Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на розвиток здібностей дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 30 909,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 10.10.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.04.2022 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі частини всіх видів заробітку, однак рішення суду наразі підлягає апеляційному оскарженню, тому стягнення не відбувається. Разом з тим, дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, відповідач участі у житті дитини не приймає, батьківські обов`язки по утриманню дитини не виконує. За період з 2020 року по 2023 рік позивачем було понесено додаткові витрати на дитину у розмірі 61 818,00 грн., оскільки дитина грає у баскетбол, що потребує придбання спортивної форми та оплати внесків, навчається у ліцеї, за харчування у якому потрібно щомісячно сплачувати внески. Також у зв`язку із вимушеним дистанційним навчанням позивач була змушена придбати смартфон, дитина потребувала заміну ліжка, придбання нового одягу, відпочинку у літньому приватному мовному таборі, а також дитина має поганий зір, що потребувало огляду лікарів та придбання окулярів. Вказані витрати понесено позивачем одноособово, відповідач у добровільному порядку не надає кошти на додаткові витрати на дитину, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено сторонам процесуальні права подачі письмових заяв по суті позову. Представник відповідача [PERSON] скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений процесуальним законом строк та порядку, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, вказуючи на те, що відповідач добровільно на картку позивача самостійного протягом 2020-2023 років кожного місяця надсилав кошти на утримання доньки та додаткові витрати, купував дитині спортивні аксесуари, теплий одяг, темо білизну, зустрічався із донькою у Варшаві, купував одяг, планшет, телефон, самокат, велосипед та іграшки, подарунки на день народження, Різдво. Про поїздки до санаторію відповідачу нічого невідомо, про намір поїздки на відпочинок позивач не повідомляла відповідачу також, у спілкуванні з відповідачем відмовляє. (а.с. 43-50) Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] від зареєстрованого 24.11.2011 року шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконавчим комітетом Черепинської сільської ради Тетіївського району Київської області від 04.09.2012 року, актовий запис № 5. (а.с. 5) Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 10.10.2014 року у справі № 380/1384/14-ц шлюб між [PERSON] , 1990 року народження, та [PERSON] , 1986 року народження, зареєстрований 24.11.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №2011 - розірвано. (а.с. 6) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.04.2022 року у справі № 755/1975/22, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.07.2023 року, стягнуто з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , аліменти на [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2022 року у справі № 357/13485/21, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.06.2023 року, позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні батькові з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною, - задоволено. Зобов`язано матір [PERSON] ( [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) не чинити батькові [PERSON] ( [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] ) перешкоди у спілкуванні з дитиною - [PERSON] , [INFO] . Визначено участь батька [PERSON] ( [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] ) у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , у такий спосіб: - побачення із донькою, в разі приїзду [PERSON] до України, на території фактичного місця проживання доньки або в іншому місці на розсуд батька, протягом 3 годин, з урахуванням розпорядку дитини; - побачення із донькою у святкові дні: день народження, Різдво Христове, протягом 3 годин, з урахуванням розпорядку дня дитини; - особисте безперешкодне спілкування з донькою за допомогою телефонного, електронного та іншого засобу зв`язку, у зручний час, з урахуванням розпорядку дня дитини (в тому числі через Skype, WhatsApp, Viber, Telegram). Зобов`язано відповідачку у разі зміни фактичного місця мешкання дитини або навчання повідомляти його особисто за допомогою телефонного, електронного зв`язку на наступний день з дня настання таких обставин. (а.с. 12-16) За даними Інформаційної довідки, виданої Ліцеєм «Перша Білоцерківська гімназія» № 022 від 03.02.2023 року, у період з 01.01.2021 року по 01.02.2023 року за харчування учениці ліцею [PERSON] було сплачено 8 022,00 грн. (а.с. 25) За даними Довідки Громадської організації «Білоцерківська федерація баскетболу» № 02/23 від 17.01.2023 року, [PERSON] , 2012 року народження, займається з 2020 року баскетболом і грає в команді «Літаючі Білки». [PERSON] за період з 2020 року по 2022 рік зробила благодійні внески за тренування дитини у 2020 році - 2 000,00 грн., у 2021 році - 4200,00 грн., у 2022 році - 4 400,00 грн. (а.с. 26) За результатами функціонального дослідження дитина [PERSON] , 2012 року народження, потребує окуляри, та згідно долучених до матеріалів справи товарних чеків, сплачено за консультацію лікаря та придбання окулярів 3 722,75 грн. (а.с. 19-21) Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи квитанцію про оплату путівки в мовний табір від 14.06.2022 року у розмірі 6 500,00 грн. та у розмірі 49 800,00 грн.; товарний чек на придбання куртки та термобілизни, ліжка, матрацу, смартфона. (а.с. 17-18, 22, 23, 24) Крім того, в матеріалах справи наявні дані про перерахування коштів на ім`я [PERSON] , в тому числі відповідачем [PERSON] , а також докази придбання відповідачем спортивних аксесуарів, одягу, технічних приладів; долучено диск із відозаписами. (а.с. 53-54, 55-56, 58-69, 76, 78, 79-80, 82, 84, 86, 89, 95) Разом з тим, копії квитанцій, долучених відповідачем до матеріалів справи мають низьку якість, текст є нерозбірливим, тому суд не може надати їм оцінку в якості доказів по справі. (а.с. 74, 75, 77, 81, 83) Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст.ст.180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Разом з тим, згідно правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц з подібними правовідносинами та фактичними обставинами, де залишаючи без змін судове рішення про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд вказав, що відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка малювання не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Наведена правова позиція є сталою і сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 761/6933/17, скасовуючи рішення апеляційного суду про стягнення додаткових витрат і залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні цих витрат, Верховний Суд послався, що позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо. У свою чергу, відвідування музичної школи дитиною не свідчить про її подальше відвідування, а в переважній більшості це відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Також судом першої інстанції не встановлено, що витрати позивача на літній відпочинок дитини зумовлені особливими обставинами, а витрати на вивчення англійської мови зумовлені із розвитком її здібностей в цьому. Позивачка самостійно, на власний розсуд, обрала заклад, у якому донька сторін провела літній відпочинок, та заклади, в яких остання навчається. У постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 369/11745/16-ц, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що оскільки витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат. У постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що, встановивши, що придбання планшета не може вважатися додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачкою позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення. У постанові Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 720/1119/17, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що вартість поїздки та відпочинку на морі, придбаних медикаментів першої необхідності і харчування не є особливими обставинами, які потребують додаткових витрат з боку іншого з батьків. У постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, скасовуючи судові рішення про стягнення додаткових витрат на дитину і ухвалюючи нове рішення про відмову у стягненні додаткових витрат, Верховний Суд зазначив, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст.185 СК України. У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16-ц Верховний Суд зазначив, що навчання дитини в приватній школі за бажанням одного з батьків; придбання музичного інструменту без надання доказів, що придбання інструменту, спрямовано на розвиток здібностей дитини (наприклад, навчання в музичній школі, досягнення в музиці) і не є способом забезпечення дозвілля; оздоблення кімнати дитини та придбання меблів не є особливими обставинами, які тягнуть покладення на іншого з батьків додаткових витрат. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial