Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

У червні 2023 р. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом у якому просить стягнути із відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 3500,00 грн., а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073,60 грн. Позов обґрунтовано неповерненням відповідачем грошових коштів у строк встановлений домовленістю сторін. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.06.2023 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач не скористався правом подачі відзиву. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно розписки від 05.01.2023 р., яку надано суду у її оригіналі, [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий 14.08.2003 р. Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві, отримав від [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий 19.12.2003 р. Дарницьким РУ ГУ МВС України в м.Києві, в борг грошову суму у розмірі 3500,00 грн. готівковим способом та зобов`язався повернути в повному обсязі до 06.01.2023 р. За твердженнями позивача у вказаний строк, ні на день звернення до суду відповідач умови договору не виконав, грошові кошти не повернув. У зв`язку із неналежним виконанням боргового зобов`язання наявна заборгованість у розмірі 3500,00 грн. Вказані обставини справи відповідачем не спростовані. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі N 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі N 6-24ц12). Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних про повернення грошових коштів у добровільному порядку. Таким чином, стороною позивача доведено обставини, на які посилається у позовній заяві, а стороною відповідача вони не спростовані. З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи містять докази факту не виконання боргового зобов`язання за договором позики, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути суму сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved