Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Позивачка 09.08.2023 звернулася до суду із вказаною позовною заявою, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За змістом позовної заяви від спільного шлюбу сторони мають двох дітей, які мешкають разом із матір`ю. Наразі шлюб між сторонами розірваний в судовому порядку. Відповідач не приймає участі в утриманні дітей, проте, має можливість сплачувати кошти, інших утриманців не має. З підстав, передбачених ст. 181-183 СК України, сторона позивача просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою судді від 11.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового розгляду по суті із повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Сторони в судове засідання не з`явились. Від позивачки [PERSON] надійшла заява за вх.№26207/23-Вх від 31.08.2023 про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, підтверджує обставини, викладені в позовній заяві, просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] відповідно до заяви вх.№26209/23-Вх. від 31.08.2023 просить розглядати справу за його відсутності, а також повідомив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі на обставинах, зазначених в позовній заяві. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206\~ЦПК\~України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відкладення судового засідання та/або його перенесення, оголошення перерви судом не встановлено, із врахуванням приписів ст.223, 240 ЦПК України. Заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Як передбачено ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Оскільки сторони висловили свою думку з приводу заявлених вимог, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.08.2007 до 17.11.2020, що підтверджено копією рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі 336/4888/20, пр.2/336/2777/2020 від 16.10.2020, яке набрало законної сили 17.11.2020 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92263598). Також судом встановлено, що сторони мають двох спільних дітей сина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 02.01.2009 та [NUMBER] від 02.12.2010 відповідно). Вказана обставина встановлена також наведеним вище судовим рішенням, визнається відповідачем. На підставі наданих стороною позивача довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1322718-2023 від 04.03.2023 та витягу з реєстру територіальної громади №2023/005939446 від 03.08.2023, суд визнає підтвердженою й ту обставину, що діти мешкають разом із матір`ю у м.Запоріжжя за вказаною у довідках адресою ( [ADDRESS] ). Інші докази у матеріали справи сторонами не надавались. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд має врахувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Проте, матеріали справи відповідних доказів не містять, особливостей стану здоров`я дітей позивачкою не повідомлено. Відомості про майновий стан, доведений розмір витрат не надані. Враховуючи визнання відповідачем вказаних у позовній заяві обставин, суд враховує, що інших осіб на утриманні він не має. Інших обставин, що мають істотне значення, зокрема, неможливості з боку батька нести витрати по утриманню дитини у визначеному законом розмірі судом під час розгляду справи не встановлено. Також, суд враховує, що за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлений 09.08.2023. Також, суд враховує, що згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 N3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Захист інтересів дітей, на переконання суду, в інший спосіб із урахуванням встановлених обставин не є можливим. Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання сім`ї позивачки. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум, необхідний для задоволення щомісячних витрат спільних дітей сторін підлягає захисту та має бути достатнім. Із врахуванням встановлених обставин, суд вважає за доцільне щомісячно стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання спільних дітей сторін у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 09.08.2023 до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, позов підлягає задоволенню. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За змістом ст.141, 142 ЦПК України суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 536,80 гривень, із врахуванням ціни позову, від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову до суду (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також беручи до уваги визнання позову [PERSON] до початку розгляду справи по суті (із розрахунку 50% від мінімально встановленої ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру ( п.1-1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.7 Закону «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (0,4*2684,00 гривень)/2).

Outcome: approved