Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

У червні 2022 р. позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути заборгованість розмірі 5527,16 дол. США, що в еквівалентті за курсом НБУ становить 156 117,60 грн., а також судовий збір у розмірі 2481,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № 387/-Ф/08 від 21.08.2008 року з ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК", [PERSON] отримала кредит у розмірі 50 000,00 доларів США із кінцевим терміном повернення коштів 20.08.2015 року. Виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено договором поруки, укладеним 21.08.2008 р. з [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитором було подано позов до суду, який рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17.06.2011 р. задоволено та стягнуто кредитну заборгованість. Однак, фактично заборгованість погашена не була, а рішення суду не виконано, у зв`язку з чим позивач просить стягнути 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у відповідності до норм ст. 625 ЦК України. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.08.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив від відповідачів не надходив. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Щодо позовної давності зазначив, що вона не пропущена, ураховуючи карантинні обмеження та зупинення перебігу позовної давності. Представник відповідача 2 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, вважає його необґрунтованим. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] укладений кредитний договір № 387/Ф-/08 від 21.08.2008 р., згідно з умовами якого [PERSON] отримала кредит у сумі 50 000,00 дол. США на строк з 21.08.2008 р. по 20.08.2015 р. із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 13,5 % річних. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] укладено Договір поруки № 387/Ф/08-Р від 21.08.2008 року. Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором банком прийнято в заставу транспортний засіб марки Tayota Camry, 2008 року випуску, на підставі договору застави від 21.08.2008 р., що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., номер за реєстром 6680. Позичальник свої зобов`язання за договором виконав не належним чином. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17.06.2011 р. у справі з ун. № 2-398/11, позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» ) - 61 412,86 дол. США та 15 000 грн. пені за прострочення виконання зобов`язання. 17.06.2011 р. на виконання зазначеного рішення видано виконавчі листи. Згідно виписки клієнта АБ «УКРГАЗБАНК» [PERSON] заборгованість за кредитним договором у останнього у розмірі 5 527,16 дол. США не погашена. У звязку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору та рішення суду, що підтверджується виписками по рахунках, відповідно до ст. 625 ЦК України Банк має право вимагати від Позичальника/Боржника сплатити три проценти річних від простроченої суми, а саме: заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 31.01.2019 р. по 01.02.2022 р. (включно) складає 5 527,16 дол. США. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та трьох процентів річних аж до повного виконанню грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, наявність судового рішення про стягнення боргу за договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього кодексу, за весь час прострочення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому, відповідачем жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Враховуючи вищенаведене та те, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 17.06.2011 року у цивільній справі № 2-398/11 станом на день розгляду даної справи не виконане, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 31.01.2019 року по 01.02.2022 року у розмірі 5 527,16 дол. США. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 481,00 грн. На підставі викладеного, ст. 525, 526, 527, 625 ЦК України,

Outcome: approved