Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

В вересні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Хмельницької дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання договору новації та договору короткострокової безвідсоткової позики недійсними. В обґрунтування заявлених вимог позивач, з врахуванням заяви про зміну підстав позову, вказала, що відповідно до наказу №3160 к від 18 листопада 2019 року в.о.директора Хмельницької дирекції АТ «Укрпошта», вона була прийнята на посаду начальника відділення поштового зв`язку Проскурівка ЦВПЗ Ярмолинці-2 з посадовим окладом 4507 грн., з тривалістю робочого дня (тижня) 15,2 год. Відповідно до наказу №3160 к від 18 листопада 2019 року в.о.директора Хмельницької дирекції АТ «Укрпошта», вона була прийнята на посаду листоноші відділення поштового зв`язку Проскурівка ЦВПЗ Ярмолинці-2 з посадовим окладом 4215 грн., з тривалістю робочого дня (тижня) 3.36 год.. Щодо умов суміщення посад листоноші та начальника відділення поштового зв`язку в межах підприємства у наказах не вказано. Відповідно до наказів №1140 к від 27 травня 2020 року директора Хмельницької дирекції АТ «Укрпошта», трудові договори було розірвано, вона була звільнена з 29 травня 2020 року з займаних посад на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Як стверджує відповідач, 29 травня 2020 року нею з однієї сторони та відповідачем з другої сторони, укладено договір новації №16-385 та договір короткострокової безвідсоткової позики №16-386, щодо визнання яких недійсними звертається до суду, обґрунтовуючи своє звернення наступним. У вступній частині договору новації вказано, що сторони (відповідачі та позивач): «...уклали цей договір (угоду) про заміну первісного зобов`язання, яке виникло внаслідок протиправного заволодіння Стороною-2 під час виконання трудових обов`язків грошовими коштами в розмірі 39577,04 грн. У п.1 договору вказано: «Сторона-2 у зв`язку з неможливістю відшкодувати матеріальну шкоду завдану АТ «Укрпошта» у сумі 39577,04 грн., яка була завдана шляхом протиправного заволодіння Стороною - 2 вказаною сумою під час виконання трудових обов`язків, та Сторона-1, прийшли до згоди про заміну зобов`язання про відшкодування зазначеної завданої матеріальної шкоди (надалі іменується «первісне зобов`язання») новим зобов`язанням, відповідно до статті 604 та статті 1053 Цивільного кодексу України.». Тобто, відповідач пов`язує матеріальну шкоду саме із трудовими відносинами, які мали місце у сторін, вважає, що вона, на підставі укладеного договору про повну індивідуальну відповідальність, взяв на себе обов`язок її відшкодувати, та називає це, так би мовити, «первісним» зобов`язанням. Позиція відповідача з цього приводу є незаконною та спростовується наступним. Згідно чинного законодавства, можна дійти висновку, що договір про повну матеріальну відповідальність можна укладати у письмовій формі тільки з працівниками визначених категорій. Відповідно, договір, укладений з особами, які не включені до Переліку категорій працівників, з котрими можна такі договори укладати, є недійсним. Окрім того, сам по собі факт укладання з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України. Таким чином, перша і основна підстава укладення договору новації, а в подальшому - договору позики на всю нараховану відповідачем суму - наявність так би мовити, зобов`язання щодо відшкодування нею шкоди у повному розмірі, відсутня. Другою підставою недійсності договорів новації та позики є те, що відповідач, всупереч вимогам ст.ст. 135, 135-3 КЗпП, що регулюють порядок та умови визначення шкоди, «створив» та застосував у даних правовідносинах свій «закон» у вигляді Порядку від 17.04.2020 року №416, який, до речі, підписаний головним бухгалтером І.В.Куц, але якого підприємства, установи чи організації - не зазначено, на підставі якого «розрахував» суму, яка була покладена, як одна із істотних умов договорів. Однак, з метою перевірки наявності товаро-матеріальних цінностей (вподальшому - ТМЦ) та нарахувань за спричинену шкоду, відповідач не дотримався і цього, так би мовити, Порядку Окрім цього: 1) Касовий звіт, який невідомо ким складений та який має передувати початку інвентаризації, не містить жодних підписів, складений 02.06.2020 року та охоплює період з 01.05.2020 року по 31.05.2020 року! Але ж, ревізія проводилась станом на 29.05.20 р., а не на 31.05.20 р.; 2) розписка, яка надана про те, що до початку проведення інвентаризації всі документи та кошти здані до ДОКПД не містить дати, а тому, неможливо встановити, якої інвентаризації вона стосується, а в розписці стосовно цінностей, яка теж не містить дати, вказано, що цінності знаходяться на відповідальному зберіганні «у нас», тобто, не у однієї позивача, а, очевидно, ще у когось. Розписки виготовлені друкованим шрифтом, а тому, хто і коли їх «заготовив», встановити не можуть; 3) актом про результати інвентаризації готівкових коштів від 29.05.2020 року встановлено фактичну наявність готівки на суму 33795,23 гри., за обліковими даними - 4470,00 грн., тобто, відповідно, надлишок складає 29325,23 гри., а тому, як вираховувалась нестача в сумі саме 28826,23 грн., і з чого вона складається - з наданих відповідачем документів невідомо; 4) відповідачем не надано копій первинних документів обліку, на підставі яких можливо було б стверджувати про залишки як коштів, так і матеріальних цінностей на початок інвентаризації. По-друге, за умовами п.2.4 Порядку, коли працівник згоден погасити суму заподіяної шкоди, він надає заяву за формою додатка №6, після чого керівник структурного підрозділу напряму безпеки забезпечує укладання із таким працівником договору новації. Такої заяви відповідачем не додано, позивачем не складалось, тай сама копія Порядку не містить жодних додатків, на які мається посилання у тексті. Тому, вони заперечують волевиявлення працівника, що грубо, протирічить вимогам Закону. Вищевикладене свідчить і про порушення відповідачем вимог чинного законодавства щодо істотних умов договору. По-третє, відповідач постійно вказує на протиправність заволодіння його майном та вказує на ознаки складу кримінальнішого правопорушення, що мало стати, на їх переконання, наслідком відповідного звернення до відповідних органів, а не укладення оскаржуваних договорів. Укладаючи договір №16-385, який, за логікою та нумерацією мав би передувати іншому, що укладався пізніше, однак, укладаючи перший, сторони уже знали та вказали у ньому про договір позики від 29.05.2020 року, що є дивним. Вказана у договорах сума не була виявлена належним чином. Додані до відзиву документи не свідчать про виявлену нестачу, складені з грубими порушеннями проведення відповідних перевірок, чи інвентаризацій, зазначені у них відомості є суперечливими, що спростовують наявність шкоди, про що вказано вище. Акт від 29 травня 2020 року про результати перевірки не підписано комісією, яка невідомо ким створена, якими наділена повноваженнями, тому, не має жодної юридичної сили та не створює відповідних наслідків. По-четверте, ще до укладення договорів, відповідач уже прийняв рішення про звільнення позивача (наказ №1140к від 27.05.2020 року), тому викладене у п.2.4 договору позики від 29.05.2020 року про те, що розірвання трудового договору між Позичальником і Позикодавцем є підставою для дострокового розірвання цього договору та у п.4.1 про те, що у разі наявності цієї підстави, позичальник зобов`язується повернути весь залишок позики позикодавцю в день звільнення (у останній робочий день), а п.4.2. про можливість повернення позики не пізніше наступного дня (а не дня звільнення, як у п.4.1), свідчить про фіктивність укладеного договору позики (ст.234 ЦК України), адже, відповідач, як сторона договору, не мав наміру створювати та приймати правові наслідки договору позики. Окрім того, представник так званого «позичальника» не мав права на укладення договорів, оскільки, відповідно до п. 11.8 довіреності від 27.01.2020 року, на підставі якої діяв директор філії Хмельницької дирекції АТ «Укрпошта» Громов М.В., «Дана довіреність не надає права у будь-якому випадку здійснювати значні правочини, до яких належать окремі правочини, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом таких правочинів, перевищує 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства; правочинів щодо вчинення яких є заінтересованість у випадках, передбачених діючим законодавством; укладати договори на аудиторські послуги; послуги щодо оцінки майна Товариства; послуги, що надаються депозитарною установою; договорів, на розпорядження в будь-який спосіб майном, що є державною власністю і надане Товариству в господарське відання, користування чи розпорядження.» З врахуванням наведеного позивач просить: визнати договір новації №16-385, укладений 29 травня 2020 року та договір короткострокової безвідсоткової позики №16-386, укладений 29 травня 2020 року недійсними. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задоволити з підстав зазначених у позовній заяві. Позивач також суду пояснила, що договори підписувала не читаючи десь через місяць після ревізії. Документи підписала. оскільки її цілий день тримали в приміщенні "Укрпошти". Представник відповідача проти позовних вимог заперечила, просила відмовити у їх задоволенні з підстав зазначених у відзиві, оскільки вважають, що оспорюванні договори не суперечать вимогам чинного законодавства. Позивач ознайомлена з умовами договорів, про що свідчить її підпис у них, а її твердження про відсутність первинного зобов`язання між сторонами не відповідає дійсності. Хмельницька дирекція АТ "Укрпошта" під час укладення договорів діяла виключно в межах чинного законодавства України,

Outcome: approved