Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-31 00:00:00

В провадженні суду перебувала справа № 752/11677/23 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.07.2023 року, позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, було задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4625 від 07.09.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною, яким було запропоновано стягнути із [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість в загальній сумі 165474 грн. 63 коп. Стягнуто із Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь держави судовий збір на суму 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. Стягнуто із Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. 21.07.2023 року копія зазначеного рішення суду була направлена сторонам для відома. До суду від представника позивача надійшла заява, в якій сторона позивача просила суд ухвалити у справі додаткове рішення, вказуючи, що судом не було вирішено питання щодо судових витрат в сумі 3000,00 грн., які позивач поніс, в зв`язку із отриманням правової допомоги. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що у справі слід ухвалити додаткове рішення в частині розподілу судових витрат, пов`язаних із отриманням позивачем правничої допомоги за наступних підстав. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Судом встановлено, що стороною позивача в позові вказувалось про орієнтовний розрахунок суми судових витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги, та після ухвалення у справі судового рішення представником позивача було подано відповідну заяву, а відтак суд вважає за необхідне ухвалити у справі додаткове рішення в цій частині. Із матеріалів справи вбачається, що позов було задоволено, стягнуто із Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь держави судовий збір на суму 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп., а також стягнуто із Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп., однак, питання щодо стягнення із відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги, судом вирішено не було. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу сторона позивача вказує, що позивачем було отримано правову допомогу на підставі договору про надання юридичних послуг № 46/1 від 23.05.2023 року та позивачем було сплачено за надані послуги суму в розмірі 3000,00 грн. Однак, стороною позивача не надано суду детальний опис робіт, акт приймання-передачі наданих послуг із вказівкою про перелік та вартість наданих адвокатом послуг, а також стороною позивача не надано суду належних доказів, які б вказували про фактичну сплату позивачем коштів в сумі 3000,00 грн. При вирішенні вимог заяви, суд звертає увагу на те, що згідно положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що у справі відсутні достатні, в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, докази на підтвердження факту отримання та оплати наданої правової допомоги в пред`явленому до стягненні розмірі, а тому суд дійшов висновку про недоведеність заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити, ухваливши в цій частині додаткове рішення. На підставі наведеного та

Outcome: partial