Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

11.01.2023 позивач звернулася до суду з цивільним позовом до КНП "Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт, та дітей, які залишились без піклування батьків" Житомирської обласної ради, у якому просила наступне: - визнати незаконним та скасувати наказ №91-ОС/тр від 29.11.2022 КНП "Обласний спеціалізований будинок дитини" Житомирської обласної ради про звільнення з 13.12.2022 року [PERSON] з посади сестри медичної з масажу, у зв`язку зі скороченям штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; - поновити [PERSON] на посаді сестри медичної з масажу у КНП "Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт, та дітей, які залишились без піклування батьків" Житомирської обласної ради з 13.12.2022; - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.12.2022 до дня фактичного поновлення на роботі. В обгрунтування своїх вимог позивач посилалась на наступні обставини. Починаючи з 07.10.1994 [PERSON] постійно працювала на посаді "сестра медична з масажу" в Новоград-Волинському Будинку дитини, який у 2018 році перейменовано у Комунальну установу "Обласний спеціалізований будинок дитини Житомирської обласної ради", у 2020 році - в Комунальне некомерційне підприємство (КНП) "Обласний спеціалізований будинок дитини" Житомирської обласної ради. 14.07.2022 року Житомирська обласна рада прийняла рішення №401 "Про припинення комунального некомерційного підприємства (КНП) "Обласний спеціалізований будинок дитини" Житомирської обласної ради, реорганізувавши його шляхом приєднання до КНП "Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків" Житомирської обласної ради. Наказом №91-ОС/тр від 29.11.2022 КНП "Обласний спеціалізований будинок дитини Житомирської обласної ради" [PERSON] була звільнена з посади сестри медичної з масажу, з 13.12.2022 року, у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає такий наказ незаконним, оскільки відповідачем не виконано обов`язок перевести її на іншу рівнозначну посаду та порушено порядок розірвання трудового договору, а саме: не дотримано порядок ознайомлення працівника з наказом про звільнення, не запропановано вільні посади, не враховано її переважне право на залишення на посаді, як такої, що має тривалий безперервний стаж роботи, більшу кваліфікацію та продуктивність праці. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечували. Посилались на дотримання вимог законодавства про працю під час звільнення [PERSON] та її відмову від пропозиції переведення на іншу посаду в КНП "Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків" Житомирської обласної ради (далі по тексту - "Відповідач 1"). 13.03.2023 за клопотанням представника позивача залучено до участі в справі співвідповідача КНП "Обласний спеціалізований будинок дитини" Житомирської обласної ради (далі по тексту - "Відповідач 2"). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Представник "Відповідача 1" проти задоволення позову заперечував. Представник "Відповідача 2" у судове засідання не з`явився, подав заяву з проханням відмовити у задоволенні позову та розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник, або уповноважений ним орган, пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Отже, до обов`язків роботодавця при звільненні працівника з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відноситься письмове попередження його не пізніше ніж за два місяці про наступне звільнення та пропонування працівникові одночасно з попередженням про звільнення іншої роботи на підприємстві, в разі її наявності. Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Судом встановлено, що з 07.10.1994 [PERSON] постійно працювала на посаді "сестра медична з масажу" в Новоград-Волинському Будинку дитини, який у 2018 році перейменовано у Комунальну установу "Обласний спеціалізований будинок дитини Житомирської обласної ради", у 2020 році - в Комунальне некомерційне підприємство (КНП) "Обласний спеціалізований будинок дитини" Житомирської обласної ради. 14.07.2022 року орган управління відповідачів Житомирська обласна рада прийняла рішення №401 "Про припинення КНП "Обласний спеціалізований будинок дитини" Житомирської обласної ради, реорганізувавши його шляхом приєднання до КНП "Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків" Житомирської обласної ради (а.с. 17-20). Крім того, 07.10.2022 позивач отримала персональне попередження про наступне звільнення, з пропозицією переведення до "Відповідача 1" на одну з вакантних посад, які зазначено у додатку до попередження (а.с. 25, 67). Наказом №91-ОС/тр від 29.11.2022 КНП "Обласний спеціалізований будинок дитини Житомирської обласної ради" [PERSON] була звільнена з посади сестри медичної з масажу з 13.12.2022, у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7). Посилання позивача на невідповідність форми пропозиції переведення вимогам закону, а саме відсутність однієї конкретної посади, на яку могла бути переведена позивач з урахуванням її освіти та кваліфікації, суд визнає необгрунтованими, оскільки на розгляд позивача було надано усі вакансії, що були наявні у "Відповідача 1". Отже, позивач мала можливість обрати будь-яку посаду із запропанованого переліку, але добровільно утрималась від реалізації такої пропозиції. Суд також визнає необгрунтованими посилання позивача на своє переважне право на залишення на посаді, як такої, що має тривалий безперервний стаж роботи, більшу кваліфікацію та продуктивність праці. Таке переважне право може бути реалізоване лише у випадку конкуренції працівників під час скорочення їх чисельності зі збереженням певного штату посад. У даній справі судом встановлено, що відбулось повне скорочення чисельності та штату "Відповідача 2", що виключає реалізацію права на переважне залишення на роботі будь-якого працівника. З урахуванням розташування відповідачів у різних населених пунктах, переведення позивача на іншу посаду до іншого міста без її згоди є неможливим, в силу положення ч. 1 ст. 32 КЗпП України. За таких обставин, право на працевлаштування у підприємстві "Відповідача 1" без її згоди не могло бути реалізоване. Будь-яких заяв про переведення на іншу посаду [PERSON] не подавала. Суд також зазначає, що позовна вимога про поновлення [PERSON] на посаді сестри медичної з масажу у КНП "Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт, та дітей, які залишились без піклування батьків" Житомирської обласної ради з 13.12.2022 - не підлягає задоволенню, оскільки позивач ніколи не займала будь-якої посади у зазначеному підприємстві. Разом з тим, судом встановлено, що юридичну особу "Відповідача 2", де позивач займала зазначену посаду, на час розгляду справи не припинено. Судом у даній справі не перевірялось дотримання роботодавцем під час звільнення позивача положень ст. 43 КЗпП щодо попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), оскільки вони не застосовуться в період дії воєнного стану, згідно ч. 2 ст. 5 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2136-IX. У випадку відмови у задоволенні позову особи, яка звільнена від сплати судового збору, такі витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed