Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Шашликов Д.Г. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа - Приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бережний О.С., про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивує тим, що, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, серія ВЕО № 737651 рн. 1-1139 від 24 травня 2007 року, спадкоємицею майна [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: двохкімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , стала його дружина - [PERSON] , [INFO] . На підставі даного свідоцтва, [PERSON] зареєструвала право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15575912 від 14.08.2007 року. [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . 23 квітня 1994 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] . [PERSON] є спадкоємицею своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] . Маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті матері, а також здійснити реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , 30 березня 2022 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бережного О.С. із заявою про прийняття спадщини, з приводу чого була заведена спадкова справа № 19/2022 (номер у спадковому реєстрі 69222940) та передано [PERSON] витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 68749981 від 30 березня 2022 року. Проте, приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бережний О.С. роз?яснив [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на квартиру [ADDRESS] у зв?язку з тим, що на все нерухоме майно [PERSON] було накладено арешт. Після цього позивачка звернулась до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропет\-ровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з метою дізнатись інформацію щодо арешту, накладеного на все нерухоме майно її покійної матері. У Нікопольському ВДВС у Нікопольському районі Дніпропет\-ровської області ПМУ МЮ (м.Одеса) [PERSON] стало відомо про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження, на підставі якої було накладено арешт на все нерухоме майно її матері, була видана на підставі судового наказу по цивільній справі № 2-н-605/2010 за позовом ПАТ «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. У зв?язку з цим, 14.11.2022 року [PERSON] звернулась до Нікопольського міськрайонного суду із заявою про видачу копії судового наказу по цивільній справі № 2-н-605/2010. 30 листопада 2022 року Нікопольський міськрайонний суд повідомив наступне: перевіркою алфавітних покажчиків цивільних справ за 2010 рік встановлено, що цивільна справа за позовом ПАТ «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості була зареєстрована за № 2-н-605/2010. Проте, цивільна справа № 2-н-605/2010 - знищена у зв?язку зі спливом строків зберігання, відповідно до п.22 Інструкції з діловодства у місцевому загальному суді, Наказу ДСА України № 22 від 11 лютого 2010 року. Тому, надати копію судового наказу по вищевказаній справі у суду не було можливості. Більше того, відповідно до відповіді начальника відділення № 6 Криворізької філії АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 05 вересня 2011 року, вих. № 01-05/09/11, на заяву брата [PERSON] , [PERSON] , заборгованість по кредитному договору № 145-пк-2008 від 14 жовтня 2008 року, який був оформлений на [PERSON] , погашена у повному обсязі. Враховуючи вищенаведене, 21 лютого 2023 року [PERSON] звернулась до Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропет\-ровської області ПМУ МЮ (м.Одеса) із заявою про зняття арешту з квартири [ADDRESS] у зв?язку із відсутністю заборгованості по вищезгаданому договору. У відповіді Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропет\-ровської області ПМУ МЮ (м.Одеса) від 02 березня 2023 року № 17025 [PERSON] отримала відмову з тих підстав, що статтями 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна, проте, викладені [PERSON] у зверненні обставини не є підставою для зняття арешту з майна. Окрім цього, у відповіді Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропет\-ровської області ПМУ МЮ (м.Одеса) було зазначено, що, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що арешт за № 10164941 накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції б/п від 31 травня 2010 року. Виконавча служба повідомила, що, відповідно до вимог чинного законодавства, завершені виконавчі провадження підлягають знищенню після трирічного зберігання в архіві органу державної виконавчої служби. Беручи до уваги вищесказане, виконавча служба запропонувала [PERSON] звернутись з питання зняття арешту з майна, в порядку ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Тому, враховуючи вищевикладене, представник позивача просить суд зняти арешт з належного [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , майна, накладеного в рамках виконавчого провадження на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції б/н від 31 травня 2010 року, реєстраційний номер обтяження: 10164941 від 20 серпня 2010 року, реєстратор: Дніпропетровська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, код ЄДРПОУ: 35004297. А також зняти арешт з майна, яке належало на праві приватної власності померлій [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , накладеного в рамках виконавчого провадження, на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції б/н від 31 травня 2010 року, реєстраційний номер обтяження: 10165087 від 20 серпня 2010 року, реєстратор: Дніпропетровська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, код ЄДРПОУ: 35004297. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.32-33). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав. Третя особа - приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бережний О.С., будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав. Конверт, який був направлений за адресою його місця знаходження та перебування, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.37). Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, з урахуванням факту неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, серія ВЕО № 737651 рн. 1-1139 від 24 травня 2007 року, спадкоємицею майна [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: двохкімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , стала його дружина [PERSON] . На підставі даного свідоцтва, [PERSON] зареєструвала право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15575912 від 14.08.2007 року (а.с.8-9). [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с.10). 23 квітня 1994 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] (а.с.11). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є спадкоємицею своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). З метою отримання спадщини після смерті матері, позивачка 30 березня 2022 року звернулася до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бережного О.С. із заявою про прийняття спадщини, з приводу чого була заведена спадкова справа № 19/2022 (номер у спадковому реєстрі 69222940). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв`язку з накладеною забороною (арештом) на вищевказане майно. Тобто, враховуючи характер правовідносин, суд вважає, що між сторонами наявний спір про цивільне право, пов`язане з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлено власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі ст.ст. 15, 16, 392 ЦК України. Згідно ст.317, ч.ч.1, 2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В той же час, відповідно до ст.319 ч.ч.1, 2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлює ст.321 ч.ч.1, 2 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому, в силу ст.328 ч.1 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу №1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначено в п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Кечко проти України» (Заява №63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років (ч.1 ст.21 ЗУ «Про виконавче провадження»). У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (ч.5 ст.21 ЗУ «Про виконавче провадження»). Існування зареєстрованого обтяження відносно майна є незаконним і недоцільним, порушує право позивача на мирне володіння майном, а відтак, обтяження підлягають припиненню. Згідно з ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна може бути знятий тільки за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Вичерпний перелік підстав для зняття арешту безпосередньо державним виконавцем встановлений ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч.6 ст.61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Вчинення будь-яких дій безпосередньо державним виконавцем по завершеним виконавчим провадженням законодавством не передбачено. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №2/0301/806/11 зазначив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. У відповідності до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту у позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право та як наслідок оформити документи після смерті своєї матері позбавлена можливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та необхідність захисту їх права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Outcome: approved