Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

02.02.2023 року до суду звернувся представник позивачів адвокат Миргородський В.П. із позовною заявою до відповідача про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на майно. У позовній заяві представник позивачів посилався на те, що [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 11 липня 2005 року, виданого Мар`ївською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області, належить 1/3 частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року, яке набрало законної сили 27 грудня 2022 року, належить право власності на 1/6 частку вказаного будинку в порядку спадкування за законом після смерті сина - [PERSON] , померлого [INFO] . [PERSON] на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 11 липня 2005 року, виданого Мар`ївською сільською радою Синельниківського іону Дніпропетровської області, належить 1/3 частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року, яке набрало законної сили 27 грудня 2022 року, відповідачу [PERSON] належить право власності на 1/6 частку вказаного будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] . Загальна площа вказаного житлового будинку складає 64,2 кв.м, житлова площа 37,7 кв.м, підтверджується копією технічного паспорту станом на 10 грудня 2022 року. У зазначеному житловому будинку проживають співвласники будинку позивачі - [PERSON] і [PERSON] . Також у будинку мешкають члени сім`ї позивача [PERSON] : - дружина [PERSON] , [INFO] ; - донька [PERSON] , [INFO] ; - син [PERSON] , [INFO] . Таким чином, у вказаному житловому будинку проживають 5 осіб - 2 співвласника будинку і 3 члена сім`ї одного із співвласників. Згідно з нормами, зафіксованими у Житловому кодексі України, на 1 члена сім`ї має припадати 13,65 метра квадратного загальної площі, а житлової - мінімум 9 кв.м. Отже, норма житлової площі на 5 осіб повинна складати мінімум 45 кв.м, а загальної площі 68,25 кв.м, тоді як житлова площа вищезазначеного житлового будинку складає 37,7 кв.м, а загальна площа - 64,2 кв.м, що не забезпечують позивачам і членам їх сім`ї мінімальний гарантований розмір загальної і житлової площі будинку. Як зазначалося вище, відповідачу [PERSON] на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року належить право власності на 1/6 частку вказаного будинку, і відповідно при її виділі йому повинно належати житлової площі вищезазначеного житлового будинку 6,2 кв.м, а загальної площі -10,7 кв.м, які є меншими, ніж передбачені нормами Житлового кодексу України. З урахуванням вказаних обставин позивачі вважають, що частка відповідача у спільному майні очевидно є незначною. і не може бути виділена в натурі, що є першою підставою для припинення його права на частку у спільному майні. Другою підставою для припинення права відповідача на частку у спільному майні є те, що спільне володіння і користування житловим будинком є неможливим. Цей факт підтверджується інформаційною довідкою щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 10 грудня 2022 року, згідно якої вказаний у позові житловий будинок не має відокремленого виходу, тому за технічними показниками не може бути поділений та виділений в окрему адресу. Представник позивачів зазначає, що припинення права відповідача на частку у спільному майні у даному випадку не завдасть істотної шкоди його інтересам. Так, згідно звіту про оцінку, складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 27 грудня 2022 року, дійсна вартість 1/6 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням обмежувальних умов і зроблених допущень, складає 22135,00 грн. без урахування ПДВ. Вказана грошова сума, необхідна для виплати відповідачу вартості його частки у спірному будинку, позивачами внесена на депозитний рахунок суду. Отже, з урахуванням того, що частка відповідача у спільному майні є незначною, у разі задоволення позову він отримає грошову компенсацію вартості належної йому 1/6 частки у будинку, а тому припинення його права на частку не завдасть відповідачу істотної шкоди. Також представник позивачів звертає увагу, що вказаний житловий будинок є єдиним житлом позивачів, іншого житла вони не мають, а розмір площі житлового будинку не забезпечує їм та членам їх сім`ї навіть гарантованого законом мінімального розміру житлової площі. В той же час відповідач [PERSON] протягом тривалого часу (більше 10 років) у вказаному житловому будинку не проживає, мешкає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Тобто відповідач [PERSON] забезпечений житлом і у позові не ставиться питання щодо позбавлення його права власності на частку майна, а йде мова про припинення його частки з виплатою відповідної компенсації її вартості. Отже, у даному випадку жодним чином права неповнолітнього відповідача не будуть порушені. Ухвалою суду від 09.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Також даною ухвалою було витребувано з\~Органу опіки\~та піклування\~Синельниківської міської\~ради письмовий висновок щодо можливості та доцільності припинення у [PERSON] , [INFO] , права спільної часткової власності на 1/6 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за умови виплати [PERSON] її вартості. Ухвалою суду від 06.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У сьогоднішньому судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні, у зв`язку із тим, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є неповнолітнім і не має у власності іншого житла, крім цього, а припинення права власності на спірне майно, яке є єдиним, що він успадкував після смерті свого батька, завдасть істотної шкоди його інтересам. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, рішення просили прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. Також на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, надали висновок Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради щодо неможливості та недоцільності припинення у [PERSON] , [INFO] , права спільної часткової власності на 1/6 частину житлового будинку за умови виплати дитині її вартості, затверджений рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №190/0/8-23 від 13.06.2023 року. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України та означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, що, по суті, є правом двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. За ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз чинного законодавства дає змогу дійти висновку, що законодавство захищає право власності осіб на їх майно, в тому числі, і право власності особи на частку у спільному майні від будь-яких посягань на нього та встановлює принцип недоторканності такого майна. Стаття 365 ЦК України все ж таки передбачає випадки припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Однак, підстави такого припинення є чітко визначені у вказаній статті, мають суворо враховуватись судом при розгляді такої категорії справ, а їх перелік розширенню не підлягає. Як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №328166400 від 05.04.2023 року, [PERSON] належить 1/6 частина спільної часткової власності будинку [ADDRESS] (а.с.70). Право власності відповідача на вказану частину житлового будинку підтверджується також рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2022 року, яке набрало законної сили 27 грудня 2022 року, відповідно до якого за [PERSON] , [INFO] , визнано право власності на 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] (а.с.17-18). Згідно звіту про оцінку, складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 27 грудня 2022 року, дійсна вартість 1/6 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням обмежувальних умов і зроблених допущень, складає 22135,00 грн. без урахування ПДВ (а.с.29-38). Зі змісту статті 346 ЦК України, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Аналіз рішень Верховного Суду України, ухвалених за наслідками розгляду цивільних справ за позовами про встановлення порядку володіння і користування майном, яке належить на праві спільної часткової власності, свідчить про наявність усталеної правової позиції щодо застосування ст. 365 ЦК України, відповідно до якої припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якої обставини з передбачених пунктами 1-3 ч. 1ст. 365 ЦК України, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Частіше умова про те, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членами його сім`ї трактується як забезпеченість співвласника іншим житлом. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11, від 15 травня 2013 року № 6-37цс13 та від 02 липня 2014 року № 6-68цс14. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі № 6-22505св09; постанова від 16 січня 2012 р. у справі № 6-81цс11), за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Дану правову позицію Верховний Суд України висловив у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, де роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Разом з тим, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном, про що йдеться в ухвалі Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі № 6-22505св09. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №328166400 від 05.04.2023 року, [PERSON] належить 1/6 частина спільної часткової власності будинку [ADDRESS] . Іншого майна у володінні відповідача немає. Однією із підстав позову було вказано, що спільне користування вказаним будинком є неможливим, так як відокремити частину будинку для самостійного проживання як окреме приміщення неможливо, що підтверджується інформаційною довідкою щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 10 грудня 2022 року, згідно якої вказаний у позові житловий будинок не має відокремленого виходу, тому за технічними показниками не може бути поділений та виділений в окрему адресу (а.с.24). Щодо цього суд зазначає, що представник позивачів помилково підміняє поняття неможливості користування приміщенням неможливістю виділення частки в натурі, і взагалі не зазначає, чому неможливе спільне володіння і користування майном, а також не надав жодних доказів, що відповідач своїми діями чинить перешкоди позивачам у володінні та користуванні спільним майном. Крім того, суд вважає інформаційну довідку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 10 грудня 2022 року недопустимим доказом, адже п.1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом №55 Міністерства з питань житлово-комунального господарства передбачено, що поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Також суд констатує, що у випадку задоволення вказаних позовних вимог, відповідачу буде завдана істотна шкода, оскільки жодних доказів наявності у нього іншого житла матеріали справи не містять, а тому останній може бути позбавлений єдиного належного йому житла, що є недопустимим, в розумінні гарантованого Конституцією України права особи на житло. У даній ситуації позивачі, на яких відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України покладений обов`язок довести суду ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог, згадані умови, зокрема відсутність істотної шкоди інтересам відповідача за умови припинення його права на частку у спільному майні та неможливість спільного володіння і користування житловим будинком не довели, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Посилання позивачів на те, що розмір частки відповідача є незначним, не може бути достатньою підставою для припинення права власності відповідача на зазначену частку, оскільки у разі задоволення позову буде порушено принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Таким чином, підстави для припинення права особи на частку у спільному майні, визначені ст. 365 ЦК України, в сукупності відсутні. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed