Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] поштовим засобом зв`язку звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду у розмірі 18957,69 грн., моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн., а всього стягнути з відповідача на її користь 78957,69 грн., судові витрати покласти на відповідача. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.03.2021 року о 19-00 год. у м. Харкові по вул. Ахсарова, 11, [PERSON] , керуючи автомобілем Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER] , допустив на неї наїзд, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження з матеріальними збитками, про що складений протокол про адміністративне правопорушення, матеріали справи направлено для розгляду до суду. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.04.2021 р. по справі про адміністративне правопорушення №638/4019/21 провадження по справі відносно [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Однак, як зазначає позивач, хоча справа про адміністративне правопорушення й була закрита, однак з матеріалів справи вбачаються інші докази, які підтверджують повний склад адміністративного правопорушення з боку відповідача. Так, в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної події від 03.03.2021 р. зафіксовано факт наїзду на пішохода на [ADDRESS] в присутності [PERSON] та понятих [PERSON] та [PERSON] , поясненнями [PERSON] , в яких зазначено, що він знаходиться в стресовому стані та відмовляється надавати пояснення, схемою до протоколу огляду місця ДТП, в якій [PERSON] поставив свій підпис, що згоден з викладеним, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 119102 від 03.03.2021 р., в якому [PERSON] також своїм підписом погодився з фактом наїзду на пішохода. Не притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, довідкою про дорожньо-транспортну пригоду, протоколом про адміністративне правопорушення, висновком судової експертизи. Внаслідок вищезазначеної ДТП позивач втратила свідомість, отримала закриту черепно-мозкову травму, струс мозку з лікворо - гіпертензійним вестибуло-атактичними синдромами, отримала підкіряну гематому м`яких тканин тимяно потиличної області післятравматичний мірінгіт зліва та інше, що підтверджується медичними виписками. Внаслідок ДТП позивач знаходилась на лікарняному листі з 03.03.2021 р. по 02.04.2021 р., нею було витрачено на лікування 7503,94 грн., витрачено 3000,00 грн. на обслуговуючий персонал, міський транспорт та харчування, вона не отримувала заробітну плату в повному обсязі за березень та квітень 2021 року всього недоотримала заробітну плату в розмірі 5700,00 грн. внаслідок непрацездатності. Після погіршення стану здоров`я, нею ще витрачено на лікування, пов`язане з посттравматичним стресовими порушеннями, призначене лікарями з 21.04.2021 р. по час подачі позову до суду, 2753,75 грн., всього матеріальні збитки складають 18957,69 грн. На її претензію направлену до [PERSON] про відшкодування їй матеріальних та моральних збитків, яку останній отримав, відповіді він не надав. Після ДТП її стан здоров`я значно погіршився, вона постійно відчуває болі в серці, головні болі, підвищення тиску, порушення сну, неодноразово зверталась до терапевта, яким поставлений діагноз посттравматичний стресовий розлад (ІХС: дифузний кардіосклероз та ін.), також була госпіталізована до кардіологічного відділення міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги імені проф. О.І. Мещанінова з болями в серці, за грудиною, відчуттям нестачі повітря. Крім того, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в пережитому у ДТП переляку, нервовому стресі, моральних стражданнях та переживаннях за стан свого здоров`я, що підтверджується відповідними довідками невропатолога та психіатра, якими поставлений діагноз посттравматичне стресове порушення. Розмір суми моральної шкоди позивач оцінює в 60000,00 грн., оскільки таким є грошовий еквівалент фізичного болю та страждань, яких вона зазнала в результаті ДТП у зв`язку зі зміною нормального укладу життя, лікуванні, вимушена була звертались по допомогу до доньки, яка тратила свій час, гроші для того, щоб привезти їй ліки, їжу, відпрошуватися з роботи та інше, вона досі переживає страх при проходженні будь-якого пішохідного переходу, дороги, ці події повністю змінили її звичайний уклад життя. Коваль є власником автомобілю Hyundai Elantra, державний номер [NUMBER] , про наявність або відсутність в нього страхового полісу не повідомив, тому, вважає, що транспортний засіб не є застрахованим і відповідати за завдану шкоду повинен сам відповідач. В зв`язку з чим, просить суд її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на її користь 78957,69 грн. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують його заперечення проти позову, до суду не надав. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.11.2021 року відкрито провадження по справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №119102 від 10.03.2021 року, 03.03.2021 року 19 год. 00 хв. у м. Харкові по вул. Ахсарова, 11, водій керуючи автомобілем Hyundai, державний номер [NUMBER] , не надав перевагу в русі пішоходу, що рухався по пішохідному переходу, пішохід отримала тілесні ушкодження з матеріальними збитками. Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2021 року по справі №638/4019/21 (провадження № 3/638/1476/21) по адміністративному матеріалу відносно [PERSON] , про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, провадження по справі відносно [PERSON] [INFO] , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В постанові суду зазначено, що адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачене ст.\~124\~КУпАП наступає лише в тих випадках, коли має місце пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд чи іншого майна. В даному випадку транспортний засіб Hyundai, державний номер [NUMBER] пошкоджень не отримав, інформація щодо пошкодження інших транспортних засобів чи іншого майна відсутня, що підтверджується протоколом огляду місця дорожньо - транспортної події від 03.03.2021, а тому суд вважав, що в діях [PERSON] відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З пояснень [PERSON] від 03.03.2021 р., наданих в зв`язку з ДТП вбачається, що останній в зв`язку зі стресовим станом від пояснень відмовляється, готовий їх надавати пізніше. \~ \~ \~ \~Відповідно до посвідчення водія серії [NUMBER] [PERSON] є власником транспортного засобу Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER] . \~ \~ \~ \~З виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 10691 від 16.06.2021 р. вбачається, що [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні з 16.06.2021 р. по 25.06.2021 р., що також підтверджується листком непрацездатності серія АДЯ № 628251, була доставлена швидкою допомогою 16.06.2021 р. зі скаргами на давячі болі в серці, за грудиною, відчуття нестачі повітря, головними болями, задишкою та госпіталізована до кардіологічного відділення міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги імені проф. О.І. Мещанінова, де їй було поставлено діагноз: нестабільна стенокардія прогресіруюча, коронасклероз, повна блокада ЛНПГіса, ексудативно- фібринозний перікардит та інше. \~ \~ \~ \~Згідно виписки із медичної картки абмулаторного (стаціонарного) хворого від 19 серпня 2021 року [PERSON] встановлено повний діагноз: стан після перенесеної закритої ЧМТ, струсу головного мозку (03.03.2021) з лікворно - венозною дистензією, вестибуло - атактичним синдромом, синдромом вегетативної дисфункції, стан після забою м`яких тканин голови (03.03.2021), гіпертонічна ДЕП 11 ст., посттравматичне стресове порушення та інше. \~ \~ \~ \~З вищезазначеної виписки із медичної картки абмулаторного (стаціонарного) хворого від 19 серпня 2021 року вбачається, що [PERSON] знаходилась на лікуванні та лікарняному листі, вищезазначені порушення стану її здоров`я виникли в зв`язку з перенесеною нею травмою, яка сталася 03.03.2021 р., так як вона була збита автомобілем на пішохідному переході по вул. Ахсарова, 11. \~ \~ \~ \~З наданих позивачем доказів вбачається, що [PERSON] за період з 03.03.2021 року по час звернення до суду із цим позовом в зв`язку з отриманою травмою внаслідок ДТП витрачено на лікування 7503,94 грн., на обслуговуючий персонал, міський транспорт та харчування - 3000,00 грн., на лікування, пов`язане з посттравматичним стресовими порушеннями, - 2753,75 грн. Крім того, позивач в зв`язку з перебуванням на лікарняних листах не отримувала заробітну плату в повному обсязі за березень та квітень 2021 року, всього недоотримала заробітну плату в розмірі 5700,00 грн. Загальний розмір матеріальних збитків завданих позивачу внаслідок ДТП становить 18957,69 грн. Відповідно до довідок Харківського національного медичного університету № 199 від 30.04.2021, № 275/02 від 26.04.2021, [PERSON] працює на посаді ліфтера з 5 квітня 2011 року за основним місцем роботи в гуртожитку №5 та їй нарахована заробітна плата з листопада 2020 р. по квітень 2021 року у сумі 48149,36 грн. Відповідно до листків непрацездатності, [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні в період з 10.03.2021 р. по 03.04.2021 р.; на стаціонарному лікуванні у період з 03.03.2021 р. по 09.03.2021 р., з 16.06.2021 р. по 26.06.2021 р. З розрахункового листка за квітень 2021 р. по гуртожитку № 5 на ім`я [PERSON] ліфтера (ТН 1039), за квітень по спец. коштам усього нараховано 110,58 грн., усього утримано 21.58, аванс 40,00 грн., зарплата 49,02 грн., сума на руки 0,00 грн.; по гуртожитку за березень, квітень 2021 р. усього нараховано4486,31 грн., усього утримано 908,91 грн., аванс 1780,00 грн., зарплата 1797.40 грн., сума на руки 0,00 грн.; по лікарняним листам за березень, квітень 2021 р. усього нараховано 6176,56 грн, усього утримано 1204,44 грн., зарплата за квітень 2021 р. 4972,12 грн., сума на руки 0,00 грн. За змістом положень ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з\~ч.1\~ст.1166\~ЦК України\~майнова шкода,\~завдана неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю особистим\~немайновим правам\~фізичної або\~юридичної особи,\~а також\~шкода,\~завдана майну\~фіз-\~або юрособи,\~відшкодовується в\~повному обсязі\~особою,\~яка її\~завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Аналіз положень ст.ст.11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття справи про притягнення до адміністративної відповідальності або кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Судом не встановлено, а відповідачем не доведено тих обставин, що пішохід [PERSON] , яка отримала тілесні ушкодження внаслідок ДТП, яке мало місце 03.03.2021 року о 19-00 год. у м. Харкові по вул. Ахсарова, 11, передбачала, бажала чи свідомо допускала настання цього ДТП. Навпаки, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №119102 від 10.03.2021 року, протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 03.03.2021 року, схеми до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, вбачається, що відповідач керуючи автомобілем Hyundai, державний номер [NUMBER] , не надав перевагу в русі пішоходу, що рухався по пішохідному переходу. В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №119102 від 10.03.2021 року в поясненнях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення, [PERSON] особисто зазначено, що він з правопорушенням згоден. З огляду на викладене, в судовому засіданні належними та допустимими доказами доведено, що дії відповідача у даному випадку були неправомірними (протиправними) і саме цими неправомірними (протиправними) діями позивачу було завдано майнову шкоду, між цими діями, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками у вигляді завдання майнової шкоди є причинно-наслідковий зв`язок. Враховуючи те, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття справи про притягнення до адміністративної відповідальності відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд доходить висновку про те, що у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу матеріальну шкоду спричинену внаслідок його дій. Відповідачем належних та допустимих доказів в спростування позиції позивача суду не надано, своїм правом подачі відзиву на позовну заяву, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують його заперечення проти позову, він не скористався та до суду не надав. В зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 18957,69 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно зі статтями 15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач в своєму позові просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яку вона оцінює в 60000,00 грн. При цьому зазначає, що моральна шкода полягає в пережитому у ДТП переляку, нервовому стресі, моральних стражданнях та переживаннях за стан свого здоров`я, ця сума є грошовий еквівалент фізичного болю та страждань, яких вона зазнала в результаті ДТП у зв`язку зі зміною нормального укладу життя, лікуванні, вимушена була звертались по допомогу до доньки, яка тратила свій час, гроші для того, щоб привезти їй ліки, їжу, відпрошуватися з роботи та інше, вона досі переживає страх при проходженні будь-якого пішохідного переходу, дороги, ці події повністю змінили її звичайний уклад життя. З зазначеного позивачем вбачається, що протиправною поведінкою відповідача було порушено права позивача та завдано їй в зв`язку з цим душевних та фізичних страждань. Судом встановлено, що дії відповідача у даному випадку були протиправними і цими протиправними діями позивачу було завдано моральну шкоду, між цими діями, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок, однак, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоді у розмірі 20000,00 грн., що відповідає спричиненій моральній шкоді. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial