Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , комунальне підприємство "Зміївське бюро технічної інвентаризації", Зміївська державна нотаріальна контора, Головне управління Національної поліції, відділ поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНп в Харківській області, приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєв В.І., Чемужівська сільська рада, в якому просить визнати недійсним договір дарування № 273, посвідчений 07.02.-09.02.02006 на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В.І. та скасувати його державну реєстрацію. На обгрунтування посилається, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який мав двох синів: позивача та [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] говорив про те, що склав заповіт, яким будинок [ADDRESS] заповідав йому, а житловий будинок [ADDRESS] виявив бажання подарувати старшому сину [PERSON] за умови, що останній заплатить грошові кошти за оформлення договору дарування. У зв`язку з тим, що брат відмовився сплатити кошти за оформлення договору дарування, договір не був юридично оформлений. У подальшому з`ясувалося, що договір дарування житлового будинку [ADDRESS] був посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В.І. 07.02.2006 та зареєстрований в реєстрі за № 273, відповідно до якого батько подарував будинок [ADDRESS] [PERSON] . Вважає, що [PERSON] заволодів майном шляхом обману, так як під час оформлення спадщини були підроблені документи. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12.06.2023 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28.06.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні, у підготовче судове засідання. 12.07.2023 надійшли пояснення третьої сторони ГУ НП в Харківській області, в яких зазначено, що згідно висновку експерта від 30.03.2021 № 1618/7312/7313 підписи на заявах № 5165 від 23.02.2006 в рядку "Документ одержав"; № 3095 від 06.02.2006, які містяться в інвентаризаційній справі на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , виконані [PERSON] . Постановою дізнавача кримінальне провадження № 12012220300000259, розпочате за заявою [PERSON] від 25.12.2012 за ч. 1 ст. 190 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Кримінальне провадження № 42031000000000499 від 05.03.2021 за ч. 1 ст. 366 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Позивач просив розгляд справи проводити за його відсутності. 13.07.2023 від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 13.07.2023 від представника Зміївської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Інші учасники справи причини неявки суду не повідомили. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.07.2023 закрито підготовче провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Розгляд справи проведено за відсутності сторін та інших осіб, які беруть участь у справі за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі рішення Виконкому Готвальдівської райради народних депутатів № 537 від 20.12.1988 (а.с. 40, 41) [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі рішення Виконкому Чемужівської сільської ради № 2 від 10.01.2006 (а.с. 42, 43) За життя [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гарильєвим В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 273, подарував житловий будинок [ADDRESS] сину [PERSON] (а.с. 45, 46) З листа завідувача Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Чернолясової Т.В. № 97/02-14 від 04.02.2021 вбачається, що після померлого [PERSON] за заявою дружини [PERSON] та сина [PERSON] 16 травня 2012 року державним нотаріусом Ілінською Л.С. було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на ім`я дружини [PERSON] , згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку зазначеного житлового будинку на ім`я дружини та сина померлого в 1/3 частці кожному. 1/3 частка у праві спільної власності на зазначений житловий будинок залишена відкритою для оформлення [PERSON] (а.с. 52) З листа завідувача Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Харків) Чернолясової Т.В. від 04.02.2021 за вих. № 98/02-14 вбачається, що перевіркою спадкової справи № 364/2011 після померлого [PERSON] встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] до спадкової маси не входив, тому свідоцтво про право на спадщину на цей об`єкт не видавалось (а.с. 53) З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 21.07.2021 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Мітніцьким Ю.Г., вбачається, що на підставі ст. 1261 ЦК України та відповідно до договору про поділ спадщини, посвідченого ним 21.07.2021 за реєстром № 1038, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] . Спадщина складається з житлового будинку з господарською будівлею за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку з надвірною будівлею, посвідченого 07.02.2006 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В.І. за реєстром № 273, право власності на який зареєстровано за ним в КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" за реєстраційним номером 13624443, номер запису: 571, в книзі: 7 (а.с. 59) Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/ припинення прав взагалі). Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Позивач посилається на те, що договір дарування підписаний не дарувальником, а третьою особою. З наданих письмових пояснень третьої особи ГУ НП в Харківській області вбачається, що на підставі постанови дізнавача СД ВП № 2 Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області було призначено судову почеркознавчу експертизу щодо встановлення належності підпису [PERSON] на заявах, поданих до КП "Зміївське БТІ" щодо отримання витягу про право власності на будинок [ADDRESS] . Згідно висновку експерта від 30.03.2021 № 1618/7312/7313 підписи на заявах № 5165 від 23.02.2006 в рядку "Документ одержав"; № 3095 від 06.02.2006, які містяться в інвентаризаційній справі на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , виконані [PERSON] . Позивачем не конкретизовано предмет експертного дослідження, який би входив до предмету доказування, у зв`язку з чим ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.07.2023 у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи відмовлено. Крім того, позивач не позбавлений можливості особисто звернутися до експертної установи з клопотанням про проведення експертизи з переліком питань, які підлягають розв`язанню. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено, поміж іншим, справедливість, добросовісність та розумність. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову. Аналізуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed