Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві вказала, що з відповідачем по справі шлюб зареєстрували 27.10.2016 року у Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1542. Від подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивачка зазначила, що сімейне життя не склалося у зв`язку з тим, що сторони перестали розуміти одне одного, ведуть різні бюджети, шлюбні відносини не підтримують, разом не проживають, шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, призначення строку для примирення є недоцільним. Позивачка подала заяву про розгляд справи в її відсутність, вимоги позову підтримала, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище " [PERSON] ". Відповідач електронною поштою надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позову. Дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.10.2016 року у Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1542. Від подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивачка та не спростовує відповідач, сімейне життя сторін не склалося у зв`язку з тим, що вони перестали розуміти одне одного, ведуть різні бюджети, шлюбні відносини не підтримують, разом не проживають, шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, призначення строку для примирення є недоцільним. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, визнання позову, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер і його необхідно розірвати, тож позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved