Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

У березні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зняття арешту з квартири, третя особа Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08.05.2009 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбно-сімейних відносин в них народилась дитина - син [PERSON] [INFO] її чоловік - [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з квартири [ADDRESS] . Вищевказана квартира належала померлому [PERSON] на праві власності. Спадкоємцями першої черги за законом на відкриту спадщину є позивач та рідний син померлого - неповнолітній [PERSON] . Спадщину позивач прийняла у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак, приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Донченко В.Л. було відмовлено позивачу у видачі їй та неповнолітньому сину [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , а саме на вищевказану квартиру у зв`язку з тим, що на все нерухоме майно померлого накладено арешт. Вказаний арешт був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ932511 від 18.11.2010 року, винесеної Жовтневим відділом ДВС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області у зв`язку із примусовим виконанням виконавчого листа, виданого на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.06.2010 року у цивільній справі № 2-4636/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Покровським відділом ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) позивачу було відмовлено у знятті арешту, оскільки станом на 14.02.2023 року відносно померлого обліковується запис про обтяження майна, накладеного на все нерухоме майно - 10504305, термін зберігання виконавчого провадження сплинув. У зв`язку з чим була змушена звернутись до суду та просила суд зняти арешт та заборону відчуження з квартири за вищевказаною адресою. Ухвалою суду від 05 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позов протягом 15-днів з дня отримання ухвали. Ухвалою суду від 23 червня 2023 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. В подальшому надала заяву про розгляд справи у її відсутність. У судове засідання відповідач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв, клопотань від відповідачки до суду не надходило, правом на надання відзиву не скористалась. Представник третьої особи Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про день та час розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомлено. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Також, згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статей 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивач [PERSON] з 08 травня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 233. (а.с. 17) Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.11.2022 року, [INFO] у позивачки та [PERSON] народився син - [PERSON] , відповідний актовий запис за № 341. (а.с. 18) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 2009. (а.с. 19) Відповідно до інформаційної довідки № 326567527 від 22.03.2023 року, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 93686595 від 04.08.2017 року, померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.01.1994 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.05.1999 року на праві приватної власності належала трикімнатна квартира загальною площею 56,6 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м, розташована на 2 поверсі 4-поверхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 9, 11, 12, 13). Право власності на нерухоме майно за [PERSON] було зареєстровано 03.08.2017 року державним реєстратором КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1318838212110, номер запису про право власності 21724528. (а.с. 9, 13, 14) На все нерухоме майно [PERSON] , в тому числі на квартиру за вищевказаною адресою, було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ 932511 від 18.11.2010 року, винесеної Жовтневим відділом ДВС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, реєстраційний номер обтяження 10504305. (а.с. 11 зворотня сторона) Згідно постанови приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Донченко В.Л. від 17.02.2023 року, позивачу, яка діє від свого імені та від імені малолітнього сина [PERSON] , було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] ., оскільки на все нерухоме майно померлого накладено арешт. (а.с. 7) Як вбачається з відповіді Покровського ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) за вих. № 28.15/8875 від 14.02.2023 року відносно [PERSON] обліковується запис про обтяження майна накладеного на все нерухоме майно - 10504305. Надати більш детальну інформацію, в тому числі щодо виконавчих проваджень, які надходили на виконання не є можливим, оскільки термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Позивачу додатково повідомлено, що у разі виникнення будь-яких спірних питань стосовно скасування заходів примусового виконання, вжитих державним виконавцем, вона може звернутись до відповідного судового органу щодо захисту порушених прав. (а.с. 8) Також, в матеріалах справи міститься копія заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10.06.2010 року у справі № 2-4636-2010, на підставі якого було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 21.04.2010 року до закінчення дитиною навчання, тобто до 30.06.2013 року. (а.с. 28) Положеннями статті 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Частиною першою ст. 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 1216, 1218 - ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. За 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч.1 ст. 56, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Так, з матеріалів справи вбачається, що на все нерухоме майно [PERSON] , зокрема, трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності, було накладено арешт, запис про обтяження майна - 10504305. Однак, згідно відповіді Покровського ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 14.02.2023 року термін зберігання завершених виконавчих проваджень сплинув, надати додаткову інформацію щодо виконавчого провадження, на підставі якого було накладено арешт на все належне позивачу нерухоме майно, не є можливим. (а.с. 8) Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає, що позивачем належним чином доведено, що померлий [PERSON] був власником нерухомого майна, а саме квартири за вищевказаною адресою. Також, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна наявний запис про арешт нерухомого майна [PERSON] , зокрема, квартири. Виконавче провадження, в якому [PERSON] був боржником та в рамках якого накладено арешт на все належне йому нерухоме майно, є завершеним, його термін зберігання сплинув. Суд вважає обґрунтованим доводи позивача, що накладене обтяження є перешкодою для останнього для реалізації у законному порядку свого права на спадщину шляхом вчинення нотаріальних дій відносно вказаного майна, а саме отримання свідоцтв про право на спадщину на таке нерухоме майно та здійснення державної реєстрації набутого права. Таким чином, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна, що є предметом спадкування. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, а відповідач не скористався своїм правом і не надав відзив на позовну заяву, а також не надав доказів на спростування обставин, на які посилається позивач. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, зважаючи, що існування арешту створює позивачу перешкоди в повному обсязі реалізувати своє право на вищевказану квартиру, а підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та доведеність позовних вимог належними та допустимими доказами, а тому, з метою захисту інтересів позивача та відсутності іншої можливості захистити позивачем своє порушене право, позов про зняття арешту з вищевказаної квартири необхідно задовольнити у повному обсязі. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст. 79 ЦПК України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved