Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

27.02.2023 року [PERSON] , звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області з заявою, зазначивши заінтересованою особою: Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у якій просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у період з 16 вересня 2003 року по 17 лютого 2023 року за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що з 16 вересня 2003 року вона почала спільно проживати з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Спільних дітей вони не мали. З вересня 2003 року по 13 лютого 2023 року вона та [PERSON] проживали однією сімє`ю в одному помешканні, за адресою: [ADDRESS] , але без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, були пов`язані спільним побутом. [INFO] її чоловік - [PERSON] помер. Після смерті її чоловіка вона звернулась до приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини за законом та до управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо переведення пенсії чоловіка на себе, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, та переведенні пенсії чоловіка на неї, у зв`язку з відсутністю необхідних доказів про факт проживання однією сім`єю з [PERSON] . В силу вимог ст.14 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду 27.02.2023 року визначено головуючу по цій справі суддю Вжещ С.І. Ухвалою судді від 28.02.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку окремого провадження у судовому засіданні на 20.03.2023 року о 09:00 год. 16.03.2023 року від представника заінтересованої особи Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дівущак А.Ю. до суду надійшло пояснення, в якому зазначено, що Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не наділене повноваженнями щодо вирішення питань пов`язаних із встановленням наявності/відсутності юридичних фактів родинних відносин між фізичними особами, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Розгляд даної справи не може вплинути на права і обов`язки Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Самостійного інтересу Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не має. Окрім того, заявниця у своїй заяві не обгрунтувала доцільність залучення в якості заінтересованої особи саме Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 20.03.2023 року [PERSON] надала суду заяву, в якій просила залучити до участі у справі в якості заінтересованої особи - Новобузьку міську раду Баштанського району Миколаївської області. Ухвалою суду від 20.03.2023 року в справі залучено заінтересовану особу Новобузьку міську раду, у зв`язку з чим судовий розгляд відкладений до 18.04.2023 року. Ухвалою суду від 18.04.2023 року судовий розгляд відкладений на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України до 10.00 год. 16.05.2023 року. В подальшому в судовому засіданні оголошувались та продовжувались перерви для отримання доказів. Заявниця [PERSON] під час розгляду справи підтримала вимоги заяви, просила її задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у ній. Заінтересована особа - Новобузька міська рада Миколаївської області в особі міського голови Лагодієнка М.О. у судове засідання не з`явилась, втім надіслала на адресу суду заяву про можливість розгляду справи без участі її представника, заперечень проти задоволення вимог заявлених [PERSON] не мала. Представник заінтересованої особи Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дівущак А.Ю. в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, надавши письмові пояснення на заяву. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про час і місце його проведення, причину неявки не повідомила. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, показання свідків, вивчивши доводи заяви, дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд приходе такого висновку. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що складене свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 17.02.2023 року Новобузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.05). Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] підтверджені сумісні фотографії, а також відомостями будинкової книги, за адресою: [ADDRESS] ( а.с.81-85). Крім того, факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч.2 та ч. 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 2 СК України сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Частинами першою та другою статті 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.06.2020 по справі №755/180/12/16-ц (провадження № 61-40658св18), для застосування положень вищевказаної статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19). Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення із спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Так, судом встановлено тривале проживання заявниці [PERSON] із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу до його смерті та ведення ними спільного господарства, надання взаємної допомоги, були пов`язані спільним побутом, починаючи з 4 лютого 2005 року по день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , тобто, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. [PERSON] перебував з іншою жінкою у зареєстрованому шлюбі, до 15.03.2005 року, що підтверджується копією його паспорта (а.с. 4). Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявницею відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо встановлення факту її проживання із [PERSON] однією сім`єю, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Стаття 315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві по народження або паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи наведе, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити заявниця, є юридичним, оскільки, від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявниці, діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, воно не пов`язано з наступним вирішенням спору про право і встановити його іншим шляхом неможливо, у зв`язку із чим, заява підлягає задоволенню. Встановлення цього факту має для заявниці юридичне значення, так як надасть [PERSON] можливість оформити спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до положень частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved