Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 12.07.2013. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, де зазначено, що відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 22.05.2023 має заборгованість у розмірі 63745 грн 55 коп., яка складається з наступного: 50507,62 грн заборгованість за кредитом; 13237,88 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 12.07.2013 в розмірі 63745 грн 50 коп. та судові витрати в сумі 2684 грн. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги визнав та просив розстрочити суму заборгованості. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.07.2013 між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 18). За умовами договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який збільшив до 50000 (а.с. 16). Згідно розрахунку, наданого позивачем, непогашена заборгованість за договором б/н від 12.07.2013 станом на 22.05.2023 утворилася заборгованість у розмірі 63745 грн 50 коп., яка складається з наступного: 50507 грн 62 коп заборгованість за кредитом; 13237 грн 88 коп - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 6-15). Суд не бере до уваги як доказ встановлення розміру відсотків Паспорт споживчого кредиту, оскільки він є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту та його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, що узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладеним у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. Крім того, Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана [PERSON] була актуальною лише з 29.03.2021 до 13.04.2021, більш того паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем через вісім років після отримання кредиту, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування (а.с. 19-22). Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду за захистом своїх прав. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про те, що шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку між банком та [PERSON] 12.07.2013 укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснював, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 22.05.2023 склалась заборгованість у розмірі 63745 грн 50 коп., яка складається з наступного: 50507,62 грн заборгованість за кредитом; 13237,88 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення із [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором у розмірі 63745 грн 50 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. З приводу клопотання відповідача [PERSON] про розстрочку виконання рішення суду слід зазначити наступне. Згідно із частиною першою статті 435 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може розстрочити його виконання. Частиною п`ятою статті 435 ЦПК України встановлено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. З урахуванням обставин справи, розміру боргу, що виник у відповідача, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення суду про стягнення заборгованості протягом 12 місяців, шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 5312,13 гривень на поточний рахунок АТ КБ «ПриватБанк». Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при подачі позову у розмірі 2684 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved