Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

13 червня 2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до АТ «Банк земельний капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що 22.06.2016 року АТ «Банк земельний капітал» та ТОВ «Миргород-торг» було укладено кредитний договір №001-2016 у розмірі 30 000 000,00 грн з кінцевим строком погашення 21.06.2021 року. У забезпечення даного зобов`язання 22.06.2016 року між АТ «Банк земельний капітал» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого позивач передав Банку в іпотеку будівлю- торговий центр загальною площею 5 848,5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В подальшому позивачу стало відомо про те, що 13.07.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. вчинено виконавчий напис № 1299 яким звернуто стягнення на предмет іпотеки з метою стягнення боргу у сумі 14517538,88 грн. Вказує, що при видачі відповідного виконавчого напису нотаріус не перевірив безспірність заборгованості. Враховуючи наведене, прохав визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Католікян М.О. від 29.06.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.28, том 1). У встановлений судом строк представником відповідача подано відзив, у якому він заперечив позовні вимоги, зазначивши, що позивач достеменно був обізнаний про факт вчинення виконавчого напису а також про наявність виконавчого провадження по його примусовому виконанню. Окрім того, зауважив, що позивач вказуючи на порушення приватним нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, не конкретизує в чому полягають такі порушення. Зобов`язання, забезпечене іпотекою, наразі виконане, іпотека припинена, Банк направив заяву приватного нотаріуса про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме про зняття заборони та припинення іпотеки. Сам факт погашення заборгованості за кредитним договором свідчить про відсутність спору з приводу заборгованості, щодо якої вчинено виконавчий напис. Вважав, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свої прав. Заперечував з приводу заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу, вважаючи їх необґрунтованими та надмірними. Враховуючи наведене, прохав у задоволенні позову відмовити (а.с.43-50, том 1). Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Католікян М.О. від 01.08.2022 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.73). Представником позивача, адвокатом Галдецьким Я.А. було подано письмові пояснення, де зауважено, що позивач обрав належний спосіб захисту. Зауважує на тому, що відсутні належні докази вручення позивачу претензії-вимоги, як передумови для правомірного вчинення виконавчого напису. Окрім того, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис за відсутності розрахунку заборгованості. Враховуючи наведене, представник позивача прохав задовольнити позовні вимоги та розподілити судові витрати (а.с.104-106, том 1). Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2022 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті (а.с.117, том 1). Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2023 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області (а.с.242, том 1). 22.05.2023 року цивільна справа передана в провадження судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Городівського О.А. (а.с. 1 том 2). В судове засідання позивач не з`явився, його представник, адвокат Галдецький Я.А. позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними у справі доказами. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. у судове засідання не з`явився, до суд подав заяву в якій прохав здійснити розгляд справи у його відсутність. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору ТОВ «Миргород-торг» явку свого представника не забезпечили, причин неявки до суду не повідомляли. Заслухавши пояснення представник позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22.06.2016 року АТ «Банк земельний капітал» та ТОВ «Миргород-торг» було укладено кредитний договір №001-2016 у розмірі 30 000 000,00 грн з кінцевим строком погашення 21.06.2021 року (а.с.10-23, том 1). У забезпечення даного зобов`язання 22.06.2016 року між АТ «Банк земельний капітал» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого позивач передав Банку в іпотеку будівлю- торговий центр загальною площею 5 848,5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] .(а.с.7-9, том 1) 13.07.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. вчинено виконавчий напис № 1299 яким звернуто стягнення на предмет іпотеки з метою стягнення боргу у сумі 14517538,88 грн. (а.с.6, том 1) Позивач вказує, що при видачі відповідного виконавчого напису нотаріус не перевірив безспірність заборгованості. Надаючи оцінку доводам сторін та долученим до справи доказам, суд зауважує наступне. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року. Так, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, у відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 травня 2018 року по цивільній справі № 320/8269/15-ц, для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підставою вчинення оскаржуваного виконавчого напису стала заборгованість за кредитним договором №001-2016 від 22.06.2016 року. Погасити відповідну заборгованість пропонувалося за рахунок майна, яке було предметом іпотеки. Для суду є очевидним, що сума заборгованості за кредитним договором зазначена у виконавчому написі не відповідає дійсному розміру заборгованості за кредитом. При вчиненні даного виконавчого напису, нотаріус включив у загальний розмір заборгованості нарахування за договором іпотеки, який має похідний характер відносно основного зобов`язання. Суд наголошує, що «штрафні санкції за невиконання п. 2.1.6 Іпотечного договору» у розмірі 2 188 570,00 грн не випливають з основного зобов`язання (кредитного договору), тому включення відповідних сум до загальної заборгованості за кредитним договором є безпідставним. Окрім того, суд вважає слушними доводи позивача про порушення порядку повідомлення [PERSON] з наявними до нього претензіями щодо погашення заборгованості за кредитним договором. З матеріалів, що були подані приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не вбачається отримання [PERSON] відповідних претензій. Суд зауважує, що долучені роздруківки з сайту Укрпошти щодо трекінгу поштового повідомлення не є достатнім підтвердженням факту отримання листа. На переконання суду, належним підтвердженням отриманням листа з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором є відповідна розписка про отримання рекомендованого листа. Суд вважає, що лише вказаний спосіб ознайомлення іпотекодавця з вимогами іпотекодержавтеля є належним, адже в питаннях про потенційне позбавлення власності іпотекодавець має гарантії від свавільного втручання у мирне володіння майном на підставі Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. З огляду на відсутність достеменного підтвердження отримання [PERSON] листа з вимогами Банку про погашення заборгованості, висновок нотаріуса про дотримання іпотедержателем вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» є передчасним, а вчинення виконавчого напису за таких умов не є невиправданим. Варті уваги також доводи сторін, висловлені в заявах по суті, про те, що станом на момент розгляду справи судом, основне зобов`язання виконане належним чином, тобто заборгованість по кредитному договору вже погашена. Враховуючи положення ст. 42 ЗУ «Про іпотеку» виконання основного зобов`язання унеможливлює подальшу реалізацію іпотечного майна. Втім, доказів того, що виконавче провадження по примусовому виконанню оспорюваного виконавчого напису, зараз закрите, суду не надано. Сторона позивача вбачає в існуванні виконавчого документу загрозу своїм майновим правам. Суд погоджується, що існування виконавчого документа, за зобов`язанням, яке є належним чином виконане, не є виправданим. Тому, суд вважає за можливе захистити право позивача, шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає подальшому виконанню. На підставі вищенаведеного позовні вимоги ґрунтуються на законі, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у справі складаються лише з витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн (а.с.31, том 1), котрі слід розподілити у відповідності до ст. 141 ЦПК України. З огляду на це, зважаючи на задоволення позову, судові витрати позивача слід покласти на відповідача по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved