Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду з позовом до ФОП [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього на його окристь заборгованість за договором позики у розмірі 300 000,00 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.11.2018 між [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] укладений письмовий договір позики, за яким останній отримав від позивача 300 000,00 грн. У пункті 1 договору позики сторони зазначили, що надання позики позикодавцем здійснюється у готівковій формі, одночасно з підписанням цього договору сторонами, що підтверджує факт отримання ФОП [PERSON] від [PERSON] грошових коштів (позики) на суму 300 000,00 грн. Відповідно до пункту 3 договору позики ФОП [PERSON] зобов`язався повернути позику у строк до 17.11.2021. У визначений договором строк відповідач грошові кошти не повернув. 10.07.2023 року позивачем була вручена особисто ФОП [PERSON] вимога про сплату заборгованості по Договору позики, якою він вимагав у відповідача негайно погасити заборгованість у сумі 300 000,00 гри Однак, на день подачі позову відповідач позику не повернув, у зв`язку з чим та посилаючись на положення ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 08.08.2023 провадження у справі відкрито за правилам спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити та розглянути без його участі. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій пояснив, що дійсно позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 300 000,00 грн на три роки для особистих потреб. Однак, у зв`язку з низькими доходами та постійними значними витратами, не зміг їх вчасно повернути, а тому позовні вимоги визнав та просив здійснювати розгляд справи без його участі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.11.2018 між [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] укладений письмовий договір позики, за яким останній отримав від позивача 300 000,00 грн в строк до 17.11.2021. У визначений договором строк відповідач грошові кошти не повернув. 10.07.2023 року позивачем була вручена особисто ФОП [PERSON] вимога про сплату заборгованості по Договору позики, якою він вимагав у відповідача негайно погасити заборгованість у сумі 300 000,00 гри Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, відповідно до п. 4. Договору позики від 17.11.2018 позичальник повинен виконати зобов`язання, які він прийняв на себе за цим Договором, особисто/ Таким чином, під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним було надано у борг відповідачу грошові кошти у сумі в сумі 300 000,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути суму позики позивачу, доказів, що відповідач у встановлений строк виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики, матеріали справи не містять. В свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. В свою чергу, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, за змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи визнаня позову відповідачем, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог і задоволення позову в повному обсязі. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, визнання позову відповідачем до початку розгляду судом справи по суті, суд вважає, що позивачу із державного бюджету підлягає поверненню 50 % сплаченого судового збору в розмірі 1 500,00 грн, така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved