Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького МНО Пилипенко О.В. про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на майно. В обґрунтування уточненого позову зазначив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Так, 21.01.2021 року [PERSON] склала заповіт на ім`я позивача, тому спадкування відбулося за заповітом. Позивач, як єдиний спадкоємець першої черги звернувся до приватного нотаріуса Запорізького МНО Пилипенко О.В. і на підставі його заяви було заведено спадкову справу. Постановою нотаріуса від 06.03.2023 року позивачу було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропущенням строку на прийняття спадщини. Місце проживання позивача та [PERSON] було зареєстроване за різними адресами, але враховуючи вік матері та стан здоров`я, з січня 2021 року до моменту її смерті вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи факт постійного проживання зі спадкодавцем позивач прийняв спадщину, але з метою доведення цього звернувся до суду. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , у період часу з січня 2021 року по день її смерті, [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 29.06.2023 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Цивільний кодекс України встановлює для прийняття спадщини строку у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо протягом вказаного строку заяву про прийняття спадщини не подано, спадкоємець вважається таким, що не прийняв спадщину. З огляду документів, що додані до матеріалів справи, позивач звертався до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини 18.08.2023 р. Приватним нотаріусом Пилипенко О.В. були надані роз`яснення та зазначено, що спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини. В позовній заяві позивач не обґрунтовує поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Ухвалою суду від 30.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, разом з відзивом зазначила про розгляд справи без їх участі, за наявними в матеріалах справи документами. Третя особа приватний нотаріус Запорізького МНО Пилипенко О.В. в судове засідання не з`явилася, раніше надала суду заяву про розгляд справи без її присутності. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають\~задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.02.1962 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 346307181 від 30.08.2023 року, [PERSON] на праві приватної власності належить нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . 25.01.2020 року [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Романцовим І.А., відповідно до якого все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, що буде їй належати на день смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 12.02.2022 року. 18.01.2023 р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Пилипенко О.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] , на підставі якої була заведена спадкова справа № 7/2023. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Пилипенко О.В. від 06.03.2023 р. № 60/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . В матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , які зазначили та кожен окремо підтвердили, що з січня 2021 року [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] , оскільки остання потребувала догляду. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 4\~ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1ст. 13\~ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995\~передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У\~статті 1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті1218,1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом\~статті 1268 ЦК України\~порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою\~статті 29 ЦК України\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року. Згідно\~зі ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України,\~заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст.\~1268, 1269, 1270 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем позивачу необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як відповідно до ч. 3\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Таким чином, враховуючи, що встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення спадкових прав після смерті матері, іншого порядку встановлення даного факту законом не визначено, встановлення даного факту не порушує прав інших осіб, а тому, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що заявлені вимоги щодо встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини підлягають задоволенню як законні, обґрунтовані та доведені заявником. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позивач звернувся до суду через об`єктивні обставин, які позбавляють його можливості оформити спадкові права і отримати у спадщину квартиру, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, його право підлягає захисту судом. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення\~позовних вимог.

Outcome: approved