Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача 104220, 21 грн. розміру вартості відновлювального ремонту автомобіля, згідно висновку експерта №30/04/23 від 30.05.2023 року та 5000, 00 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження; 10000, 00 грн. моральної шкоди; витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000, 00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. В обґрунтування позову посилається на те, що 21.11.2022 року з вини водія [PERSON] , який керував транспортним засобом - автомобілем «Ореl Оmеgа», д.н.з. [NUMBER] , сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено транспортний засіб позивача. Відповідно до постанови Богунського районного суду міста Житомира від 17.03.2023 року у справі № 295/12407/22, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Ореl Оmеgа», д.н.з. [NUMBER] , не була забезпечена за страховим полісом, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач є військовослужбовцем, учасником бойових дій та має інвалідність II групи. За відсутності страхового полісу на транспортний засіб у потерпілого, хоча, і на законних підставах, згідно повідомлення Моторного (транспортного) страхового бюро України №3-016/9204 від 20.03.2023 року, [PERSON] у здійсненні відшкодування з фонду захисту потерпілих відмовлено. Після визнання винуватцем ДТП [PERSON] , позивач звернувся до нього з вимогою про відшкодування збитків у добровільному порядку, проте його прохання [PERSON] було проігноровано. На час звернення до суду, шкода завдана позивачу дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 21.11.2022 року та винуватцем якої є [PERSON] , у добровільному порядку не відшкодована. Протиправними діями відповідача позивачу було також спричинено моральну шкоду, яка полягає у пережитому ДТП, перенесеному нервовому стресі, а також у тому, що, внаслідок ДТП, автомобіль позивача зазнав пошкоджень технічного та естетичного характеру. Даний автомобіль позивач використовував у власних цілях (відвідування лікарні, приїзд до місця роботи - позивач є військовослужбовцем та місце його служби постійно змінюється), тому, внаслідок технічного стану автомобіля, позивач зазнав дискомфорту та не має змоги та вільного часу для ремонту автомобіля, а також, зобов`язаний вчиняти дії для відновлення свого права (здійснювати виклик експерта, звертатися до МТСБ, встановлювати те, чи було застраховано автомобіль, здійснювати витрати на проведення експертизи), а винуватець ДТП [PERSON] на будь-які контакти не йде та будь-яких дій, спрямованих на відновлення порушених прав позивача не здійснює. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 19.07.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 21.11.2022 року о 14 год. 25 хв. в м. Житомирі по вул. Чуднівській, 51, керуючи автомобілем «Ореl Оmеgа», д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, погодних умов, не впорався з керуванням, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Audi Q7», д.н.з. [NUMBER] , та автомобілем «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] , які рухалися у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вищевказані обставини встановлені постановою судді Богунського районного суду м. Житомира Зіневич І.В. від 17.03.2023 року по справі № 295/12407/22, що набрала законної сили. Вказаною постановою судді визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, як передбачено вимогами ст. 1188 ЦК України. Відповідно до вимог п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема - з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] . Відповідно до п. 21.1. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону. У свою чергу, згідно п. 1.7. статті 1 вищевказаного закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Позивача [PERSON] звільнено від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, на підставі п. 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З відповіді Моторного (транспортного) страхового бюро України № 3-016/9204 від 20.03.2023 року про відмову у відшкодуванні шкоди, наданої на звернення [PERSON] , вбачається, що хоча передбачені п. 13.1. статті 13 Закону категорії громадян (учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності), звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керовані такими особами транспортні засоби без укладання щодо них договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не відносяться до забезпечених транспортних засобів, згідно п. 1 ст. 1 Закону. Отже, транспортний засіб Nissan з номерним знаком [NUMBER] не відповідає вимогам п. 1.7. ст. 1 Закону та не є забезпеченим. З огляду на зазначене, МТСБУ не має правових підстав для здійснення відшкодування з фонду захисту потерпілих. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається того, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була забезпечена, як того вимагає Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як зазначено у ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідачем [PERSON] не надано жодних доказів на спростування заподіяння шкоди майну позивача, зокрема, не оскаржено постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, як і не надано доказів на спростування інших обставин, зазначених у позовній заяві. Згідно висновку судового експерта [PERSON] №30/04/23 автотоварознавчого дослідження від 30.05.2023 року, ринкова вартість автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату огляду 28.04.2023 року становить 467128, 90 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату огляду 28.04.2023 року, з урахуванням ПДВ на запасні частини та метизи, становить 104220, 21 грн. Водночас факт включення або не включення ПДВ до вартості відновлювального ремонту залежить від форми оподаткування суб`єкта господарської діяльності, який надає послуги з проведення відновлювального ремонту та/або продажу запасних частин і матеріалів; вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату огляду 28.04.2023 року, з урахуванням ПДВ на запасні частини та метизи, становить 57679, 79 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого в ДТП, що мала місце 21.11.2022 року з технічної точки зору станом на дату огляду 28.04.2023 року, становить 57679, 79 грн. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як вбачається з матеріалів справи, а саме - висновку судового експерта [PERSON] №30/04/23 автотоварознавчого дослідження від 30.05.2023 року, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату огляду 28.04.2023 року, з урахуванням ПДВ на запасні частини та метизи, становить 57679, 79 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого в ДТП, що мала місце 21.11.2022 року з технічної точки зору станом на дату огляду 28.04.2023 року, становить 57679, 79 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER] , яка становить 57679, 79 грн., а не загальна вартість відновлювального ремонту вищевказаного автомобіля - 104220, 21 грн., що узгоджується з нормами статті 1192 ЦК України та наданим висновком судового експерта. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна має проводитися особою, яку визнано винною у вчиненні ДТП. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг та глибину душевних страждань, їх негативний наслідок, в тому числі і пов`язаний з пошкодженням автомобіля, який належить позивачу на праві власності та необхідністю проведення його ремонту. Внаслідок ДТП, яка викликала у позивача негативні емоції та пошкодження власного майна, він поніс душевні страждання, у зв`язку з чим був порушений його звичайний спосіб життя, для відновлення якого знадобилися додаткові матеріальні і душевні зусилля, що призвело до вимушених змін в його житті. З огляду на ту обставину, що внаслідок винних дій водія [PERSON] під час вищезазначеної ДТП було пошкоджено транспортний засіб позивача, враховуючи характер та обсяг страждань і немайнових втрат, яких зазнав [PERSON] та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також, з огляду на обставини ДТП та встановлені судом факти, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди частково в розмірі 3000 грн. 00 коп., що відповідає положенню п. 9 постанови Пленуму Верхового Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У матеріалах справи міститься копія договору про організацію взаємовідносин при проведенні оцінки майна від 24 квітня 2023 року, укладеного між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] ; копія акту виконаних робіт, де вартість наданих послуг за домовленістю складає 5000, 00 грн.; копія квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки про сплату наданих послуг, долучені до висновку судового експерта [PERSON] №30/04/23 автотоварознавчого дослідження від 30.05.2023 року, а тому підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі - 5000, 00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до позовної заяви додано копію договору про надання правової допомоги від 12 липня 2003 року, укладеного між Адвокатським бюро «ТЕТЯНИ НЕВМЕРЖИЦЬКОЇ» в особі керуючої Невмержицької Тетяни Олександрівни та [PERSON] ; копію акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 12.07.2023 року та копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки про сплату суми - 2000, 00 грн., де платником зазначено - [PERSON] , отримувачем - Адвокатське бюро Тетяни Невмержицької, а призначення платежу - оплата за правову допомогу від [PERSON] . Враховуючи те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, який просить стягнути позивач - 2000, 00 грн., є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, вимога позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 606, 90 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial