Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Посилався на те, що [PERSON] 11.12.2022 року о 16 год. 20 хв., керуючи транспортним засобом марки «Лада» д.н. [NUMBER] на перехресті вулиць Головної та Проспекту Незалежності в м.Чернівці, при виїзді з другорядної дороги на головну, не надав дорогу автомобілю марки «Фольксваген» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , якого в свою чергу по інерції занесло на траспортний засіб марки «Фіат» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого трапилось їх зіткнення, чим порушив п.12.1, п.16.11 ПДР України. Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.12.2022 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №42-2591/2 від 11.12.2022 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Фольксваген» д.н. [NUMBER] , що належить позивачу, становить 477651 грн. 94 коп. Одночасно позивач зазначив, що рішенням ПрАТ «СК «Уніка» йому було відшкодовано суму збитків за шкоду завдану його майну у розмірі 129000 гривень. Таким чином, різниця у сумі заподіяних відповідачем збитків становить 348651 грн. 94 коп. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений йому розмір страхового відшкодування, то з [PERSON] підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням. Крім того, позивач вказував на те, що внаслідок настання ДТП йому було завдано моральної шкоди. Так, протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу йому довелося самостійно шукати кошти для ремонту автомобіля, що викликало у нього пригнічений стан та душевне хвилювання. Він вимушений був витрачати сімейний бюджет на ремонт автомобіля, внаслідок чого страждали члени його родини. Також, позивач вимушений був користуватися громадським транспортом, що змінило його звичний розклад життя. Отже, наслідки пошкодження автомобіля були психотравмуюючі, що обумовило порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості. Вказані події перешкоджали можливостям його активної та повноцінної життєдіяльності, що призвело до появи негативних психологічних страждань та спричинило йому моральну шкоду. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в 50000 гривень. Просив стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 348651 грн. 94 коп., а також моральну шкоду у розмірі 50000 гривень. Ухвалою суду від 27.02.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи. 23.03.2023 року до суду надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] . У відзиві представник відповідача позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що дійсно [PERSON] постановою суду від 23.12.2022 року було визнано винним у настанні дорожньо-трансопртної пригоди, що сталася 11.12.2022 року, вину останнього у ДТП вони не заперечують. Однак, не погодилась із визначеним у звіті про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, №42-2591/2 від 11.12.2022 року розміром вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача. Так, позивачем не було надано суду акту виконаних робіт та матеріалів з СТО, про проведення оцінювання не було повідомлено відповідача. Огляд КТЗ проводився у відсутності [PERSON] . Крім того, в звіті не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що такий звіт підготовлено для суду. Натомість, згідно звіту, складеного оцінювачем за замовленням ПрАТ «СК «Уніка» №42047 від 12.01.2023 року, визначено, що вартість матеріального збитку завданого позивачу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування ПДВ становить 172094 грн. 23 коп., або 196796 грн. 45 коп. з урахуванням ПДВ. Також відповідач вважає, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем у сумі 50000 гривень, є завищеним та не підтверджений належними доказами. Зазначила, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді та не може бути засобом отримання доходу. Просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити частково. Ухвалою суду від 04.04.2023 року по справі за клопотанням представника відповідача було призначено судову автотоварознавчу експертизу. 04.07.2023 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до судового розгляду. Представник позивача у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав. У судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у підготовчому засіданні позовні вимоги визнала частково. У подальшому, звернулась до суду з заявою, в якій просила розглянути справу у її відсутності, з урахуванням висновку судової експертизи. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків. Як було встановлено судом, постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці у справі №727/11594/22 від 23.12.2022 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень (а.с. 14). Постановою суду було встановлено, що [PERSON] 11.12.2022 року о 16 год. 20 хв., керуючи транспортним засобом марки «Лада» д.н. [NUMBER] на перехресті рівнозначних доріг вулиці Головної та проспекту Незалежності м.Чернівці, при виїзді з другорядної дороги на головну, не надав дорогу транспортному засобу марки «Фольксваген» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , якого в свою чергу по інерції занесло на транспортний засіб марки «Фіат» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого трапилось їх зіткнення, чим порушив п.12.1, п.16.11 ПДР. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «Volkswagen passat CC» д.н. [NUMBER] є [PERSON] (а.с.37). Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На час розгляду справи в суді вказана постанова є чинною, не скасовувалася, а тому суд вважає встановленим факт вини водія [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11.12.2022 року о 16 год. 20 хв. в м.Чернівці на перехресті вулиць Головної по Проспекту Незалежності. Судом також встановлено, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/5940386 зі строком дії з 07.04.2022 року по 06.04.2023 року, включно, забезпечено транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ ЛАДА». Поліс укладено із страховиком - ПрАТ «СК «Уніка» (а.с.75). Із дослідженого судом листа ПрАТ «СК «Уніка» вбачається, що страховиком 27.01.2023 року сплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Volkswagen passat CC» д.н. [NUMBER] у розмірі 129000 гривень. Факт одержання страхового відшкодування у розмірі 129000 гривень позивач у поданій до суду позовній заяві підтвердив. Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються відповідними нормами ЦК України. Так, положеннями частини 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв`язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі. Частиною першою статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи спори, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним із них залежно від ступеню вини. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену ймовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до приписів статей 22, 29 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). Велика Палата Верховного Суду у постанові №147/66/17 від 14.12.2021 року наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] вказував на те, що виплачене йому страхове відшкодування страховиком у розмірі 129000 гривень є недостатнім для відшкодування шкоди, завданої його транспортному засобу. При цьому позивач посилався на звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №42/2591/2 від 07.02.2023 року, складеного на його замовлення. Відповідно до вказаного звіту №42/2591/2, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen passat CC» д.н. [NUMBER] становить 477651 грн. 94 коп. (а.с.15-41). З метою визначення вартості матеріального збитку (вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) на виконання ухвали суду від 04.04.2023 року, постановленої за клопотанням представника відповідача, було складено висновок експерта від 16.06.2023 року №99, відповідно до якого визначено, що вартість матеріального збитку (вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу), автомобіля марки «Volkswagen passat CC» д.н. [NUMBER] внаслідок його пошкодження в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11.12.2022 року без врахування ПДВ станом на 11.12.2022 року складає 200943 грн. 50 коп. (а.с.125-150). За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Згідно ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Даючи оцінку аргументам сторін, суд зазначає наступне: Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ. Згідно частин першої, другої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. З урахуванням зазначеного, суд не приймає до уваги, наданий позивачем звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №42-2591/2 від 07.02.2023 року. Суд звертає увагу на те, що згідно статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пункту 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17 та від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц, від 19.07.2021 року №206/3219/15. Таким чином потерпіла особа має право на відшкодування завданих збитків з винної особи без урахування коефіцієнту фізичного зносу. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. За змістом частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. За частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням зазначеного, суд звертає увагу на те, що позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд та отримуючи професійну правничу допомогу від адвоката з часу подачі даного позову до суду та протягом всього часу розгляду справи не скористався своїм правом на подання належних та достатніх доказів на підтвердження вартості матеріального збитку (вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу), автомобіля марки «Volkswagen passat CC» д.н. [NUMBER] внаслідок його пошкодження в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11.12.2022 року. Процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді справи роз`яснювати необхідність вчинення певних процесуальних дій учасникам (з`явлення певних клопотань), оскільки це може призвести до порушення встановленого у статті 6 ЦПК України принципу рівності перед законом і судом. З урахуванням зазначеного суд визначає розмір завданої матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, виходячи з висновку судової експертизи від 16.06.2023 року, а саме: 200943 грн. 50 коп. - 129000 (виплачене страхове відшкодування)=71943 грн. 50 коп. Надані суду представником позивача рахунок та наряд-замовлення ТОВ «КарпатиАвтоцентр» від 17.12.2022 року (а.с.95-96) в якості підтвердження розміру шкоди, завданої транспортному засобу [PERSON] , суд до уваги не приймає, оскільки вказані документи є неналежними доказами та не підтверджують переліку технічних пошкоджень транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.12.2022 року. Окрім того, відсутні докази, що вказані витрати були понесені позивачем. Щодо позовної вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди суд зазначає наступне. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, аналіз підстав відповідальності за шкоду (майнову, моральну), заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, дає підстави для висновку, що складовими елементами такого правопорушення (спеціального делікту) є протиправна поведінка заподіювача шкоди (дія або бездіяльність), настання шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди (без вини). Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Звертаючись до суду з вказаною позовною вимогою, позивач посилався на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому довелося самостійно шукати кошти для ремонту автомобіля, що викликало у нього пригнічений стан та душевне хвилювання. Він вимушений був витрачати сімейний бюджет на ремонт автомобіля, внаслідок чого страждали члени його родини. Також, позивач вимушений був користуватися громадським транспортом, що змінило його звичний розклад життя. Таким чином, позивачу [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливості користування власним автомобілем тривалий час. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 212/7628/21 (провадження № 61-7265св22) зазначено, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц)». Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховуває, що позивач переніс моральні страждання, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливості користування власним автомобілем тривалий час, байдуже ставлення відповідача до наслідків скоєного також вплинуло на ступінь моральних страждань позивача. При вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 10000 гривень відповідає засадам розумності та справедливості, а також є доведеним у такому розмірі та відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань [PERSON] . На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial