Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

Представник позивача адвокат Гонтар В.М. звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої прохає суд ухвалити рішення, яким стягнути з Відповідача на мою користь, аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] ( надалі - Позивач) та [PERSON] перебували у шлюбі з 22.09.2017 року. Шлюб зареєстровано Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1302. В шлюбі у них народилася дитина донька [PERSON] [INFO] . На даний час, стосунки з Відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Фактично кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Сім`я припинила своє існування з грудня 2020 року. Шлюб розірвано рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області. Однак з огляду на те, що Відповідач є працездатного віку, протипоказань щодо працевлаштування не має, він має можливість сплачувати аліменти на утримання нашої неповнолітньої дитини. Зважаючи на те, що робити він цього добровільно не бажає, позивач змушена звертатись за захистом прав дитини та своїх прав до суду. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.07.2023 по справі відкрито провадження та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлена належним чином. Представник позивача адвокат Гонтар В.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі позивача та його. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином. Відзиву на позов, заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи, він не повідомляв суд про причини неявки, ним не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як достовірно встановлено в судовому засіданні рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.12.2021 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Як вбачається із матеріалів справи позивач та відповідач мають спільну дитину, а саме [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 26.09.2018. Відповідач добровільно матеріальної допомоги позивачу з донькою не надає. Згідно ч. 1 ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІвід 27лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8\~ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.\~180,\~181 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач в порядку\~визначеному законодавством України, від обов`язку утримувати доньку не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не укладено. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний надавати позивачу аліменти на утримання спільної дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів суд вважає, що справедливим та об`єктивним розміром стягнення аліментів на одну дитину буде 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Відповідно до\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дітей, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання однієї дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 25.07.2023, тобто з моменту звернення позивача до суду, на користь матері [PERSON] , що на думку суду буде достатнім та справедливим розміром аліментів, а отже позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Суд вирішуючи питання про сплату судового збору виходить з того, що п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір. На підставі ст. 80, 81, 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved