Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

27.12.2022 позивач звернувся у суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, у якому просив стягнути із Державного бюджету України на його користь 15000 гривень відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності. В обґрунтування позову послалася на те, що постановою поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області Воробйова Олександра Валерійовича від 26.12.2021 серії БАБ № 479691 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., за те, що, нібито, 26.12.2021 в 17:10год в смт. Жвирка (що в Червоноградському p-ні, авт.), керуючи автомобілем Форд Куга, д.н.з. [NUMBER] при виїзді на «У» образне перехрестя не увімкнув покажчик лівого повороту чим порушив п. 9.2 «б» ПДР. Зазначає, що він звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області з позовом про скасування даної постанови та 10.05.2022 судом було винесено рішення, яким суд скасував постанову серії БАБ № 479691про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Вказує, що внаслідок протиправних дій працівника поліції йому було завдано моральну шкоду, оскільки він був змушений звертатися до суду спростовувати факт скоєння адміністративного правопорушення протягом тривалого часу, що завдало йому сильних душевних страждань і переживань, оскільки на собі відчув свавілля правоохоронних органів по відношенню до прав людини та громадянина, які спеціально принизили його у такий спосіб зробивши правопорушником. Завдану йому моральну шкоду оцінює у 15000 гривень та просить сягнути з відповідача. 29.12.2022 судом відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 19.01.2023\~на адресу\~суду надійшов\~відзив від Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, у якому останній просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача зазначив, що Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, яке залучене до вищевказаної справи у якості відповідача не в змозі використати права учасника судового процесу, тому що згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Також вказує, що головне управління Казначейства є юридичною особою, здійснює свою діяльність відповідно до Положення про Головного управління\~Державної казначейської\~служби України\~у Львівській\~області від\~21.11.2011\~№114\~(зі\~змінами)\~і не\~несе відповідальності\~за протиправні\~дії чи\~бездіяльність інших\~юридичних осіб,\~а відшкодування\~шкоди,\~здійснюється з\~врахуванням норм\~Цивільного кодексу\~України.\~Звертає увагу,\~що держава\~бере участь\~у справі\~як співвідповідач\~через відповідні\~органи державної\~влади.\~Також вказує,\~що сам\~факт стягнення\~коштів з\~Державного бюджету\~чи органу\~державної влади\~не може\~бути підставою\~для обов`язкового\~залучення до\~часті у\~справі відповідачем\~Казначейства чи\~його територіального\~органу.\~При залученні\~органу Казначейства\~до участі\~у справі\~у якості\~співвідповідача,\~у разі\~задоволення,\~на нього\~покладається тягар\~понесення судових\~витрат пов`язаних\~із розглядом\~справи.\~Окрім того,\~зазначають,\~що позивач\~у позовній\~заяві не\~просить визнати\~такі дії\~протиправними,\~а тому\~відсутні будь-які\~правові підстави\~для відшкодування\~шкоди.Заперечуючи позовні вимоги та посилаючись на законодавство України представник відповідача зазначає, що позивач має довести наявність моральної шкоди, протиправну поведінку заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вину. Зауважує, що сам факт закриття справ про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Відтак, просив у задоволенні позову відмовити. 27.02.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що не згідний із запереченнями Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, вважає їх надуманими, безпідставними та необґрунтованими. 27.03.2023 ухвалою суду залучено до розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] в якості третьої особи Державну казначейську службу України (06101, м. Київ, вул. Бастіонна, 6). 11.04.2023 на адресу суду надійшли пояснення відповідача - Головного управління Національної поліції у Львівській області, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому зазначив, що позивачем не долучено жодних доказів, які підтверджують спричинення йому моральної шкоди. 12.04.2023 на адресу суду надійшли пояснення представника третьої особи - Державної казначейської служби України, у яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначила, що правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування чи шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державно влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Відсутність однієї із складової цивільно-правової підставою для відмови у задоволенні позову. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Також зазначила, що позивачем не підтверджено факту заподіяння йому моральної шкоди, достовірно не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між порушеними життєвими зв`язками і стосунками позивача та заподіювача шкоди та відсутній обґрунтований розрахунок суми, яку він просить стягнути. 03.07.2023 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.08.2023, який було відкладено, на 22.08.2023. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області Лазорко І. подав заяву про розгляд справи у відсутності представника, просив у задоволені позові відмовити у повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області будучи належним чином повідомленим про тату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань щодо розгляду справи не подав. Третя особа [PERSON] та представник третьої особи Державної казначейської служби України про причини не явки суд не повідомили, заяв чи клопотань щодо розгляду справи не подавали. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оцінивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області Воробйова Олександра Валерійовича від 26.12.2021 серії БАБ № 479691 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., З постанови вбачається, що [PERSON] 26.12.2021 в 17:10год в смт. Жвирка (що в Червоноградському p-ні, авт.), керуючи автомобілем Форд Куга, д.н.з. [NUMBER] при виїзді на «У» образне перехрестя не увімкнув покажчик лівого повороту чим порушив п. 9.2 «б» ПДР. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10.05.2022 позовну заяву [PERSON] задоволено, визнано протиправною та скасувано постанову поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області Воробйова Олександра Валерійовича від 26.12.2021р. серії БАБ № 479691 про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 грн. Справу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрито. Вказане рішення суду набрало законної сили 21.05.2022. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в статті 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України та Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У даній справі, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, провадження № 61-19000сво18, Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, провадження № 61-2647св21. Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення(пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19). Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 289/2110/21 та постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 759/7630/22. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Вказана правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі наведеного вище, суд приходить висновку, що винесення відносно позивача постанови про адміністративне правопорушення та здійснення відносно нього провадження у справі про адміністративне правопорушення, а також необхідність доводити свою невинуватість в суді, свідчить про спричинення позивачу моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує доводи позивача про незручності, що виникли внаслідок порушення його прав. При цьому суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єкта владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Разом з тим, суд зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Враховуючи наведене, суд вважає можливим стягнути з Державного бюджету України на користь позивача компенсації моральної шкоди в розмірі 1000 грн, що на думку суду, відповідає принципам розумності та справедливості та не призведе до безпідставного збагачення позивача, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Щодо судових витрат, то суд зазначає, що в силу п.13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Outcome: partial