Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

03.05.2023 позивач АТ Комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 86 883,14 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.03.2019 [PERSON] уклала з АТ Комерційний банк "Приватбанк" кредитний договір №HMX4GA0040300003 на суму 204 805,50 грн. терміном до 06.03.2024. За умовами договору погашення заборгованості відбувається щомісячно. АТ Комерційний банк "Приватбанк" своєчасно надав [PERSON] у розпорядження кошти в сумі 204 805,50 грн., проте відповідачка в порушення умов договору не виконує свої забов`язання з повернення кредиту. 10.06.2022 [PERSON] було направлено лист-вимогу щодо усунення порушень договору, яку відповідачка отримала, але протягом 60 днів не вжила заходів щодо усунення порушень. Таким чином, станом на 13.04.2023 у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором №HMX4GA0040300003 в розмірі 86 833,14 грн., з яких 79780,29 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7052,85 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Ухвалою судді від 12.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Представник позивача АТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з`явився, в поданій заяві, просив розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, не скористалась своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 06.03.2019 року між [PERSON] та АТ Комерційним банком "Приватбанк" укладено договір про іпотечний кредит №HMX4GA004030000 (далі-Договір), за умовами п.1.1. якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кошти в сумі 201 000 гривень на ціль - споживчий кредит під заставу нерухомості та 3 805,5 гривень на сплату страхових платежів під 20,9 відсотків річних. Пунктами 1.2., 2.3 Договору передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кошти не пізніше 06.03.2024 року; до 06 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення Договору здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки, у розмірі визначеному згідно Графіку погашення кредиту. Згідно пункту 5.2.4 Договору кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором, зокрема, прострочення сплати чергового платежу та відсотків за користування кредитом понад трьох місяців. Банк надавши відповідачці кредит, свої зобов`язання повністю виконав, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] . Таким чином, між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з договору споживчого кредиту, передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. З наданого банком розрахунку встановлено, що заборгованість [PERSON] за даним кредитним договором станом на 13.04.2023 рокустановить 86 833,14 грн., з яких 79780,29 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7052,85 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Із наведеного розрахунку та змісту позовної заяви вбачається, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачкою умов договору, представник позивача просить стягнути дану заборгованість із відповідачки, шляхом достроково повернення кредиту. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбавляє, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів". З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України "Про захист прав споживачів". Відповідно до п.1-1, 11 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Положеннями ч. 4 ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. З наданої представником позивача суду виписки по рахунку вбачається, що відповідачка отримала та користувалась кредитними коштами банку згідно укладеного Договору про іпотечний кредит № №HMX4GA004030000. Проте, умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 06.06.2022 р. у неї виникла заборгованість перед банком. 06.06.2022 позивачем було направлено [PERSON] вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості у зв`язку з простроченням сплати чергових платежів більше ніж три місяці (а.с.11-12), однак в строк 60 днів вказана вимога не виконана, що надає право позивачу на звернення до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту згідно узгоджених умов Договору, викладених у п.5.2.4.. Означений договір є чинним та таким, що підлягає виконанню. Отже, в ході розгляду справи встановлено, що станом на 13.04.2023 року у [PERSON] внаслідок порушення зобов`язання за умовами договору споживчого кредиту наявна заборгованість перед позивачем в сумі 86 833,14 грн., розмір заборгованості відповідачем не спростовано, вона не скористалась своїм процесуальним правом та не подала відзиву на позов, така заборгованість підлягає стягненню на користь позивача в межах вказаної суми. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог.

Outcome: approved