на підставі\~ наказу №57-К від 24 грудня 2021 року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (а.с. 9). На час звільнення позивача відповідач не виплатив йому заробітну плату у розмірі 64554,20 грн. Вказана обставина підтверджується відомістю на виплату «Кінцевий розрахунок» за грудень місяць 2021 року (а.с. 14). Але, як встановлено судом, в подальшому позивачу заборгованість з заробітної плати була частково виплачена у період з 25 січня 2022 року по 31 липня 2023 року на загальну суму 35628,00 грн. Залишок заборгованості станом на 22 серпня 2023 року становить 26926,20 грн. Вказана обставина підтверджується довідкою ПрАТ «Експерементально-механічний завод» від 23 серпня 2023 року №06/49. Оскільки в повному обсязі заборгованість з заробітної плати позивачу не виплачена, залишок заборгованості відповідача по заробітній платі перед позивачем становить 26926,20 грн., з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заробітну плату у розмірі 26926,20 грн. Тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За відсутності у справі відомостей щодо середньомісячної заробітної плати позивача суд вважає за необхідне рішення допустити до негайного виконання в частині стягнення мінімальної заробітної плати у розмірі 6700 грн., решту суми 20226,20 грн. стягнути після набрання рішенням законної сили. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні з позовом до суду судовий збір у розмірі 1073,60 грн. не сплатив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Позов судом задоволено на 42 %. Тому з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 459,91 грн.

Outcome: partial