Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

30.05.2023 року [PERSON] звернулась до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Другої чернігівської державної нотаріальної контори, Чернігівської окружної прокуратури про зняття арешту з спадкового майна померлого [PERSON] , а саме: невизначене майно, все майно власника - спадкодавця за реєстраційним номером обтяження 2195097, який 18.07.2005 року зареєстровано реєстратором Другої чернігівської державної нотаріальної контори. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що як спадкоємець за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , звернулась у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, яка складається, в тому числі з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Бондар М.К. сформовано спадкову справу, надано витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 69297371 від 24.06.2022 року. Листом №01-16 від 15.05.2023 року проінформовано позивача, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень складовою частиною якого є реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, отриманої в порядку безпосереднього доступу нотаріуса при вчиненні нотаріальної дії, встановлено, що 18.07.2005 року Другою чернігівською державною нотаріальною конторою на все майно [PERSON] , зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а тому видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту та вилучення з реєстру заборон. Зазначає, що підставою обтяження є постанова прокуратури міста Чернігова від 29.06.2005 року, об`єктом - є невизначене майно, все майно власника - спадкодавця [PERSON] . Посилається, що згідно листа Чернігівської місцевої прокуратури №8505-вих16 від 15.09.2016 року, 14.09.2016 арешт на квартиру яка належала спадкодавцю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - слідчим знято і копію відповідної постанови направлено для виконання до Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області. Однак накладений арешт на майно не знято. Вказує, що на її заяву направлену на адресу Другої чернігівської державної нотаріальної контори про зняття заборони відчуження нерухомого майна, листом № 1448/01-16 від 19.05.2023 року остання надала відповідь, що зняття арешту на нерухоме (рухоме) майно не є нотаріальною дією згідно ст.34 Закону України «Про нотаріат» та запропоновано звернутися з даним питанням до суду. Посилається, що не зняте обтяження у вигляді арешту нерухомого майна спадкодавця [PERSON] та наявність відповідного запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, обмежує її права, на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Тому враховуючи вище викладене вважає, що порушене право підлягає захисту в судовому порядку шляхом зняття арешту на спадкове майно. Ухвалою судді від 31.05.2023 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 05.07.2023 року позивач звернувся до суду з заявою про долучення доказів до справи - листа-відповіді Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 14.06.2023 року №1667/02-04, який надійшов на його адресу після звернення до суду з даним позовом. Суд на підставі ч.2 ст.127 ЦПК України, вважає за можливе продовжити процесуальний строк подачі доказів, отриманих від Державного нотаріального архіву Чернігівської області. (а.с.28) 14.07.2023 року від Другої чернігівської державної нотаріальної контори на адресу суду надійшло клопотання про зміну сторони відповідача. Вважає, що Друга чернігівська державна нотаріальна контора не є належним відповідачем по справі, оскільки ініціатором накладення арешту була саме прокуратура м.Чернігова, а держнотконтора виконуючи постанову б/н від 29.06.2005 року тільки внесла запис про накладення арешту на все майно [PERSON] (а.с.30) 17.07.2023 року від Чернігівської окружної прокуратури на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. (а.с.32-33) 17.07.2023 року судом отримано відзив від Чернігівської окружної прокуратури, в якому зазначено, що позивачем не надано жодних доказів, які свідчать про незаконність дій Чернігівської окружної прокуратури, вчинених по відношенню до позивача. Вимоги позивачем до Чернігівської окружної прокуратури не ставляться. Крім того, вказують, що Чернігівська окружна прокуратура в силу ч.2 ст.48 ЦПК України не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не є юридичною особою, а є структурним підрозділом Чернігівської обласної прокурати. (а.с.34-36) 17.07.2023 року на адресу суду надійшов відзив від представника - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому зазначає, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції не вчиняє будь-яких нотаріальних дій, не здійснює контроль за правомірністю (законністю) вчинення нотаріусами будь-яких нотаріальних дій, а також відмовою у їх вчиненні. Вважає, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції не є належним відповідачем у даній справі. В зв`язку з чим, простить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. (а.с.48-52) Суд, вивчивши клопотання представника Чернігівської окружної прокуратури про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, приходить до наступного висновку. Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Так, спрощене провадження, як з викликом, так і без виклику сторін спрямоване на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження без виклику сторін не є провадженням в якому розглядаються безспірні вимоги. Відтак, сторони не позбавлені можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, надавати суду свої докази на спростування взаємних вимог та заперечень у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користується правами, передбаченими ЦПК України. Усі наявні у сторін докази безперешкодно можуть бути надані ними суду в межах розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмовому провадженні). В ухвалі Великої Палати Верховного суду від 14.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18), зазначено, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги предмет, підстави та характер спірних правовідносин, склад учасників справи, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та приходить до висновку про залишення клопотання без задоволення. Дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України). Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 24.06.2022 року (а.с.6), після смерті якого відкрилася спадщина на все його майно, в тому числі і на квартиру [ADDRESS] , яка належала йому за життя. (а.с.7-8, 9) Позивач по справі є спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] , звернулась у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, про що приватним нотаріусом Бондар М.К. сформовано спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69297371 від 24.06.2022 року. (а.с.10) Листом приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Бондар М.К. №01-16 від 15.05.2023 року позивача проінформовано, що Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень складовою частиною якого є реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, отриманої в порядку безпосереднього доступу нотаріуса при вчиненні нотаріальної дії, встановлено, що 18.07.2005 року Другою чернігівською державною нотаріальною конторою на все майно - [PERSON] , зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а тому видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту та вилучення з Реєстру заборон. (а.с.11) Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 18.07.2005 року за №2195097 року на підставі постанови б/н прокуратури міста Чернігова від 29.06.2006 року, якою накладено арешт нерухомого майна (невизначене майно, все майно), що належить [PERSON] , Другою чернігівською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. (а.с.15) Відповідно до листа Чернігівської місцевої прокуратури від 15.09.2016 року №8505-вих16, щодо надання інформації [PERSON] (за життя), в зв`язку з закриттям кримінальної справи №78/00755, порушеної відносно [PERSON] за ч.2 ст.367 КК України, за недоведеністю вини останнього у вчиненні вказаного злочину (постанова про закриття кримінальної справи в частині від 04.07.2008 року (а.с.16-18)), 14.06.2016 року слідчим знято арешт на належне йому приміщення кв. [ADDRESS] , копію відповідної постанови направлено на виконання до Головного управління юстиції в Чернігівській області. (а.с.19) 17.05.2023 року позивач звернулась до Другої чернігівської державної нотаріальної контори з заявою про зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 2195097, у відповідь на яку листом №1448/01-16 від 19.05.2023 року було повідомлено, що ніяких документів про зняття арешту на нерухоме майно, що належить [PERSON] на виконання до нотаріальної контори не надходило, доступ до Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна припинено 01.01.2013 року. Згідно ст.34 Закону України «Про нотаріат», зняття арешту на нерухоме (рухоме) майно не є нотаріальною дією. Документи за період по 2008 рік включно, знаходяться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Чернігівської області. Запропоновано з даним питання звернутись до суду. (а.с.14) Відповідно до листа Державного нотаріального архіву Чернігівської області №1667/02-04 від 14.06.2023 року, щодо надання інформації, [PERSON] повідомлено, що у томі №3 справи №2-36 «Розпорядження по накладенню і зняттю заборони відчуження нерухомого майна» за 2005 рік Другої чернігівської державної нотаріальної контори (фонд №5, опис №1-Т, справа №1129) будь яка інформація, документи чи відмітки, які б свідчили про зняття арешту на майно, що належить [PERSON] відсутні. (а.с.29) У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6 (в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися належним на праві власності майном та власний розсуд. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормами ч.ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року встановлено, що під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України, Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до п.4.18 п.4 глави 10 розідлу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 - якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчим органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано. З вище наведеного слідує, що позивач в силу ч.1 ст.1223 ЦК України є спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] , на майно якого зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, наявність відповідного запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позбавляє її права отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно, а також позбавляє можливості виконати обов`язок передбачений ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ч.1 ст.1297 ЦК України - здійснити державну реєстрацію квартири [ADDRESS] . Також, з огляду на те, що обставини, на підставі яких було накладено арешт на нерухоме майно позивача, станом на сьогоднішній день, відпали, кримінальна справа, яка була порушена відносно спадкодавця - [PERSON] закрита, що підтверджується постановою про закриття кримінальної справи в частині від 04.07.2008 року (а.с.16-18) та письмовими відомостями щодо зняття 14.06.2016 року слідчим спірного арешту, а фактичне продовження дії арешту на спадкове майно порушує права позивача щодо володіння, користування та розпорядження майном, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту із спадкового майна. При цьому, на підставі п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, Друга чернігівської державна нотаріальна контора, Чернігівська окружна прокуратура є неналежними відповідачами у справі. Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції є належним відповідачем по справі, оскільки являється правонаступником Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, якому було скеровано в 2016 році до виконання постанову слідчого про зняття арешту від 14.09.2016 року, проте спірний арешт залишився чинним.

Outcome: approved