Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що шлюб зареєстрований 14 жовтня 1993 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 2195. Від шлюбу мають двох дітей: -[PERSON] , [INFO] ; -[PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що сімейне життя з відповідачкою не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені з 2019 року, спільне господарство не ведеться, кожен живе своїм життям та своїми інтересами. Вважає, що подальше сімейне життя і збереження родини неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Ухвалою судді від 19 липня 2023 року провадження по справі відкрито та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. 25 липня 2023 року до суду надійшла заява відповідачки [PERSON] про визнання позову і з проханням розглянути без її участі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Колотило Л.М., що діє на підставі ордеру серії СА № 1024628 від 17 липня 2023 року, 23.08.2023 до суду надала заяву про проведення слухання справи без її участі та за відсутності позивача, позов підтримала у повному обсязі та просила розірвати шлюб між сторонами. У зв`язку з неявкою учасників справи та надання ними заяв, фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 14.10.1993 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 2195, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05.04.2005 (повторне) (а.с. 2). Від шлюбу мають двох спільних дітей: -[PERSON] , [INFO] ; -[PERSON] , [INFO] (а.с 3). На час розгляду справи сторонами не заявлено вимог про наявність майнового спору з приводу спільного подружнього майна. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, вони разом не мешкають і не ведуть спільне господарство. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що у позовних матеріалах немає відомостей про бажання сторін змінити прізвище після реєстрації розірвання шлюбу, суд вважає доцільним залишити їм шлюбні прізвища: позивачу - « [PERSON] », відповідачці - « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved