Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

у грудні 2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовною заявою до Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання відмови у приватизації квартири незаконною та зобов`язання провести приватизацію квартири, в якій просили: - визнати відмову Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації у приватизації квартири [ADDRESS] незаконною. - зобов`язати Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації провести приватизацію квартири [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та видати свідоцтво про право власності на житло; - вирішити питання судових витрат у справі. В обґрунтування позову вказали про те, що відповідно до ордеру Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 00904 серія Б від 09.12.2004 року, виданого [PERSON] (нині [PERSON] ) на підставі розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.11.2004 року № 2099, останній з сім`єю з 5 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надано право зайняття житлового приміщення жилою - квартири [ADDRESS] . Вказали, що у зазначеній квартирі вони проживали постійно та на законних підставах. Відповідно до довідки Ощадбанку від 12.08.2019 року № 100.40/0124/2- 23/1960 право на приватизацію по житловому чеку вони не використовували. Відповідно до листа ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 29.07.2020 року № 01946/0/2-20, останнє повідомило, що являлося замовником будівництва житлового будинку [ADDRESS] , та відповідно до акту № 1/311, який було зареєстровано у Головному управлінні житлового забезпечення КМДА 19.08.2004 року, квартира [ADDRESS] у вказаному житловому будинку передана до Державної податкової адміністрації. У свою чергу, листом від 26.12.2019 року №М/99-99-03-04-02-14 Державна фіскальна служба України повідомила, що органи приватизації у ДФС не створювалися, а надання організацією дозволу на приватизацію квартири не передбачено чинним законодавством. Зазначили, що у 2020 році [PERSON] у своїх інтересах та інтересах членів своєї сім`ї, подала до Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації заяву та усі передбачені чинним законодавством документи на приватизацію квартири [ADDRESS] . Однак, 25.01.2021 року [PERSON] наручно отримала від Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації лист від 07.12.2020 року № 085/26-499, відповідно до якого Управління прийняв рішення про відмову у приватизації квартири, що належить начебто «до державного житлового фонду». Відмовляючи у приватизації квартири, Управління у своєму листі від 07.12.2020 року № 085/26-499 зазначив підставу такої відмови - майно не перебуває у комунальній власності. Інших підстав відмови зазначено не було. Враховуючи, що чинним законодавством встановлений вичерпний перелік випадків коли органи приватизації, органи місцевого самоврядування мають право відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, вважають таку відмову Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації незаконною, необґрунтованою та протиправною, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою від 04.05.2022 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 31). Ухвалою від 19.01.2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 42). Позивачі в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач, який в установленому порядку повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав, з клопотаннями з процесуальних питань не звертався. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечують позивачі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом установлено, що 09.12.2004 року [PERSON] з сім`єю з 5 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ,Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією на підставі розпорядження від 26.11.2004 року № 2099 видано ордер № 00904 серія Б, на право зайняття житлового приміщення жилою - квартири [ADDRESS] (а.с. 10-11, 12-13). Відповідно до довідки Ощадбанку від 12.08.2019 року № 100.40/0124/2- 23/1960 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право на приватизацію по житловому чеку не використали (а.с. 16). Відповідно до листа ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 29.07.2020 року № 01946/0/2-20, Товариство являлося замовником будівництва житлового будинку [ADDRESS] , та відповідно до акту № 1/311, який було зареєстровано у Головному управлінні житлового забезпечення КМДА 19.08.2004 року, квартира [ADDRESS] у вказаному житловому будинку передана до Державної податкової адміністрації. Згідно листа Державної фіскальної служби України від 26.12.2019 року № М/99-99-03-04-02-14 органи приватизації у ДФС не створювалися, а надання організацією дозволу на приватизацію квартири не передбачено чинним законодавством (а.с. 18-19). Листом від 07.12.2020 року № 085/26-499 Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації відмовило у приватизації квартири [ADDRESS] , через неналежність її до комунальної власності (а.с. 14-15). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені в Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зазначеним Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Закон передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 3 Закону передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Згідно з п. 5 ст. 5 вищевказаного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз. Встановлено, що позивачі зареєстровані у спірній квартирі, участі у приватизації державного житлового фонду не приймали, внаслідок чого органи приватизації, згідно з п. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2021 року в справі № 296/4642/19 (провадження № 61-2708св20) вказано, що «у частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18)». Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.1999 року затверджене «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації. Так, зокрема, наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний в місячний термін, з дня одержання заяви, прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво. Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону, відповідно до якої приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно з п.17 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до орану приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Серед них має бути і копія ордера про надання жилої площі, а також документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що позивачі проживають та зареєстровані у квартирі [ADDRESS] з 16.12.2004 року і по теперішній час на законних підставах і правомірно та добросовісно нею користуються, як єдиним житлом, ніхто на квартиру не претендує, отже позивачі набули право на приватизацію житла. Суд вважає, що позивачами визначено належний спосіб захисту прав та законних інтересів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав в для задоволення позову. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved