Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 01.03.2023 звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення 3% та інфляційних збитків у розмірі 521 809356 грн у відповідності до ст. 625 ЦК України та суму сплаченого судового збору у розмірі 7\~827,14 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» 26.02.2007 було укладено кредитний договір, з умова якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 195\~500 швейцарських франків, зі сплатою 8,99% річних. 11.04.2014 рішенням по справі №522/22783/13-ц, що виніс Приморський районний суд м. Одеси стягнуто з [PERSON] 2\~104 744,19 грн заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 20.01.2021 змінено стягувача на ТОВ «Вердикт Капітал». У зв`язку з невиконання рішення у позивача виникло право на застосування ст. 625 ЦК України. Після отримання відповіді щодо місця реєстрації відповідача, ухвалою суду від 17.03.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 13.04.2023. У зв`язку з неявкою учасників справи та відсутністю доказів про їх сповіщення, розгляд справи у судовому засіданні 13.04.2023 було відкладено на 01.06.2023. Розгляд справи у судовому засіданні 01.06.2023 відкладено на 05.07.2023, у зв`язку з отриманням повідомлення про замінування будівлі суду та терміновою евакуацією працівників до відвідувачів суду. До суду 20.06.2023 надійшло клопотання ТОВ «ДЕБТ ФОРС» про залучення до участі у справі правонаступника позивача, оскільки позивач відступив своє право вимоги ТОВ «ДЕБТ ФОРС» на підставі договору від 16.05.2023. Судове засідання 05.07.2023 не відбулося у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м. Одеси та необхідністю слідувати в укриття, наступне засідання призначено на 09.08.2023. До суду 07.08.2023 надійшла заява ТОВ «Вердикт Капітал» про розгляд справи за відсутності представника, вказано, що товариство більше не є кредитором у кредитному договорі №11121594000 та не заперечують щодо залучення правонаступника позивача. У судове засідання 09.08.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляд повідомлялися у встановленому законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на не явку відповідача до суду, який повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, відсутність відзиву та відсутність заперечень з боку позивача, суд проводить заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 11 серпня 2023 року. Щодо заяви про заміну позивача його правонаступником, суд відзначає наступне. Відповідно до ч.1\~ст.55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. 10 березня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» було укладено договір №10-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (а.с.85-94). Згідно реєстру боржників до Договору №10-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023, ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором 11121594000 (а.с.123). 16 травня 2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» було укладено договір №16-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (а.с.104-112). Згідно реєстру боржників до Договору №16-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 16.05.2023, ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором 11121594000 (а.с.124) Таким чином, правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал» є ТОВ «Дебт Форс», тому подана заява підлягає задоволенню, а позивач підлягає заміні. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11121594000 від 26.02.2007, згідно п.1.1 якого позичальник отримав кредит у розмірі 195\~500 швейцарських франків (а.с.7-19). Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2014 року у справі №522/22783/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») заборгованість за кредитним договором (№11121594000 від 26.02.2007) у розмірі 2\~104\~744,19 грн (а.с.23-26). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2021 у справі №522/22783/13-ц замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.27-28). Як встановлено вище нині стягувачем за кредитним договором №11121594000 від 26.02.2007 є ТОВ «Дебт Форс». У відповідності до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (ст. 599 ЦК України). Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». Вимога щодо відповідальності позичальника за невиконання грошового зобов`язання 3% річних та інфляційні втрати кредитора відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України у розрахунку позивача застосовані у період з 07.02.2020 по 07.02.2023 та складає: 392\~411,05 грн інфляційні нарахування, 129\~398,51 грн 3% річних (а.с.22). Наявність рішення про стягнення боргу за кредитним договором не припиняє правовідносин сторін кредитного договору за весь період його невиконання і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення боржника. Таке прострочення є тривалим порушенням, тому право на позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникло у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. (постанова ВП ВС від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц). Для цілей правового регулювання зобов`язальних відносин та відповідальності за порушення зобов`язань юридичне значення має саме момент виконання такого обов`язку боржником. Ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за договором лише підтверджує дійсне існування обов`язку боржника зі сплати боргу кредитору, його безспірність та надає цьому обов`язку безпосередньо примусового характеру. Частина друга статті 11 ЦК України визначає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість. Проте, судове рішення про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного зобов`язання, оскільки характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, а додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання та безспірності боргу. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати. Враховуючи викладене, розмір 3% річних та інфляційних витрат не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення зазначених позивачем сум. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч.\~1,2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 7\~827,14 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 23.02.2023 (а.с.1). У зв`язку з задоволенням позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved