Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 21 вересня 2007 року вони уклали шлюб. У шлюбі народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сторони не живуть разом з початку агресії російської федерації - лютого 2022 року та не підтримують шлюбних стосунків. Подальше перебування у шлюбі позивач вважає недоцільним, а відновлення спільного життя неможливим. На підставі викладеного позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Сініциної О.П. 05.07.2023 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачка випадково дізналась про відкриття провадження у справі із додатку «Дія», позивач не повідомив відповідачку про подання позовної заяви про розірвання шлюбу. Вказано, що увесь час як до початку вторгнення рф на територію України, так і після того, як відповідачка була вимушена виїхати із дитиною до Німеччини, сторони підтримували подружні відносини, вели спільний бюджет. Крім того, відповідачка приїздила в Київ до позивача, тому подання позивачем у травні 2023 року позовної заяви про розірвання шлюбу стало несподіваним як для відповідачки, так і для дитини сторін. Просила проводити розгляд справи з повідомленням сторін та визнати явку позивача обов`язковою для з`ясування дійсних причин, що спонукали позивача звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу. 05 липня 2023 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва змінено порядок розгляду справа на спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача до початку судового засідання через канцелярію суду подала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю бути присутньою при проведенні невідкладних слідчих дій. Жодних доказів на підтвердження своїх слів представник відповідача не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. П. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України вказує на те, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Представник відповідача - адвокат Сініцина О.П. не надала суду жодних підтверджуючих доказів того, що вона задіяна у слідчих діях, що позбавляє суд можливості встановити поважність причини її неявки у судове засідання. Крім того, суд не вправі керуватись припущенням про дійсні обставини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини - в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Зважаючи на викладене, задля забезпечення розумних строків розгляду справи, суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи, що не з`явились у судове засідання. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні учасниками справи не подавалися. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21 вересня 2007 року, шлюб між сторонами зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1327. Від спільного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивач вказав, що подальше перебування у шлюбі він вважає недоцільним, а відновлення спільного життя неможливим. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір, але не просив суд стягнути суму сплаченого судового збору із відповідачки. Відтак, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: approved