Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

представник позивача [PERSON] - адвокат Макух А.В. звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 жовтня 2022 року [PERSON] керуючи автомобілем марки «Шкода Октавія», реєстраційний номер [NUMBER] поблизу перехрестя вулиць Широка-Доробок у м. Львові здійснив наїзд на [PERSON] , у результаті чого останній помер. [PERSON] був братом позивача [PERSON] . За даним фактом 28.02.2023 року постановою закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення. Трагічна смерть брата негативно вплинула на позивача, є причиною постійних страждань, стресів та пригніченого настрою, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.07.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гай О.О. подав суду відзив у порядку ст. 178 ЦПК України, у якому заперечив позовні вимоги та вказав, що позивач не є особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди. Крім цього, вказав, що на момент ДТП відповідач перебував за кермом службового автомобіля, а тому є неналежним відповідачем. Також вказав, що шкода, заподіяна смертю [PERSON] внаслідок ДТП настала внаслідок грубої необережності потерпілого, який 25.10.2022 року близько 20:00 год. вийшов на смугу руху автомобіля «Шкода Октавія», реєстраційний номер [NUMBER] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на такій відстані, коли відповідач був позбавлений можливості уникнути наїзду шляхом застосування екстреного гальмування з моменту небезпеки для руху. Крім цього, повідомив, що [PERSON] добровільно надавав матеріальну допомогу як самому потерпілому, який перебував у тяжкому стані в лікарні, так і його родині шляхом надання готівкових сум та грошових переказів на банківський рахунок, а також оплатив усі витрати пов`язані із похованням та наданням ритуальних послуг. Таким чином, просить відмовити у задоволенні позову та стягнути із позивача понесені судові витрати. Стороною позивача не подано відповіді на відзив. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Як вбачається із матеріалів справи, 25.10.2022 року приблизно о 20:00 год. у м. Львові на перехресті вул. Широка- вул. Доробок відбулась дорожньо-транспортна пригода /наїзд ТЗ на пішохода/ за участю автомобіля марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження і перебуваючи у реанімаційному відділенні лікарні помер [INFO] . За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди внесено відомості в ЄРДР № 12022141390000863 від 26.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та 28.02.2023 року прийнято постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення /а.с.14-16/. Зі змісту даної постанови вбачається, що причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди став факт виходу пішохода на смугу руху автомобіля марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер [NUMBER] на такій відстані, на якій водій [PERSON] був позбавлений можливості уникнути наїзду шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, а отже в діях водія [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і кримінальне провадження підлягає закриттю. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] /а.с.13/. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є братом померлого [PERSON] /а.с.11, 12/. Згідно відповіді від 17.03.2023 року ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» внаслідок факту загибелі [PERSON] у ДТП відшкодувала на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 80400,00 грн. /а.с.17/. Із змісту ч. 2 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Водночас, відповідач просить суд про відмову у задоволенні позову, а не про зменшення розміру відшкодування. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Так, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Як вбачається із наданих відповідачем суду копій доказів, автомобіль марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві власності ІП «Кока-Кола БЕВЕРІДЖИЗ Україна ЛІМІТЕД», що стверджується Свідоцтвом про реєстрацію ТЗ № [NUMBER] . [PERSON] з 08.05.1997 року працює в ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» та за ним закріплене службове авто марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер [NUMBER] згідно акту прийому-передачі від 20.02.2019 року, що стверджується довідкою від 25.07.2023 року. Таким чином, суд приймає до уваги покликання сторони відповідача на те, що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, що є підставою для відмови у позові. Водночас, відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Матеріали справи не містять відомостей, що позивач [PERSON] проживав разом із своїм братом [PERSON] , був пов`язаний з ним спільним побутом та брати мали взаємні права та обов`язки у розумінні ст. 3 СК України, як і не містять відомостей, що позивач перебував на утриманні свого брата. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окрему, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Таким чином, позивач [PERSON] у розумінні ст. 1168 ЦК України, не відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю брата - [PERSON] . Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови у позові. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Стороною відповідача заявлено про стягнення із позивача понесених судових витрат на правову допомогу, однак не виконано вимоги ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається із змісту позовної заяви на виконання п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України вказано, що попередній розрахунок судових витрат на правничу допомогу складає 10000,00 грн. та вказано, що докази таких будуть надані суду у порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України. Беручи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено повністю, відповідач не подав доказів про розмір витрат у зв`язку із розглядом справи, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат між сторонами.

Outcome: dismissed