Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

17 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки і піклування про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначив, що разом з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2014 року, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.02. 2023. У шлюбі у них народився син, [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] . Після припинення фактичних шлюбних відносин малолітній [PERSON] проживає разом з ним, має окрему кімнату, яка обладнана усім необхідним для його розвитку і виховання. Домовленості про визначення місця проживання сина між сторонами не досягнуто, тому позивач звернувся до суду із цим позовом. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17.02.2023 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 24.03.2023 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду. Зобов`язано Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування надати висновок щодо доцільності або недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, до початку судового розгляду надала заяву про розгляд справи без її участі та визнання позову. Представник третьої особи, у судове засідання не з`явився, надав суду висновок органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про розв`язання спору від 15.06. 2023 №260001-вих-73060. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач і відповідачка 20 вересня 2014 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 20.09.2014, актовий запис № 314. Позивач і відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 15.11.2016, актовий запис № 290. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя у справі № 335/243/23 від 08.02.2023, що набрало законної сили 13.03.2023, шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний. Відповідно до акту обстеження умов проживання, що складений відділом «Служба у справах дітей» Личаківського району управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради 12.01.2023, за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] . Квартира розташована на 1 поверсі двоповерхового житлового будинку та складається з двох житлових кімнат. Умови проживання належні, для дитини відведена окрема кімната, шафа для одягу, письмовий стіл, ігрова зона, наявні іграшки, книги, комп`ютер. Батько, [PERSON] , займається вихованням сина, відвідує разом з ним розважальні центри, парки, практикує активний відпочинок, велопрогулянки. Згідно довідки, виданої Львівською філією ТОВ «АЛЬБАКОР» 06.02.2023позивач працює у Львівській філії товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬБАКОР» на постійній основі, з окладом 18 700,00 гривень на місяць. [PERSON] обрав гнучкий графік роботи, через необхідність догляду за дитиною. На робочому місці [PERSON] характеризується позитивно, як відповідальний співробітник. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про розв`язання спору від 15.06. 2023 №260001-вих-73060 останній вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] із одним із батьків, у зв'язку з відсутністю спору між батьками дитини. Разом з тим, у висновку органу опіки та піклування встановлено, що між батьками існує конфлікт щодо місця проживання дитини, мати наполягає на проживанні сина у місті Запоріжжі, а батько проти цього, бо хоче щоб дитина була у безпеці і проживала разом з ним у Львові, бо залишатися в Запоріжжі небезпечно для життя і здоров'я сина. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи у віці до десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, згідно з приписами ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України), визначається за згодою батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається за місцем проживання матері або батька. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд має урахувати, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд бере до уваги надані позивачем докази щодо належного виконання ним своїх батьківських обов`язків, наявності стійкого психоемоційного зв`язку між ним та малолітнім сином, належних житлово-побутових умов, необхідних для зростання та нормального розвитку малолітнього [PERSON] . Будь-яких сумнівів у їх допустимості та достовірності суд не має. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність визначення місця проживання дитини), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування від 15.06.2023 року, його висновки ґрунтуються на заяві [PERSON] від 06.06. 2023, у якій зокрема мати зазначає, що між батьками існує конфлікт щодо місця проживання дитини, мати наполягає на проживанні сина у місті Запоріжжі, а батько проти цього. При цьому, суд вважає слушними зауваження представника позивача, щодо передчасності висновків органу опіки та піклування про відсутність спору між батьками та ухвалення рішення більшістю голосів членів комісії. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що органом опіки та піклування було зроблено передчасний висновок про відсутність спору між батьками дитини. У постанові від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц Верховний Суд зробив висновок про те, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. Відтак, з урахуванням усталених дружніх стосунків, що склалися між батьком і сином, належних житлово-побутових умов, необхідних для його зростання та розвитку, безпосередньої близькості міста Запоріжжя до зони активних бойових дій, позиції відповідачки, визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з позивачем буде відповідати його найкращим інтересам, позитивно сприятиме його фізичному та психологічному розвитку. За таких обставин, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved