Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У липні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (далі - ТОВ «Кредитсервіс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовна заява мотивована тим, що 24 липня 2021 року між відповідачем та ТОВ «Кредитсервіс» був укладений Кредитний договір № 210724-001, який було підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором D20578. Відповідно до умов кредитного договору клієнту було надано кредит у сумі 30 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та оплатити його на умовах визначених у Договорі. Відповідно до умов кредитного договору крім щомісячних процентів, стягується одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту у розмірі 7,5% (2 250 грн.), які стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Відповідач не виконувала належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість за договором за період із 24 липня 2021 року по 09 лютого 2023 року в розмірі 44 250 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 15 000 грн, прострочена заборгованість за процентами - 27 000 грн, строкова заборгованість за процентами - 2 250 грн. З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив, в якому позов визнала частково. Відзив мотивувала тим, що з неї слід стягнути лише заборгованість за відсотками в межах дії кредитного договору №№ 210724-001 від 24 липня 2021 року, оскільки строк позики (строк під час якого кредитодавець вправі нараховувати відсотки за користування кредитом) та строк договору є відмінними поняттями. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Представник позивача ТОВ «Кредитсервіс» - адвокат Павленко С.В. подав відповідь на відзив, в якій вважає позицію відповідача необґрунтованою та такою, що не відповідає дійсності. Вказує, що [PERSON] було підписано кредитний договор електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, а також отримано від позивача 30 000 гривень кредиту та визначено спосіб повернення коштів відповідно до графіку платежів. Так, відповідачем на виконання умов договору у період з 24 серпня 2021 року по 28 січня 2022 року були здійсненні платежі на загальну суму 28 500 гривень, після чого відповідач, в порушення умов кредитного договору, припинила здійснювати щомісячні платежі та допустила зазначену у позовній заяві заборгованість за договором, що також підтверджується первинними документами, які місять відомості про господарську операцію (розрахунок заборгованості, виписка з особового рахунку). Стосовно умов строку договору, зазначає, що датою повернення суми кредиту, так само як і датою сплати іншої заборгованості за договором, вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок кредитодавця (п.п. 3.9, 3 Кредитного договору), а тому відповідач зобов`язана повернути кредит та плату за користування ним до закінчення дії договору (24 липня 2022 року), але в будь-якому разі до повного виконання своїх зобов`язань, що передбачено умовами договору (п.3.8 Договору). Представник позивача ТОВ «Кредитсервіс» - адвокат Павленко С.В. в позовній заяві серед іншого зазначив, про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, однак 17 серпня 2023 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнала. Процесуальні дії у справі 31 липня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом 24 липня 2021 року між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 210724-001, який позичальником підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором D20578 (24.07.2021 o 14:49:20), відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі вказаному у Договорі, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та зробити оплату за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором (пункт 1.1 Договору) (арк. спр. 9). Відповідно до розділу «Умови кредиту», сума кредиту становить - 30 000 гривень, строк дії договору визначено до 24 липня 2022 року, відсоткова ставка на місяць від початкової суми кредиту становить 7,5%, реальна річна процентна ставка дорівнює 97,5%, сума одноразової комісії за видачу кредиту від початкової суми кредиту становить 7,5%, що становить 2 250,00 грн. Також кредитний договір містить графік платежів, з якого видно, що строк погашення платежів визначений кожного 24 числа місяця, починаючи з серпня 2021 року та до липня 2022 року включно, сума щомісячного платежу становить 4 750 грн. Загальна плата за користування кредитом становить 29 250 грн, загальна вартість кредиту становить - 59 250 грн. Позичальник зобов`язується повернути кредит та здійснити плату за його користуванням до закінчення строку дії договору згідно з графіком, передбаченим договором, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань (пункт 2.2 Договору). За користування кредитом позичальник виплачує кредитодавцю проценти, зазначені на першій сторінці договору, щомісячна плата за користування кредитом нараховується щомісячно у вигляді процентів за кожен місяць користування кредитом (пункт 3.1 Договору). Плата за користування кредитом, вказана в договорі, нараховується щомісячно та розраховується від загального розміру кредиту. Крім щомісячних процентів стягується разові проценти, вказані у договорі від загального розміру кредиту. Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника (пункт 3.2 Договору). Процентна ставка за договором є фіксованою (3.4 Договору). У разі, якщо протягом 7 (семи) календарних днів з кінцевої дати повного погашення кредиту, що визначається, виходячи з терміну кредитування, кредит не був повністю погашеним, щомісячна плата за користування кредитом нараховується кожен повний та не повний місяць до моменту повного остаточного погашення Позичальником кредиту на умовах Договору (пункт 3.8 Договору). Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачу у паспорті кредитного продукту, який підписаний електронним підписом - одноразовим ідентифікатором D20578(арк. спр. 10-11). З даних квитанції №99311203 від 24 липня 2021 року видно, що позивачем за допомогою сервісу онлайн платежів iPay.ua, 24 липня 2021 року о 14 год. 52 хв. перераховано на платіжну карта № [NUMBER] суму 27 750 гривень (арк. спр. 33). Зазначені реквізити банківської карти в квитанції №99311203 від 24 липня 2021 року співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у Договорі № 210724-001 від 24 липня 2021 року. 15 березня 2023 року ТОВ «Кредитсервіс» звернулося з досудовою вимогою до [PERSON] щодо повернення кредиту, процентів та інших належних до сплати платежів за кредитним договором № 210724-001 від 24 липня 2021 року в розмірі 44 250 грн (арк. спр.30-32 ). Згідно з наданих ТОВ «Кредитсервіс» розрахунку заборгованості, виписки з особового рахунку [PERSON] за договором № 210724-001 від 24 липня 2021 року, заборгованість станом на 24 лютого 2023 року складається із суми заборгованості по тілу кредиту - 15 000 грн, суми заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом - 29 250 грн, а всього 44 250 грн. Всього [PERSON] в період дії договору було сплачено кредиту 28500 грн (арк. спр.12,13). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Суд установив, що між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Кредитсервіс» було укладено Кредитний договір № 210724-001 від 24 липня 2021 року в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що також у відзиві на позовну заяву підтвердила відповідач. Відповідно до умов договору ТОВ «Кредитсервіс» надало відповідачу кошти в сумі 30 000 грн, а остання забов`язалась повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними, вказану обставину відповідач не заперечила. Отже факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «КредитФінанс» суд вважає доведеним. Разом з тим, відповідач не погодилась із нарахуванням відсотків поза межами строку договору, тобто після 24 липня 2022 року, покликаючись на правову позицію, яку висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц). Суд не погоджується з такими доводами відповідача, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання ( постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12). Відповідно до розділу «Умови кредиту» сторони визначали строк дії договору до 24 липня 2022 року. Водночас пунктом 3.8 Кредитного договору сторонами погоджено, що у разі, якщо протягом 7 (семи) календарних днів з кінцевої дати повного погашення кредиту, що визначається, виходячи з терміну кредитування, кредит не був повністю погашеним, щомісячна плата за користування кредитом нараховується кожен повний та не повний місяць до моменту повного остаточного погашення Позичальником кредиту на умовах Договору. Тобто, нарахування процентів за користування кредитом у даному випадку, в силу умов пункту 3.8 Кредитного договору припиняється у день повного та остаточного погашення Позичальником кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитного договору. Підстав для неврахування зазначеного, що стало наслідком узгодження сторонами договірних умов, не вбачається. У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 зроблено правовий висновок про правомірність нарахування процентів за користування кредитом по день фактичного повернення, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, з урахуванням погодження вказаної обставини у Кредитному договорі (абзаци 122-124). За таких обставин правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справах №444/9519/12, №202/4494/16-ц не можуть бути застосовані, оскільки вони регулюють інші правовідносини. Також суд зауважує, що відповідач із позовом (зустрічним позовом) до суду про оспорювання умов кредитного договору не звертався, а тому пункт 3.8 Договору вважається дійсним в силу презумпції правомірності правочину, згідно зі статтею 204 ЦК України. Таким чином у підписаному відповідачем Кредитному договорі № 210724-001 від 24 липня 2021 року визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Дослідженні судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, а також неналежне виконання нею умов договору. Розрахунок заборгованості та виписка по рахунку підтверджують існування заборгованості, зазначеної у позовній заяві, які відповідачем не спростовані жодними доказами. Отже відповідач, в порушення умов укладеного кредитного договору, своєчасно не повернула кредитні кошти та не сплатила у повному обсязі відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № 210724-001 від 24 липня 2021 року за період з 24 липня 2021 року по 09 лютого 2023 року в розмірі 44 250 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 15 000 грн, прострочена заборгованість за процентами - 27 000 грн, строкова заборгованість за процентами - 2 250 грн. Відтак, суд вважає, що позов є обґрунтованим, а тому з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у повному обсязі. Розподіл судових витрат Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Правничу допомогу в даній цивільній справі позивачу надавало Адвокатське Об`єднання «Правовий Діалог»на підставі договору №25-01/2023 про надання правової допомоги з позивачем від 25 січня 2023 року. Так позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 2 684 грн, а всього - 9 684 грн. Позивачем ТОВ «Кредитсервіс» в особі директора Разумного Є.М. 25 січня 2023 року укладено договір про надання правової допомоги №25-01/2023 з Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» (арк.спр. 35). Відповідно до Акту №5 приймання-передачі наданої правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №25-01/2023 від 25 січня 2023 року від 05 лютого 2023 року, Адвокатське об`єднання «Правовий Діалог» надав клієнтові ТОВ «Кредитсервіс» послуги, пов`язані з підготовкою та направленням/подачею однієї позовної заяви за позовом ТОВ «Кредитсервіс» до [PERSON] про стягнення проблемної заборгованості до Новоушицького районного суду Хмельницької області (арк.спр.41). Згідно з Платіжним дорученням №4210 від 10 лютого 2023 року, ТОВ «Кредитсервіс» сплатив на користь АО «Правовий діалог» в рахунок оплати правничої допомоги за підготовку і направлення позовної заяви відповідно до акту №5 від 05 лютого 2023 року до Договору № 25-01/2023 від 25 січня 2023 року суму в розмірі 7 000 гривень (арк. спр. 34). Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати позивача ТОВ «Кредитсервіс»на професійну правничу допомогу на загальну суму 7 000 гривень, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача таких витрат у розмірі 7 000 гривень. Суд зауважує, що відповідач із клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не зверталась, натомість суд самостійно вирішити таке питання позбавлений можливості, що узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 907/357/16, від 18.12.2018 у справі №910/4881/18, від 08.04.2019 у справі № 922/619/18. Водночас відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2 684 грн, оскільки сплата такого підтверджена квитанцією (арк. спр. 6).

Outcome: approved