Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

В жовтні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 39387 грн за період з 25 липня 2019 року по 01 вересня 2020 року. В обгрнутування позовнихв имог посилалася на те, що відповідач жодного разу за цей час не сплатив аліменти, стягнуті ріщенням суду у справі № 490/6692/19, на утримання дитини, його заборгованість по аліментам становить згідно розрахунку державного виконавця 39 387 грн. 29 квітня 2021 року надійшов відзив на позов , в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з доданими доказами, які долучені судом до матеріалів справи. В обгрунутвання своїх заперечень посилалися на відсутність вини платника аліментів, як обов`язкової умови відповідальності у вигляді неустойки за прострочення сплати аліментів, оскільки йому взагалі не було відомо, що колишня дружина звернулася до суду з позовом про стягненя аліментів та згодом до державної виконавчої служби. Так, після розірвання шлюбу син [PERSON] більшу частину часу проживав з ним, він забезпечував його всім необхідним, возив до школи, організовував спортивне життя. При цьому колишня дружина навіть не повідомила йому про його начеб-то обов`язок сплачувати аліменти на його користь. Про існування рішення суду він дізнався випадково, коли був зупинений працівниками поліції за керування ТЗ під час дії тимчасового обмеження у праві керування. Згодом судом винесено постанову по справі № 490/5783/20 про закриття провадження у адіміністративній справі в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правовпорушення , оскільки судом було встановлено, що він не знав про наявність відкритого виконавчого провадження відносно нього. Лише після ознайомлення його адвоката з матеріалами цивільної справи 17 грудня 2020 року йому стало відомо про стягнення з нього аліментів і лише наприкінці грудня 2020 року він зміг ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження. Вважає, що зазначене свідчить про те, зщо до грудня 2020 року йому не було відомо про його обов`язок сплачувати аліменти на корсить позивачки, а отже і відсутня його вина у несплаті цих коштів, а отже нарахування пені за вказаний період є безпідставним. Після остаточного вирішення справи судом апеляційної інстанції 07.04.2021 року він звертався до позивачки з проханням надати реквізити для сплати аліментів, проте відповідід не отримано, в той час як син продовжує проживати з ним та перебувати на його утриманні. Також зазначає про неправильність зробленого розрахунку пені. 14 вересня 2021 року представником відповідача подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткоих доказів, яке задоволено судом.. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2020 року визначено головуючого по справі суддю Чулуп О.С. Ухвалою судді від 04.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено до судового розгляду. Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.12.2020 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Центрального районного суду м. Миколаєва [PERSON] . Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Гуденко О.А. від 06.01.2021 року прийнято до провадження вкаазну справу . Постановлено продовжити судовий розгляд і призначити судове засідання у справі на 21.04.2021 року на 10 год. 20 хв. Судове засідання по справі багаторазово відкладалося за клопотанням як представника позивачки , так і представника відповідача. 01.11.2022 року попереднім представником позивача адвокатом Юрченко А.С. подана заява про збільшення позовних вимог, в якій просив з відповідача стягнути неустойку за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 78 677 грн за період з 01 серпня 2019 року по 20 жовтня 20220 року . 02 лютого 2023 року від відповідача надійшли заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, в якій відповідач посилається на пропуск процесуального строку на подання вказаної заяви , адже судове засідання по справі призначалося на той час вже 6 разів, а також взагалі необгрунтованість та безпідставність позовних вимог. Судове засідання неодноразово відкладалися з підстав зайнятості судді в кримінальному провадженні та за клопотаннями представників обох сторні. 17 квітня 2023 року через систему Електронний Суд представником позивача адвокатом Яковлевою Л.І. подані Клопотання / Заява про розгляд питання про прийняття Заяви про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог , в якій на підставі ст. 43 ЦК України просить суд розглянути питання про прийняття Заяви про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог до розгляду в судовому засіданні 17.04.2023 року за відсутності сторони позивача. Повернути без розгляду Заяву про збільшення позовних вимог,датовану 01.11.2022 року оскільки при її складанні допущено арифметичні помилки при обрахуванні суми пені (неустойки) за підписом [PERSON] . Також подана Заява заява про збільшення позовних вимог , в якій просить поновити строк на подання Заяви про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів. . Прийняти Заяву про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з 25.07.2019 року по 01.04.2023 року в розмірі 68472,00 грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат. В обгрунтування заяви посилається на те, що згідно розрахунку по сплаті аліментів, зробленого стороною позивача (з урахуванням квитанцій про сплату аліментів, наявних в матеріалах цивільної справи), в період з 25.07.2019 року по 01.04.2023 року, відповідач мав сплати аліменти в загальному розмірі 88451,61 грн. Згідно копій квитанцій, долучених стороною відповідача до матеріалів цивільної справи, відповідачем, станом на 01.04.2023 року сплачено аліменти в розмірі 79500,00 грн., заборгованість становить 9053,00 грн. Окрім того, відповідачем постійно допускалась прострочка у сплаті аліментів, яка згідно детального розрахунку сторони позивача,з урахуванням обмежень визначених ст..196 СК України , становить 68472,00 грн. (детальний розрахунок заборгованості станом на 01.04.2023 року додається до Заяви про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог). Таким чином у сторони позивача виникли об`єктивні обставини для зміни підставпозову, а саме періоду, за який відповідач несвоєчасно сплачував аліменти на утримання дитини, та збільшення позовних вимог, в частині розміру пені, яка заявлена до стягнення раніше,з 39387,00 грн. до 68472,00 грн. На підтвердження розміру заборгованості (у зв`язку зі зміною розміру стягуваних аліментів) стороною позивача скеровано запит до органу примусового виконання, відповідь на який поки ще не отримано, але відразу після отримання відповідь буде долучена до матеріалів справи. 08 травня 2023 року від представника відповідача адвоката Фуртатова К.М. надійшли заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, в якій відповідач посилається на пропуск процесуального строку на подання вказаної заяви , адже судове засідання по справі призначалося на той час вже 10 разів, а також взагалі необгрунтованість та безпідставність позовних вимог. Також 22.05.2023 року представником позивача надано додаткові письмові пояснення по суті позовної заяви, в яких зазнаачє, що у відзиві на позов, який надійшов до суду 21.04.2021 року , відповідач повідомив суду, що дізнався про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина лише в серпні 2020 року, в момент коли стосовно нього складений був протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом при наявності обмеження, накладеного державним виконавцем. Дізнавшись про наявність судового рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.10.2019 року відповідач вжив заходів для оскарження судового рішення . Отже, про необхідність сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2000,00 грн. щомісячно відповідача дізнався в момент постановлення судового рішення апеляційною інстанцією, тобто 07.04.2021 року. Як вбачається з квитанцій, поданих до суду стороною відповідача, відповідач навіть дізнавшись про необхідність сплачувати аліменти на утримання дитини не вжив заходів до сплати заборгованості, яка утворилась та не вжив заходів до своєчасної та в повному розмірі сплати поточних аліментів, відповідач продовжував не сплачувати аліменти на утримання дитини, аж до червня 2021 року. Після червня 2021 року відповідач нерегулярно сплачував аліменти на утримання сина, у зв`язку з чим у позивача виникло право на стягнення пені за період з 25.07.2019 року по 01.04.2023 року. Зазначає, що відповідач приховує певні обставини від судових інстанцій, з метою домогтися зменшення розміру аліментів . Відповідач мав кошти на рахунку в банку, але заходів для погашення заборгованості не вживав, але вживав заходи для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, щоб штучно створити умови для закінчення виконавчого провадження № [NUMBER]. Слід зазначити, що відповідач приховав від суду ту обставину, що він весь час, коли йдеться розгляд цієї справи він офіційно працює та має заробітну плату що підтверджується постановами державного виконавця. Ухвалою суду від 22 травня 2023 року прийнято до розгляду заяву адвоката Яковлєвої Л.І. про збільшення позовних вимог по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Центральний ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів. Відкладено розгляд справи в зв`язку з надмірним навантаженням суду на 17 серпня 2023 року В судове засідання представник позиваач енаправила заяву про розгляд справи у її відсутність, просила про задволення позову з урахуванням збільшених позовних вимог. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність , просив про відмову у задволенні позову з підстав , виклданих у письмових заявах по суті спору. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.Наведена норма свідчить, що справедливий та своєчасний розгляд спорів судами є нерозривними поняттями, а комплексне дотримання судами цих вимог сприяє утвердженню верховенства права у суспільстві. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводиться. Дослідивши матеріали справи, оцінивши кожен з наявних у матеріалах справи доказ на предмет належності, допустимості та достовірності, а усі докази разом на предмет їх достатності в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи 12 березня 2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції було зареєстровано між сторонами шлюб, актовий запис №145 та який розірвано рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 22.06.2017 року (справа№ 490/10854/16-ц). За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 21.10.2019 року у справі № 490/6692/19 стягнуто з відповідач [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з 25 липня 2019 і до повноліття дитини. На виконання вказаного судового рішення 14.01.2020 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Центральному РВ ДВС (виконавче провадження № [NUMBER]). Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Герасимчук О.О. від 14.02.2020 року відкрито виконавче провадження № 61221250 з виконання виконавчого листа №490/6692/19, виданого 21.11.2019 року Центральним районним судом м.Миколаєва. Заборгованість відповідача із сплати аліментів за період з липня 2019 року по листопад 2020 року складала 48677 грн, що підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця. Як підтверджується матеріалами справи, 27.11.2020 року представник відповідача звернувся до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 490/6692/19 і лише 17 грудня 2020 року ознайомився зі справою. 23 грудня 2020 року йому було надано ідентифікатор доступу для ознайомленя з матеріалами виконавчого провадження у центральному ВДВ. Ухвалою від 25 січня 2021 року Центрального районного суду м. Миколаєва заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 21.10.2019 року у справі №490/6692/ про стягнення аліментів залишено без задоволення. При цьому з відповідною заявою [PERSON] звернувся до суду 06 січня 2021 року та судом встановлено, що строк на оскарження заочного рішення суду не пропущений, оскільки відсутні докази отримання рішення суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Постановою від 07 квітня 2021 року Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 21 жовтня 2019 року - змінено в частині розміру стягнутих аліментів. Зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , з 3000 грн. до 2000 грн. Як зазначено у вказаній постанові, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що дитина проживає разом з ним не заслуговують на увагу оскільки відповідних доказів ним не надано. Так сам по собі реєстрації місця проживання відповідно до довідки від 04 січня 2021 року за однією адресою сторін та їх малолітнього сина не є беззаперечним підтвердженням фактичного проживання дитини саме з батьком. Відповідно до рішення Центрального районного суду від 22 червня 2017 року сторони припинили шлюбні та сімейні стосунки протягом тривалого часу до звернення відповідача до суду з заявою про розірвання шлюбу 11 листопада 2016 року, щодо місця проживання дитини з батьком в рішенні інформація відсутня, так як і інших будь-яких доказів фактичного проживання дитини з батьком останнім суду не надано. 16.04.2021 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] листа з прохання надати реквізити розрахункового рахунка, на який він би міг слачувати аліменти, який вона отримала 21 квітня 2021 року. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 21.05.2021 року заяву [PERSON] було задоволено . Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий 14.01.2020 року Центральним районним судом м. Миколаєва на виконання заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.10.2019 року про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі 3000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Роз`яснено право позивача [PERSON] звернутися до Центрального районного суду м. Миколаєва із заявою про видачу виконавчого листа відповідно до постанови Миколаївського апеляційного суду від 07.04.2021 року. Постановою державного виконавця від 03.11.2021 року було закінчено ВП № [NUMBER] в зв`язку з визнанням судом виконавчого листа від 21.11.2019 року таким, що не підлягає виконанню. Відповідь з наданими позивачкою реквізитами для сплати аліментів [PERSON] отримав 08 червня 2021 року, після чого 12 червня 2021 року сплатив на її рахунок аліменти у розмірі 1500 грн. 19 липня 2021 року відповідач сплатив 8 000 грн, в серпні 2021 року 4 000 грн, в вересні 2021 року - 4990 грн. 08 та 13 жовтня 2021 року відповідач сплатив 2000 та 5 000 грн, загалом 7 000 грн, в листопаді 2021 року по 2000 грн, загалом 4 000 грн. В грудні 2021 року відповідач сплатив в рахунок аліментів 15 000 грн, в лютому 2022 - 10 000 грн, в квітні 2022 року - 8000 грн ,в липні 2022 року - 7000 грн, в листопаді 2022 року - 4000 грн, в грудні 2022 року- 6000 грн, в квітні 2023 - 4000 грн 10 вересня 2021 року позивачка отримала новий виконавчий лист на смуу стягнення аліментів по 2000 грн щомісячно та 02.12.2021 року звернулася до Центрального ВДС з заявою про примусове виконання вказаного виконавчого листа. Постановою від 11 листопада 2020 року судді Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/5783/20 провадження у справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 126 КУпАП- закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Як вбачається зі змісту вказаної постанови, в матеріалах справи відсутні відомості, які б підтверджували явний умисел про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 126 КУпАП. Навпаки, з протоколу вбачається, що про тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом останній не знав, зокрема постанова про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами від 28.08.2020 р., а протокол про адміністративне правопорушення складений 29.08.2020 р., у якому відсутні відомості про те, що [PERSON] був обізнаний про існування вказаної постанови. Звертаючись до суду з даним позовом в жовтні 2020 року, позивачка підставою для заявлених позовних вимог про стягнення пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів, зазначила, що відповідач [PERSON] не сплачував аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON] в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з 25 липня 2019 і до повноліття дитини, за період з 25.07.2019 року по 01.09.2020 року. Згідно довідки з органу примусового виконання розмір заборгованості станом на 01.09.2020 року становила 39387,00 грн. В подальшому, в період після відкриття провадження по даній справі, відповідачем оскаржено судове рішення, яким стягнено з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 3000,00 грн. щомісячно. За результатами апеляційного перегляду, Постановою Миколаївського апеляційного суду м. Миколаєва від 07.04.2021 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.10.2019 року було змінено в частині розміру стягуваних аліментів, а саме зменшено розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання сина з 3000,00 грн. щомісячно до 2000,00 грн. щомісячно , починаючи з 25.07.2019 року і до повноліття дитини. При цьому позивчка завертає увагу суду на те, що незважаючи на наявність позовної заяви про стягнення пені в провадженні суду, відповідач продовжував не сплачувати аліменти на утримання дитини, аж до червня 2021 року. Після червня 2021 року відповідач також нерегулярно сплачував аліменти на утримання сина, у зв`язку з чим у позивача виникло право на стягнення пені (неустойки) за період з 25.07.2019 року по 01.04.2023 року. Також зазначає, що станом на теперішній час аліменти на утримання дитини в повній мірі та своєчасно не сплачені. Окрім того, відповідачем постійно допускалась про строчка у сплаті аліментів, яка згідно наданого розрахунку сторони позивача,з урахуванням обмежень визначених ст..196 СК України , становить 68472,00 грн. Так, згідно розрахунку по сплаті аліментів, зробленого стороною позивача - з яким погоджується суд, в період з 25.07.2019 року по 01.04.2023 року, відповідач мав сплатити аліменти в загальному розмірі 88451,61 грн. Згідно копій квитанцій, долучених стороною відповідача до матеріалів цивільної справи, відповідачем за цей період в розмірі 79 500,00 грн. - заборгованість становить 9053,00 грн. При цьому, жодного розрахунку заборгованості, зробленого державним виконавцем, окім станом на 2020 рік - суду не надано. Зі зробленого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що сум, які надходила від боржника з червня 2021 року розподілені нею самостійно в рахунок погашення заборгованості в хронолічному порядку. Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач , починаючи з липня 2021 року по грудень 2021 року регулярно сплачував аліменти у більшому розмірі, ніж встановлено судом, тобто сплачуючи поточну суму аліментів та в рахунок погашення заборгованості. В подальшому, допускав прострочення сплати аліментів в січні , березні, травні, червні, серпні-жовтні 2022 року, січні-березні 2023 року, погашаючи заборгованість в наступних місяцях. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відступаючи від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (касаційне провадження № 14-616цс18) зробила висновок про те, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Відповідач та його представник проти наданого позивачем при зверненні до суду розрахунку заборгованості за неустойкою заперечували, вказуючи на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла внаслідок того, що відповідач не знав про наявінсть у нього обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина в примусовому порядку, оскільки такий обов`язок виконуав добровільно, а позивачка не повідомила йому, що звернулася до суду з відповідним позовом. Як вбачається зі змісту ухвали суду першої інстанції про відмову у скасуванні заочного рішення та постанови суду апеляційної інстанції у справі № 490/6692/19 - судами встановлено, що [PERSON] не знав про наявність заочного рішення суду про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання суду до грудня 2020 року. В подальшому він скорситався своїм правом на оскарження рішення суду - отже обов`язок відповідача сплачувати аліменти у встанеовленому сулом розмірі в примусовому порядку виник у останньго в квітні 2021 року- після чого він одразу вжив заходвів щодо встановлення порядку їх сплати - звернувся до стягувача за отриманням реквізитів для сплати. За такого, суд приходить до висновку щодо відсутності вини відповідача у несплаті аліментів на користь позивачки до червня 2021 року. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено висновок, що «положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності),які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Проте, стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів відсутності його вини у несплаті (неповній сплаті) аліментів після цього періоду, а також невірності вищевказаного розрахунку. Суд звертає увагу і на те, що отримавши розрахунок заборгованості по аліментам, відповідачем вказана сума заборгованості сплачувалася періодичними платежами , що свідчить про визнання ним її наявності та розміру. Наявні в матеріалах справи платіжні доручення про перерахування коштів на сплату аліментів, лише підтверджують сплату аліментів у визначеному судом розмірі, та не підтверджують позицію відповідача про повну сплату аліментів в установлених розмірах та своєчасність їх сплати, що давало б підстави для не застосування пені, передбаченої статтею 196 СК України. Разом з тим суд враховує, що відповідач все ж таки вживав заходів щодо погашення заборгованості зі сплати аліментів за період, що виникла з 25.07.2019 року, при цьому допускаючи прострочення сплати поточної заборгованості за невеликій період і вже з другої половини 2022 року. Суд зазначає, що посилання представника позивача на те, що державним виконавцем встановлено наявність рахунків боржника та доходу , проте відповідач все одно не сплатив заборгованість своєчасно та в повному обсязі - суд не може прийняти до уваги, оскільки наданою інформацією з виконавчого провадження підтверджується лише накладення арешту в 2020 році на рахунки [PERSON] в різних банківських установах та звернення стягнення най ого доходи - проте жодних доказів реального звернення, а отже наявності грошових коштів на цих рахунках чи достатніх доходах - такої інформації матеріали ВП не містять та позивачем суду не надано. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць. Встановлено, що за період з червня 2021 року по 01 квітня 2023 року [PERSON] , були здійснені часткові платежі за наявності заборгованості зі сплати аліментів за попередні періоди, що необхідно враховувати при визначенні розміру неустойки. Відповідно до розрахунку позивача, розмір неустойки (пені) зі сплати аліментів за період з червня 2021 року по квітень 2023 року становить 19 820 грн. Вказаний розрахунок відповідачем та його представником не оспорювався. Частиною дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, суд уважає за необхідне застосувати положення статті 196 СК України та стягнути з відповідача 9053 грн , оскільки сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів має становити 9053,00 грн. - відповідно до розміру заявлених вимог станом на травень 2023 року, оскільки розмір неустойки (пені) не може перевищувати загальний розмір заборгованості по аліментам. Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 754/4461/21. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. На підставі наведеного, у світлі вказаних правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягує з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 9053,00 грн. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. Вимоги позову щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу судом наразі не вирішуються, оскільки сторона позивача зробила відповідну заяву про стягнення таких витрат до судових дебатів, проте доказів сплати таких витрат та обгрунтування їх розміру суду не надала.

Outcome: partial