Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

У березні 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: -звільнити з-під арешту майно, а саме - квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та перебуває в іпотеці ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та по якій накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №41570406, видану 30.01.2014, видавник: державний виконавець Іванько О.М. Кіровського відділу ДВС Дніпровського МУЮ, правонаступником якого є Центральний ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (номер запису про обтяження: 4831154); -звільнити з-під арешту майно, а саме - квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та перебуває в іпотеці ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та по якій накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №48740641, видану 15.09.2015, видавник: державний виконавець Мартиновська І.М. Красногвардійського ВДВС Дніпровського МУЮ, правонаступником якого є Чечелівський ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (номер запису про обтяження: 11213764). ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 04.10.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1386-Н. В забезпечення виконання зобов`язань був укладений договір іпотеки, об`єктом обтяження за яким є - квартира [ADDRESS] . Отримавши кредит, позичальник [PERSON] не виконував своїх зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом у загальному розмірі 2\~107\~305,62 грн. 29.04.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Комерційний Банк «Надра» було укладено Договір № GL3N216867 про відступлення права вимоги. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право Кредитора за кредитним договором №8/2007/840-К/1386-Н від 04.10.2007 року, який був укладений між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , а також право Іпотекодержателя за договором іпотеки. В ході моніторингу інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, було виявлено, що підставою для реєстрації обох вищевказаних обтяжень є: 1) постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №41570406, видану 30.01.2014, видавник: державний виконавець Іванько О.М. Кіровського відділу ДВС Дніпровського МУЮ, правонаступником якого є Центральний ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (номер запису про обтяження: 4831154); 2) постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №48740641, видану 15.09.2015, видавник: державний виконавець Мартиновська І.М. Красногвардійського ВДВС Дніпровського МУЮ, правонаступником якого є Чечелівський ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (номер запису про обтяження: 11213764). Згідно відповіді, наданої Центральним ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на виконання наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5 «Про затвердження Порядку роботу з документами в органах державної виконавчої служби», Положень порядку діловодства в органах державної виконавчої служби та з метою забезпечення належного обліку передачі до архіву завершених проваджень, виконавче провадження ВП №41570406 знищено за закінченням трирічного терміну зберігання. Згідно відповіді, наданої Чечелівським ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавче провадження ВП №48740641 також знищено за закінченням трирічного терміну зберігання. Згідно Договору іпотеки ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» має виключне та першочергове, пріоритетне право на звернення стягнення на іпотечне майно. Втім, наявні обставини стосовно накладення арешту на вищезазначене нерухоме майно порушують права та інтереси ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» як іпотекодержателя, у звязку з чим, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. У судове засідання представник позивача не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив; у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи - Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду письмові заперечення на позовну заяву. В судове засідання представник третьої особи Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді у суді, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. 04.10.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1386-Н. В забезпечення виконання зобов`язань був укладений договір іпотеки, об`єктом обтяження за яким є - квартира [ADDRESS] (а.с.12-14). Отримавши кредит, позичальник [PERSON] не виконував своїх зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом у загальному розмірі 2\~107\~305,62 грн. 29.04.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Комерційний Банк «Надра» було укладено Договір № GL3N216867 про відступлення права вимоги. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право Кредитора за кредитним договором №8/2007/840-К/1386-Н від 04.10.2007 року, який був укладений між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , а також право Іпотекодержателя за договором іпотеки (а.с.9-11). Таким чином, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Кредитора за Кредитним договором №8/2007/840-К/1386-Н від 04.10.2007 року, який був укладений між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] , а також право Іпотекодержателя за Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим №11837. Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вищевказаного предмета іпотеки, після укладення реєстрації обтяження за іпотечним договором, були зареєстровані обтяження у вигляді арешту згідно: 1) постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №41570406, видану 30.01.2014, видавник: державний виконавець Іванько О.М. Кіровського відділу ДВС Дніпровського МУЮ, правонаступником якого є Центральний ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (номер запису про обтяження: 4831154); 2) постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №48740641, видану 15.09.2015, видавник: державний виконавець Мартиновська І.М. Красногвардійського ВДВС Дніпровського МУЮ, правонаступником якого є Чечелівський ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (номер запису про обтяження: 11213764) (а.с.15-17). Відповідно до відповіді Центрального ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, надано інформацію, що виконавче провадження ВП №41570406 з примусового виконання виконавчого напису №22 виданого 13.01.2014 приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості у розмірі 940943,84 грн. перебувало у відділі з 22.01.2014 по 22.10.2014 (а.с.18). Крім того, згідно відповіді Чечелівського ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на виконанні у відділі перебував виконавчий напис №22 від 13.01.2014 вчинений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задоволені вимоги ПАТ «КБ «Надра» у розмірі 940943,84 грн. Виконавчий документ надійшов на виконання 15.09.2015 та того ж дня державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника, та на підставі п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с.19). Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У частині першій ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Подібний правовий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження № 14-431цс19). Судом встановлено, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не є стороною виконавчого провадження (стягувачем), в якому було накладено арешт, тому має право звернутись до суду з вказаним позовом про звільнення майна з-під арешту. Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є - боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (правонаступник ПАТ « КБ «Надра» за договором про відступлення права вимоги) звертаючись до суду з вказаним позовом, посилається на те, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №8/2007/840-К/1386-Н від 04.10.2007 року, у зв`язку з чим товариство має на меті задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме - квартиру [ADDRESS] . Оскільки позивач вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, тому він має право звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частина сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Особливості звернення стягнення на заставлене нерухоме майно визначено також положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року у редакції, чинній на час накладення арешту на майно. Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно. Статтею 44 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, встановлена черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення вартості заставленого майна. Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 54 «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно). Однією з підстав для відмови у державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (пункт 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV)). 3 липня 2018 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII (далі Закон № 2478-VIII). Згідно з пунктом 10 розділу І цього Закону частину четверту статті 24 Закону № 1952-IV парламент доповнив пунктом 7 про те, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі «державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем». Іпотекодержатель, зокрема і новий кредитор, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи, може безперешкодно реалізувати право на задоволення своїх вимог до боржника переважно перед іншими його кредиторами, зокрема, шляхом реєстрації права власності за ним на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». За змістом зазначеного припису пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону № 1952-IV обтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та для державної реєстрації за ним (зокрема і за новим кредитором, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи) права власності на цей об`єкт. Згідно з договором іпотеки у Державному реєстрі іпотек 04.10.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу було зареєстровано обтяження квартири іпотекою (а.с.17). Та в подальшому, внесено зміни до Державного реєстру іпотек, а саме - замінено іпотекодержателя з - ВАТ КБ «Надра» на - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с.15). Державний виконавець наклав арешт на квартиру [ADDRESS] згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №41570406, видану 30.01.2014, видавник: державний виконавець Іванько О.М. Кіровського відділу ДВС Дніпровського МУЮ, правонаступником якого є Центральний ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (номер запису про обтяження: 4831154). Також, державний виконавець наклав арешт на квартиру [ADDRESS] згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №48740641, видану 15.09.2015, видавник: державний виконавець Мартиновська І.М. Красногвардійського ВДВС Дніпровського МУЮ, правонаступником якого є Чечелівський ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (номер запису про обтяження: 11213764). Суд звертає увагу позивача, що останнім не було надано доказів звернення до нотаріуса з метою реалізації іпотечного застереження та реєстрації за ним права власності на квартиру. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулось до суду з метою захисту права іпотекодержателя щодо реєстрації права власності на квартиру як предмет іпотеки, не обґрунтувавши станом на момент звернення наявність перешкод у реалізації такого права. Закон № 2478-VIII застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону (пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2478-VIII). Згідно з пунктом 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2478-VIII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Він був опублікований 3 листопада 2018 року, набрав чинності 4 листопада того року та був введений у дію 4 лютого 2019 року. Отже, зареєстрована ще 04.10.2007 року іпотека та наявність обтяження речових прав на квартиру, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника, не є підставою для відмови позивачу у державній реєстрації права власності на квартиру у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Така підстава для відмови існувала до моменту введення в дію - 4 лютого 2019 року Закону № 2478-VIII (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 грудня 2019 року у справі № 923/880/18) Отже, позивачем не доведено порушення його права іпотекодержателя щодо реєстрації права власності на квартиру через накладення арешту державним виконавцем. Накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити його вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку» (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 листопада 2020 року у справі № 761/31581/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18). Наявність арешту, накладеного на предмет іпотеки, не порушує пріоритетного права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 березня 2021 року у справі № 2-6875/10, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 686/1953/13-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2021 року у справі №346/1305/19 зробила правовий висновок, що однією з підстав для відмови у державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (пункт 6 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV). Відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем (пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону № 1952-IV). Обтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та для державної реєстрації за ним (зокрема і за новим кредитором, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи) права власності на цей об`єкт у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Висновки щодо застосування пункту 6 частин першої, пункту 7 частини четвертої статті 24 Закону № 1952-IV, сформульовані у цій постанові, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують її своїй діяльності (частина п`ята статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Частиною 5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, оскільки на підставі іпотечного договору від 04.10.2007 року та відповідно до договору про відступлення права вимоги від 29.04.2020 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є іпотекодержателем спірної квартири, яка належить на праві власності [PERSON] , іпотека була зареєстрована у встановленому законом порядку, то у відповідності до вимог законодавства наявність обтяження предмета іпотеки, зареєстрованої після державної реєстрації іпотеки за банком, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки та державної реєстрації права власності на цей об`єкт. У зв`язку з чим, вимоги позивача задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, судовий збір покласти на позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed