Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

Позивач у травні 2023 року звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.05.2023 року відкрито спрощене провадження у справі, призначено дату судового засідання. В судове засідання сторони не з`явились, сповіщені належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання за місцем реєстраційного обліку та на електронну адресу. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.08.2023 року справу призначено до розгляду в заочному порядку. Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Позивач в зазначеному позові просить суд визнати квартиру [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину на зазначену квартиру. Підставою позову зазначає те, що станом на дату подання цього позову, позивач вже звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Питання про поділ спільного майна набутого подружжям за час шлюбу не вирішено, в зв`язку з чим позивач звернулась до суду з відповідною позовною заявою. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що 26.07.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. В період перебування у шлюбі подружжя набуло квартиру квартиру [ADDRESS] , загальною площею 77,6 кв.м. Виходячи з інформаційної довідки № 321328829 21.11.2011 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.07.2023 року у справі № 504/1543/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Виходячи з положень ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Спеціальним законом, який регулює сімейно-правові відносини є Сімейний кодекс України, який у 2004 році прийшов на заміну Кодексу про шлюб та сім`ю України. Статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Виходячи з положень ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому, суд нагадує, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Відповідачем не спростована презумпція права спільної сумісної власності на спірну квартиру. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з положення ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна набутого подружжям за час шлюбу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційної до розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідго наданої представником відповідача довідки про внесення інформації зі звіту про оцінку до єдиної бази даних звітів про оцінку від 26.07.2023 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 839359,00 гривень. При поданні позову судовий збір не сплачений. Стягнути слід з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 4196,80 грн. Стягнути слід з позивача на користь держави судовий збір в сумі 4196,80 грн.

Outcome: approved