Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

19.05.2023 позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових і службових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду в розмірі 1\~809\~000 грн. Ухвалою судді від 19.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.07.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначене розгляд справи по суті. Узагальнені доводи учасників справи. 31.08.2016 позивачці повідомили про підозру за вчинення кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 191 КК України. Судовими рішеннями ухваленими за результатами розгляду даного кримінального провадження встановлений факт незаконного пред`явлення підозри у вчиненні [PERSON] кримінального правопорушення та незаконне кримінальне переслідування протягом майже семи років. Так само і відмова прокурора від обвинувачення мотивована відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримання. Будучи обвинуваченою, [PERSON] тяжко переносила усвідомлення можливого покарання за злочин якого вона не вчиняла. Фактично позивач протягом усього часу перебування під слідством та судом перебувала у постійній нервовій напрузі. У позивача погіршився сон. Вона не могла належним чином виконувати роботу. Спілкування з сім?єю також не складувалось через нервовість, пригнічений стан та необхідність витрачання значних коштів та часу на досудове та судове провадження. Таким чином, просить стягнути моральну шкоду в розмірі 1\~809\~000 грн. Представник ГУНП в Дніпропетровській області надав відзив у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки позивач не надав суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв?язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв?язків, стану здоров?я та стосунків з рідними в наслідок досудового розслідування кримінального провадження №\~42016041560000056 від 21.06.2016. Розрахунок позивача безпідставно завищений та необґрунтований, оскільки позивачем не надано до суду належних доказів щодо визначення обсягу моральної шкоди у сумі 1\~809\~000 грн. З урахуванням зазначеного вважають, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. В свою чергу позивач скористався своїм правом і подала відповідь на відзив у якій зазначила, що судовими рішеннями встановлена незаконність кримінального переслідування позивача, а отже в порядку ст. 82 КПК України такі обставини не підлягають доказуванню. При складанні свого висновку психолог оцінював стан особи до та після початку кримінального переслідування. Надавав оцінку виходячи із зібраних вихідних даних у встановленому законом порядку, у тому числі досліджував документи щодо трудової та творчої діяльності, пояснення близьких осіб та колег по роботі. Щодо обрахування розмірі моральної шкоди посилалась на позицію ВС у постанові від 30.03.2023 у справі 308/12810/21. Представник Дніпропетровської обласної прокуратури надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову. За своїм змістом відзив представника прокуратури є аналогічним до відзиву представника ГУНП та базується на твердженні недоведеності позивачем спричиненої їй моральної шкоди та її розміру. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених в позовній заяві. Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували щодо позивних вимог з підстав викладених у їх відзивах. Фактичні обставини справи встановлені судом. 31.08.2016 слідчий СВ Покровського ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області майор поліції Максимова Л.А., у кримінальному провадженні №\~42016041560000056, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України повідомила [PERSON] , [INFO] , про підозру у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. В подальшому [PERSON] було пред`явлено обвинувальний акт та направлено справу до суду. Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17.05.2018 [PERSON] визнано не винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК України та виправдано за недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду від 20.03.2019 вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17.05.2018 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2021 [PERSON] визнано не винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК України та виправдано за недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду від 16.12.2021 вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2021 - скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. 13.12.2022 прокурором Покровського відділу Синельниківської окружної прокуратури була подана постанова про відмову від підтримання державного обвинувачення в суді, яка погоджена за правилами передбаченими ст. 341 КПК України, оскільки пред`явлене [PERSON] обвинувачення не знайшло свого підтвердження в суді через відсутність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2022 Кримінальне провадження № 42016041560000056 від 21.06.2016 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, - закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення в кримінальному провадженні. Згідно висновку Експерта № 3-14/04 за результатами проведеного психологічного дослідження встановлено, що ситуація неправомірного притягнення до відповідальності як обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (ст.ст. 190, 191 КК України) з 31.08.2016 по 13.12.2022 поставала для [PERSON] як тривало та істотно психотравмуюча: обумовлювала погіршення психоемоційної та соціальної сфер особистості, знижувала психологічну якість життя, обмежувала соціальне функціонування, формувала переживання приниженої гідності, скривдженої честі та порушеної професійної репутації, з тривалою фіксацією даних негативних переживань (моральних страждань) Експертом зроблено висновок, що орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань, заподіяних [PERSON] наслідками вищезазначеної ситуації, становить 270 мінімальних заробітних плат. Тобто, 6\~700 грн. ? 270 = 1\~809\~000 грн. Такий висновок ґрунтується на проекті позовної заяви [PERSON] , вказаних вище постанові Синельниківської окружної прокуратури від 12.12.2022, ухвалі Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2022, трудовій книжці позивача, її подяках та дипломах, поясненнях близьких осіб. Також проведено психологічне обстеження позивача, яке здійснено на підставі бесіди. Норми права застосовані судом. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами пункту 2 частини другої\~статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з частинами першою та другою\~статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 2 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до\~статті 3\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» (далі Закон 266/94-ВР) у наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). За приписами ст.13 Закону 266/94-ВР,\~розмір моральної\~шкоди визначається\~з урахуванням\~обставин справи\~в межах,\~встановлених цивільним\~законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі №6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» не передбачено. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц, розмір відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження законної сили. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 6\~700 грн. За мотивами Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.02.2020 у справі №572/3209/17, таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду. За мотивами Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.02.2022 у справі №643/7765/18, з такими висновками суду апеляційної інстанції про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з 270\~000 грн. до 30\~000 грн, колегія суддів погоджується та вважає, що судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що висновок судово-психологічної експертизи для суду не має заздалегідь встановленої сили та оцінюється разом з іншими доказами. За мотивами Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.09.2021 у справі №642/3626/18, суд касаційної інстанції вважає, що висновок експертизи, на який посилаються суди, разом із іншими наявними у матеріалах справи доказами, не дає підстав вважати, що стягнутий судами розмір відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим, з огляду також на те, що у ньому зазначено про можливий орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання, що є оціночним та суб`єктивним критерієм визначення такого розміру експертом. За мотивами Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.04.2020 у справі №464/6418/146-ц, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які, оцінивши висновок експерта судової психологічної експертизи від 13.02.2018 №2983 року в сукупності з іншими доказами, правильно виходили з того, що розрахунки грошової компенсації за спричинену моральну шкоду є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру і ступеня моральних страждань, а визначений позивачу розмір моральної шкоди, який становить 300\~000 грн, відповідає засадам верховенства права, вимогам розумності, виваженості і справедливості. За мотивами Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.03.2020 у справі №759/17012/16-ц, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з Державної казначейської служби України витрат на проведення судово-психологічної експертизи, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказаний висновок експертизи не був взятий за основу як доказ. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц зроблено правовий висновок такого змісту: суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки суду. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала під слідством та судом у зв`язку із кримінальним переслідуванням. При цьому її невинуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні двічі визнавалася судом з постановленням вироків, які були скасовані судом апеляційної інстанції з причин порушення судом процесуального законодавства, висновків щодо винуватості особи постанови суду апеляційної інстанції не містять. До того ж прокурор в подальшому відмовився від підтримання обвинувачення через брак доказів для постановлення обвинувального вироку, у зв`язку із чим кримінальне провадження було закрито. Наданий позивачем висновок експертизи суд не бере до уваги з наступних підстав. 1. Враховано наведені висновки Верховного Суду, а саме: такий висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили та має оцінюватися разом з іншими доказами; у ньому зазначено про можливий орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання, що є оціночним та суб`єктивним критерієм визначення такого розміру експертом; розрахунки грошової компенсації за спричинену моральну шкоду є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру і ступеня моральних страждань; визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду; необхідності застосування засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості. 2. Згаданий висновок базується на поясненнях позивача зокрема про: тиск з боку прокурорів з метою визнання винуватості, їх образливе ставлення, неявку в судові засідання; фактичне звільнення з роботи у 2014 році після чого її не брали на іншу роботу; те що вона поправилася, підвищився тиск, погіршилася увага, пам`ять. Проте наявність описаних обставин не підтверджені доказами. Більше того працевлаштування у 2014 році не може братися до уваги, адже відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2016. 3. Також висновок базується на поясненнях близьких до позивача осіб, які не приводилися до присяги та не несуть відповідальності за відповідні пояснення. Встановлений ст.13 Закон 266/94-ВР мінімальний розмір моральної шкоди враховує обставини перебування особи під слідством чи судом та негативні наслідки, пов`язані із цим. Позивачем не подано жодного доказу на підтвердження факту понесення позивачем страждань внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (обставини, що передбачені ч.6 ст.4 Закон 266/94-ВР). Позивачем не долучено доказів існування обмежень її прав шляхом: взяття і тримання під вартою чи застосування іншого запобіжного заходу; проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, накладення арешту на майно, відсторонення від роботи (посади) та інших подібних процесуальних дій, які б могли посилити моральні страждання. Відтак позивачем не доведено існування підстав для збільшення визначного законом мінімального розміру моральної шкоди. З огляду на строк перебування позивача під слідством та судом (з 31.08.2016 до 13.12.2021), розмір мінімальної заробітної плати станом на час вирішення справи судом (6\~700 грн.) мінімальний визначений законом розмір моральної шкоди, що підлягає виплаті позивачу становить 505\~403,33 грн. На переконання суду визначена сума відповідає засаді верховенства права, вимогам розумності, виваженості та справедливості. Інші доводи сторін не впливають на вирішення спору. При поданні позову судовий збір позивачем не сплачувався, а підстави його стягнення із сторін в дохід держави відсутні. Оскільки висновок експертизи не було взятий за основу як доказ, витрати позивача на його складення не підлягають відшкодуванню. Інших судових витрат сторонами не заявлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved