Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

06 липня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов [PERSON] обґрунтувала тим, що шлюб із відповідачем було зареєстровано 16.07.2011 року виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 51. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який залишився мешкати з відповідачем. З квітня 2023 року вони не підтримують подружніх стосунків та фактично мешкають окремо. Примирення та подружнє життя неможливе, тому просила розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в позовній заяви просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, у зв`язку з тим, що вони є для нього не помірними. \~ \~ \~ \~Дослідивши надані письмові докази, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 51. Свідоцтвом про народження підтверджується, що подружжя має сина [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 126. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною 1\~статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою\~статті 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті\~104, частиною третьою статті\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті\~110, статті\~112 СК України\~позов про\~розірвання шлюбу\~може бути\~пред`явлений\~одним із\~подружжя.\~Суд з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини-інваліда\~та інші\~обставини життя\~подружжя.\~Суд постановляє\~рішення про\~розірвання шлюбу,\~якщо буде\~встановлено,\~що подальше\~спільне життя\~подружжя і\~збереження шлюбу\~суперечило б\~інтересам одного\~з них, інтересам їхніх дітей,що мають істотне значення. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] збереження їх сім`ї неможливе і суперечить їх інтересам, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Що ж стосується позовних вимог [PERSON] про повернення її дошлюбного прізвища [PERSON] , то в цій частині позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 8 ст. 294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Вказана в ч. 8 ст. 294 ЦПК України норма поширюється лише при розгляді справ окремого провадження про розірвання шлюбу, а при розірванні шлюбу на загальних підставах діє норма, відповідно до якої зміна прізвища після розірвання шлюбу відноситься до компетенції органів державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки позивач не позбавлена права в загальному порядку звернутись до державного органу реєстрації актів цивільного стану із заявою про зміну прізвища, крім того спору з цих вимог у сторін не виникає. Тому суд вважає за необхідне у задоволенні вимог [PERSON] про повернення її дошлюбного прізвища відмовити, оскільки позивачкою подано позов, який судом розглядався у позовному провадженні, а не в окремому. \~У зв`язку із задоволенням позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн., то суд зазначає наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу позивача та відповідача по справі, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З метою отримання професійної правничої допомоги позивачем 05.07.2023 року було укладено з адвокатом Ілющенко Анною Анатоліївною Договір №12/23 про надання правової допомоги (далі Договір). За умовами пункту 4.1 Договору, за правову допомогу, передбачену в пунктах 2.1 та 2.3 Договору Клієнт сплачую Адвокату винагороду в розмірі визначеною додатками до цього Договору. 05.07.2023 року складено Розрухунок суми гонорару за надану правову допомогу до Договору від 23.06.2023 року № 10/23, в якому зазначено перелік наданих послуг: консультація [PERSON] , здійснення ксерокопій необхідних документів, складання, роздруківка позовної заяви [PERSON] про розірвання шлюбу, надання позовної заяви [PERSON] про розірвання шлюбу до канцелярії суду, представлення інтересів в суді. Вартість робіт склала 5\~000 грн, кількість витраченого часу: 1 година 30 хвилин. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч.1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч.1 ст. 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Наведений висновок викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу позивачу [PERSON] при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи та її значення для позивача, умови укладеного договору про надання правової допомоги від 23.06.2023 року, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, обсяг наданих послуг, а також заявленого клопотання відповідачем [PERSON] про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які є для нього непомірними, суд приходить до висновку про часткове стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2 500,00 грн.. Аналізуючи вищезазначене,

Outcome: approved