Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Харкова із позовом до відповідачки [PERSON] , відповідно до якого просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 08.10.2004 у ВРАЦС Київського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №472. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 08.10.2004 між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають дитину, [PERSON] , [INFO] . Вказує, що у них з відповідачкою сімейні відносини втратили свою первинну значимість та не відповідають існуючим моральним засадам, меті укладення шлюбу. Він з відповідачкою більше не цікавлять один одного, оскільки втрачено почуття любові, цілком різні погляди на життя. Такий образ життя завдає йому моральних страждань та ставить у незручне становище. Протягом певного періоду він з відповідачкою намагалися відновити нормальні стосунки, проте все було марно. Відносини стали псуватися, оскільки не можуть дійти спільної думки у вирішенні важливих питань. Позивач вказує, що шлюбні відносини фактично були припинені з початку 2020 року, з того часу сторони не пов`язані спільним побутом, не ведуть спільний бюджет. На думку позивача, примирення між ним з відповідачкою неможливе, а подальше спільне життя як подружжя суперечитиме його інтересам та інтересам дитини. Крім того, спірних питань щодо подальшого виховання дитини, місця її проживання, сторони не мають, дитина проживатиме з матір`ю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2023 справу передано для розгляду головуючій судді Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 02.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання, призначене на 17.08.2023, не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. 10.08.2023 [PERSON] подав до канцелярії суду заяву з проханням розглядати справу без його присутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання, яке призначене на 17.08.2023, не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом у встановленому законом порядку. 10.08.2023 [PERSON] подала до канцелярії суду відзив на позовну заяву, зазначила, що спільне господарство з позивачем вона не веде, спору про розподіл майна немає. Зазначила, що вона визнає позовні вимоги [PERSON] , просить розірвати шлюб між нею та позивачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », а справу розглядати без її присутності. Згідно з частинною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, зареєстрований 08.10.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №472. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . Зазначений факт підтверджується: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19.08.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харковц №3 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №3612. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з статтею 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд зазначає, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до частини 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Сімейного кодексу України ). Згідно із статтею 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, на час розгляду даної справи вони спільного господарства не ведуть. Збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідачки. Будь-яких доказів на підтвердження того, що після розірвання шлюбу будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їхньої дитини, суду не надано. Враховуючи вищевикладене, та визнання позову відповідачкою, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до статті 113 Сімейного Кодексу України, суд залишає відповідачці [PERSON] прізвище - [PERSON] .

Outcome: approved