Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

16 лютого 2023 року представник позивача ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" Денисюк С.О. звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №200143587 від 11.11.2014 року в розмірі 40844,87 грн., мотивуючи тим, що 11.11.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та гр. [PERSON] укладеного угоду № №200143587 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 15150 грн., з встановленим строком користування з 11.11.2014 року по 20.05.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором. Таким чином, Банк, правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час Відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 16.02.2023 року загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за кредитним договором становить 40844,87 грн., з яких: 13231,47 грн. заборгованість за кредитом; 27613,4 грн. заборгованість за відсотками. Тому, просили суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором №200143587 від 11.11.2014 року у розмірі 40844,87 грн. а також судовий збір в розмірі 2 684 грн. (а. с. 1-3). Ухвалою судді 02 березня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12 квітня 2023 року відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, а також зазначив, що дійсно у 2014 році між ПАТ «Банк Михайлівський» та ним було укладеного угоду №200143587 щодо кредитування. У 2016 року [PERSON] надійшла вимога від ТОВ "Фінансова компанія "Фагор", в якій зазначалось, що між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ "Фінансова компанія "Фагор" було укладено договір факторингу №1905 від 19.05.2016 року, згідно якого право вимоги за кредитним договором було відступлено ПАТ "Банк Михайлівський" на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фагор". [PERSON] було перераховано кошти на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фагор", після чого йому було надано ТОВ "Фінансова компанія "Фагор" довідку від 29.07.2016 року, в якій зазначено, що [PERSON] зобов`язання за кредитним договором №200143587 від 11.11.2014 року виконані в повному обсязі (а.с.43-47). 12 травня 2023 року судом отримано від позивача додаткові пояснення у справі (а.с. 61-65). В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду письмову заяву за відсутності представника позивача (а.с.152-153). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, позовні вимоги не визнав, оскільки борг повністю був погашений, що підтверджується довідкою ТОВ "Фінансова компанія "Фагор" від 29.07.2016 року. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 11.11.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та гр. [PERSON] укладеного угоду № 200143587 щодо кредитування. В матеріалах справи міститься Заява (оферта) № 200143587 від 11.11.2014 року, в якій міститься підпис відповідача по справі. Крім того, відповідач був ознайомлений з тарифами по продукту та з умовами кредитування, на вказаних документах містяться підписи останнього. Згідно наявної розписки, відповідач отримав платіжну картку, на підставі договору про надання та користування платіжної картки № 200143587 від 11.11.2014 року. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 15150 грн., з встановленим строком користування з 11.11.2014 року по 20.05.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, сплатити відсотки за користування кредитними коштами. В судовому засіданні відповідач підтвердив, що дійсно вказані документи підписував та отримував на платіжу карту грошові кошти від банку в розмірі 15150 грн., але борг був повністю погашений, відповідно до листа ТОВ "Фінансова компанія "Фагор" від 29.07.2016 року, в якому зазначено, що [PERSON] зобов`язання за кредитним договором №200143587 від 11.11.2014 року виконані в повному обсязі (а.с.47). Відповідного до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020 року, де за цим Договором в порядку та на умовах, визначені в Договорі, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права Банку до позичальників та/або заставодавців ( іпотекодавців ) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Божників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами. На підтвердження заборгованості відповідача, ТОВ «Діджи Фінанс» надало розрахунок, за яким заборгованість відповідача станом на 16.02.2023 року, становить 40844,87 грн., з яких: 13231,47 грн. заборгованість за кредитом; 27613,40 грн. заборгованість за відсотками. Також позивачем наданий витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу №7_БМ із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020 р., відповідно до якого сума заборгованості за тілом кредиту становить 13231,47 грн, заборгованість за доходами 27613,40 грн. Звертаючись до суду з вищевказаними вимогами, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, яка виникла у відповідача за порушення умов Кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Стаття 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ч.1, ч.2 ст 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення ( ч.1 ст.517 ЦК України ). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 3243 від 15 лютого 2023 року (а.с.1). Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, не підлягають стягненню і судові витрати з відповідача на його користь. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed