Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-31 00:00:00

Рух справи 15.04.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 13.04.2021, за підписом представника позивача - Братищенко Ю.О. (діє на підставі довіреності), в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 30 128,62 грн, збитки від інфляції у сумі 2 398,86 грн, 3% річних у сумі 1 444,27 грн, а всього 33 971,75 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.04.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмове провадження). Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову В обґрунтування позову, зокрема, вказано, що [PERSON] , є власником кв. [ADDRESS] , та споживачем житлово-комунальних послуг, але договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з позивачем не укладав. Даний житловий будинок передано на обслуговування КП «Житло-сервіс». Позивач стверджує, що відповідач неналежно виконує свої зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, внаслідок чого з липня 2017 року по серпень 2020 року заборгованість відповідача становить 30 128,62 грн. Внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання, позивач нарахував до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, загалом у сумі 3 843,13 грн. Оскільки, незважаючи на попередження про необхідність сплати заборгованості, свої зобов`язання відповідач не виконав, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом для захисту порушеного права. Щодо правової позиції відповідача Станом на день винесення рішення відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особі - відповідача. З витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV громадянин України зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до ч. 10 ст. 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом. Суд надіслав копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів на останню відому адресу реєстрації відповідача. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а листи повернулися до суду за закінченням терміну зберігання. Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача про розгляд даної справи, 16.05.2023 зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1423355/). Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Матеріалами справи підтверджено, наказом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 31.05.2017 № 14 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , передано на обслуговування КП «Житло-сервіс» (а.с. 6). Відповідно до п. 2.2.1. Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації 19.07.2000 № 1205, предметом діяльності підприємства є надання житлово-комунальних послуг споживачам відповідно до укладених договорів (а.с. 7-8). Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 211 від 12.02.2018 «Про внесення змін до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим» встановлений тариф на послугу для будинку за адресою: [ADDRESS] , а також строк оплати - до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим (а.с. 9-10). Як зазначалось, відповідно до інформації з Реєстру територіальної громади м. Києва [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 24.02.2012 (а.с. 32). Згідно інформаційної довідки № 238830827 від 25.12.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна вказана квартира на праві власності зареєстрована за [PERSON] (а.с. 11). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані житлово-комунальні послуги відповідачу, за утримання будинку та прибудинкової території нараховано 12 782,87 грн, центральне опалення - 15 795,76 грн, гаряче водопостачання - 1 811,13 грн, в цілому нараховано до сплати 30 389,76 грн, а за вирахуванням 261,14 грн субсидії/пільги - 30 128,62 грн (а.с.12). Крім того, позивачем долучено розрахунок нарахованих на вказану суму заборгованості збитків від інфляції на суму 2 398,86 грн та 3% річних на суму 1 444,27 грн (а.с. 13). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Судом встановлено, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] та користується житлово-комунальними послугами. Позивач на платній основі здійснює надання житлово-комунальних послуг споживачам, зокрема відповідачу. Відповідно до ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власність зобов`язує. Відповідно до частини п`ятої даної статті, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 211 від 12.02.2018 «Про внесення змін до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим» встановлений тариф на послугу для будинку за вищезазначеною адресою, а також строк оплати - до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. З матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався житлово-комунальними послугами, але за період користування з липня 2017 по серпень 2020 року - не сплати за них. При цьому, договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з позивачем відповідач не укладав. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, у відповідача за період з липня 2017 по серпень 2020 року виникла заборгованість у розмірі 30 128,62 грн. Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно з п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Враховуючи зміст наведених норм, споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів від оплати послуг в повному обсязі. Відповідна правова позиція, викладена Верховним Судом України 20.04.2016 у справі 6-2951цс15. У зв`язку з викладеним, беручи до уваги, що відповідачем не заперечується факт споживання житлово-комунальних послуг, доказів про наявність заяв до позивача про відмову від їх отримання або претензій щодо їх якості матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що між сторонами існують зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг та оплати за житлово-комунальні послуги. Згідно з ст.ст. 525, 526, 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Крім того, ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, у порушення наведених вимог законодавства відповідач не виконував належним чином зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з липня 2017 по серпень 2020 року житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 30 128,62 грн. Відповідач доводів позивача не спростував, доказів неотримання відповідних послуг та/або оплати вказаної заборгованості, як і її контррозрахунку, суду не подав, у зв`язку з чим вимога про стягнення основного боргу за житлово-комунальні послуги підлягає задоволенню повністю в заявленому розмірі. Щодо вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат суд враховує наступне. Згідно з ст.. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення і не спростований відповідачем. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 1 444,27 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 398,86 грн, - є правомірною. Висновок суду Отже, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені правові положення, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, збитків від інфляції та трьох процентів річних в заявленому розмірі, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судового збору Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатив 2 270,00 грн судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 5875 від 30.03.2021 (а.с. 29). З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 270,00 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви. Щодо витрат на правничу допомогу Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 1 500,00 грн, то суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що 08.01.2020 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Шенлі» в особі Голови об`єднання Братишенка Ю. О. укладено договір № 3-20 про надання правничої допомоги (а.с. 14-16). З додатку № 1 до вказаного договору (а.с. 17), детального опису робіт (наданих послуг) /а.с. 20/, акта виконаних робіт за грудень 2020 року від 31.12.2020 по договору про надання правничої допомоги № 3-20 від 08.01.2020 вбачається кількість виконаних Адвокатським об`єднанням послуг та їх вартість, яка в межах цієї справи, становить 1 500,00 грн. Сплата коштів підтверджується заключною випискою АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку Адвокатського об`єднання «Шенлі» від 23.02.2021 (а.с. 27). Таким чином, оплата позивачем судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, підтверджена належними та допустимими доказами. Під час розгляду даної справи від відповідача не надходило заперечень щодо розміру визначеної позивачем вартості судових витрат. Співмірності судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач також не оспорював. З огляду на викладене, суд вбачає правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1 500,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved