Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

10.09.2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] через свого представника звернулися до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просив визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Молодняк Л.П. 26.04.2016р., реєстровий номер № 582 в частині зазначеного в договорі покупця - [PERSON] та вважати покупцем за цим договором - [PERSON] , а також витребувати від [PERSON] побутову техніку та меблі за наступним переліком: два кондиціонера торгової марки Panasonik (внутрішній блок CS-TZ20TKЕW, зовнішній блок CU- TZ20TKE) загальною вартістю - 11764,66 грн (4728,66 грн -вартість двох внутрішніх блоків, 7036,00 грн -вартість двох зовнішніх блоків); холодильник Bosch KGN39XI306, вартістю- 18899,00 грн (з НДС); посудомийну машину вбудована 60 см Hotpoint-Aris, вартістю 16599,00 грн.(з НДС); пральну машину LG F2J7HS8S, вартістю 15999,00 грн ( з НДС); варильну поверхню електричну Hotpoint-Ariston KID, вартістю 10199,00 грн (з НДС); духову шафу електричну Hotpoint -Ariston F14 854 С, вартістю 10085,00 грн(з НДС); витяжку декоративну Vetоlux TREVI 60 ВК(1000), вартістю 6159,00 грн (з НДС); електричний чайник Hotpoint-Ariston WK24E UPO, вартістю 1996,99 грн (з НДС); меблеві гарнітури (кухня і прихожа), загальною вартістю 41900,00 грн (з НДС), і повернути її позивачам, стягнути з [PERSON] на користь позивачів солідарно судовий збір у розмірі 2857,84 грн. Також разом з позовом було подано заяву про забезпечення позову. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2020 року справу було передано на розгляд судді Хоменко Д.Є. Ухвалою суду від 10.09.2020 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою від 23.09.2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Постановою Донецького апеляційного суду від 21.01.2021 року апеляційну скаргу представника позивачів залишено без задоволення. Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23.09.2020 р. залишено без змін. Ухвалою суду від 08.10.2020 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 23.10.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач визнав позовні вимоги повністю в частині визнання частково недійсним у частині покупця [PERSON] , укладений договір купівлі-продажу квартири, та вважати покупцем за цим договором [PERSON] . В обґрунтування своїх доводі зазначив, що він за наданою його батьком [PERSON] нотаріально посвідченою довіреністю, продавав його квартиру [ADDRESS] , так як його батько за станом свого здоров`я не міг самостійно займатись питанням продажу квартири. Він познайомився з майбутнім покупцем квартири [PERSON] через спільного знайомого [PERSON] . [PERSON] після огляду квартири повідомив, що його влаштовує розташування, стан квартири, запропонована вартість 110 000,00 грн. Крім того, [PERSON] повідомив, що не бажає тимчасово оформлювати нотаріально квартиру на себе у зв`язку з тим, що у нього триваючий сімейний конфлікт з дружиною. Він запропонував оформити з ним договір купівлі-продажу квартири в письмовій формі без нотаріуса. Далі, формально засвідчити договір купівлі- продажу квартири його батька, між ним та знайомою позивача [PERSON] у нотаріуса, яку він приведе у зазначений час для підписання. Відповідач погодився та 24.04.2016р. зустрів [PERSON] на квартирі, де він передав йому грошові кошти у сумі 110 000 грн., та написав йому відповідну розписку про продаж квартири та отримання від нього грошових коштів і передав йому ключі від квартири разом з правовстановлюючими документами на квартиру, та нотаріально посвідчену довіреність за якою він продавав квартиру батька. 26.04.2016 р. він прийшов до нотаріуса, де його чекав покупець - [PERSON] і його знайома - [PERSON] . Грошові кошти [PERSON] йому не передавала. Він віддав свій паспорт, іпн довідку, нотаріусу, і через деякий час вони всі повернулись до нотаріуса, який надав йому для підпису договір-купівлі продажу квартири його батька. Вважає, що договір купівлі-продажу квартири є фіктивним в частині покупця [PERSON] , оскільки по-перше, було введено в оману дружину позивача з метою приховування справжніх намірів учасників правочину від майбутнього розподілу майна подружжя між [PERSON] і [PERSON] а по-друге, наявність простої письмової угоди, складеної між ним та [PERSON] , по-третє, п. 2 оскаржуваного договору не відповідає фактичному розміру отриманих грошових коштів від позивача, а саме в розмірі 110 000,00 грн. та відсутність в п. 2 договору інформації від кого він отримав суму 55 000,00 грн готівкою при підписанні зазначеного договору, фактично [PERSON] не передавала йому грошових коштів ні в якій сумі (а.с. 106-107 том 1). Ухвалою суду від 18.11.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Молодняк Л.П., в задоволенні клопотання представника позивачів про витребування доказів відмовлено, в задоволенні клопотання представника позивачів про визнання поважними причин пропущення позовної давності для звернення до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння особи - відмовлено, долучено до матеріалів справи докази, надані представником [PERSON] . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020 року справу було передано на розгляд судді Корнєєвій В.В. Ухвалою суду від 02.12.2020 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. 14.12.2020 року від приватного нотаріуса Добропільського міського нотаріального округу Молодняк Л.П. надійшло пояснення на позовну заяву, в якому зазначила, що заявлені вимоги позову не визнає повністю, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне: 26.04.2016 р. вона як нотаріус дійсно посвідчила договір купівлі-продажу квартири, в якому сторонами були гр. [PERSON] та [PERSON] , за реєстровим номером 582, в якому перший виступав продавцем, друга - покупцем нерухомого майна. Нотаріусом дотримано всіх вимог законодавства, а саме змісту правочину, встановлено особи, що мали намір вчинити договір, дійсні наміри кожної із сторін, відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, проект договору сторони ретельно читали, та мали можливість задавати питання нотаріусу. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. [PERSON] своїм підписом також підтвердила свої наміри купити квартиру. У позовній заяві [PERSON] прямо стверджує, що вони з [PERSON] навмисно ввели в оману нотаріуса, і тому нотаріус вважає, що мова йде про порушення чинного законодавства за змовою декількох осіб. Повідомляє, що жодної норми закону підзаконних актів нею, як нотаріусом, під час посвідчення договору не порушено. Оскільки [PERSON] не визнана судом недієздатною, вона вважається такою, що відповідає за свої дії. [PERSON] та представник продавця самостійно, без примусу, підписали договір купівлі-продажу квартири, та таким чином підтвердили, що саме [PERSON] є покупцем квартири.(а.с. 130). В обґрунтування уточнених позовних вимог згідно заяви від 03.02.2021 року(а.с.148 том 1) представник позивача зазначає, що на початку 2016 року між позивачем та його дружиною - [PERSON] , погіршились сімейні відносини, у зв`язку з чим вирішувалось питання про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя. З метою приховати від своєї дружини та в майбутньому від розподілу майна подружжя своє майбутнє житло і побутове домашнє знаряддя в придбану квартиру, домовився зі своєю знайомою [PERSON] тимчасово на час вирішення питання про розлучення оформити договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] на неї. Потім [PERSON] повинна була надати позивачу довіреність на відчуження зазначеної квартири на його розсуд, на що вона погодилась. Грошові кошти за квартиру сплатив саме він представнику продавця [PERSON] , який діяв в інтересах продавця [PERSON] , 1934 р.н., на підставі довіреності. Представник продавця [PERSON] , написав йому відповідну письмову розписку 24.04.2016 року про те, що він отримав від позивача суму у розмірі 110000,00 грн. в рахунок оплати за продану квартиру. Оформлення оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири між продавцем [PERSON] (представником продавця [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] у нотаріуса відбулося 26.04.2016 р. Після цього 03.11.2016р. відповідач [PERSON] , з дозволу позивача [PERSON] , тимчасово перереєструвала своє місце перебування з м. Волновахи Донецької області, де їй належить 1/3 частки квартири [ADDRESS] на адресу тимчасово оформленої на неї вищезазначеної квартири в м. Добропілля у зв`язку з тим, що реєстрація в м. Волноваха, яка відноситься до «сірої зони», «зони розмежування» з тимчасово неконтрольованої(окупованою) територією ДНР, негативно впливає на її працевлаштування, оформлення позики (кредитів) та ін. Окрім того, в якості компенсації за її реєстрацію в квартирі відповідач погодилась сплачувати комунальні послуги, що [PERSON] і робила в подальшому. З 10.11.2017 р. по жовтень 2018 р. позивач [PERSON] почав за власні грошові кошти робити ремонт, тому що квартира була в занедбаному стані, без меблів. З моменту придбання зазначеної спірної квартири і до закінчення ремонту в квартирі ніхто не проживав. 16.03.2018р. за раніше обумовленою домовленістю відповідач оформила на позивача [PERSON] довіреність, засвідчивши її у приватного нотаріуса Добропільського міського нотаріального округу Донецької області І. Шиманського на продаж позивачем вищезазначеної квартири, за ціну та на умовах на свій розсуд, строк дії довіреності на 10 років. Відповідач [PERSON] почала користуватись квартирою з грудня 2018 року. В період з квітня 2018 р. по лютий 2020 р. позивач придбав до квартири побутову техніку та меблі, що підтверджується відповідними квитанціями. Для розрахунку за придбану побутову техніку в ТОВ «КомфіТрейд», позивач оформив кредитний договір № 2019688953 в Акціонерному товаристві «ОТП БАНК» 20.07.2018 р. Навесні 2020 року, стосунки між позивачем та його дружиною - [PERSON] налагодились та вони відмовились розривати шлюб, вирішивши зберегти свою сім`ю. Після чого, позивач вимагав від відповідачки переоформити квартиру на нього, але вона відмовилась. [PERSON] забрала в нього оригінал вищевказаної довіреності та відмовилась повертати побутову техніку і меблі, які ним були придбані і знаходяться в зазначеній квартирі.16.10.2020 р.відповідачка після звернення позивача до суду з позовом скасувала довіреність на право розпорядження спірною квартирою, яку надавала йому 18.03.2018р. Враховуючи, що договір було укладено тільки для виду з метою приховання квартири від розподілу в майбутньому, просить визнати частково недійсним у частині покупця [PERSON] , укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області 26.04.2019р., реєстровий номер № 582 та вважати покупцем за цим договором [PERSON] . Витребувати від [PERSON] побутову техніку та меблі за наступним переліком:два кондиціонери торгової марки Panasonik(внутрішній блокCS-TZ20TКEW, зовнішній блок СU - TZ20ТКE) загальною вартістю 11764,66 грн. (4728,66 грн -вартість двох внутрішніх блоків, 7036,00 грн -вартість двох зовнішніх блоків); холодильник Bosch KGN39XI306, вартістю- 18899,00 грн (з НДС); посудомийну машину вбудовану 60 см Hotpoint-Aris, вартістю 16599,00 грн.(з НДС); пральну машину LG F2J7HS8S, вартістю 15999,00 грн ( з НДС); варильну поверхню електричну Hotpoint-Ariston KID, вартістю 10199,00 грн (з НДС); духову шафу електричну Hotpoint -Ariston F14 854 С, вартістю 10085,00 грн(з НДС); витяжку декоративну Vetоlux TREVI 60 ВК(1000), вартістю 6159,00 грн (з НДС); електричний чайник Hotpoint-Ariston WK24E UPO, вартістю 1996,99 грн (з НДС); меблеві гарнітури (кухня і прихожа), загальною вартістю 41900,00 грн (з НДС), та повернути її [PERSON] та [PERSON] , і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 4172,64 грн (а.с. 148-156). 27.01.2021 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про забезпечення позову. Ухвалою суду від 28.01.2021 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. 18.02.2021 року представником позивачів було подано апеляційну скаргу. Постановою Донецького апеляційного суду від 26.05.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.01.2021 року скасовано. Заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково та забезпечено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом заборони [PERSON] відчужувати нерухоме майно - 1/2 частину квартири, загальною площею 47,7 квадратних метрів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 901115814115, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві спільної часткової власності. Ухвалою суду від 22.04.2021 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначив, що строк позовної давності потрібно рахувати з весни 2020 року, коли [PERSON] забрала довіреність у позивача, і саме з цього часу потрібно відраховувати строк, вважає, що строк позовної давності позивачами не пропущено. В судовому засіданні позивач [PERSON] зазначила, що з [PERSON] вона знайома з 2012 року. Спочатку у них з [PERSON] були ворожі відносини, т.я. вона знала, що вона зустрічається з її чоловіком, але щоб зберегти сім`ю їй прийшлось подружитися з [PERSON] . Зазначила, що їй відомо, що її чоловік купив квартиру, але оформив її на [PERSON] , яка оформила на її чоловіка на 10 років на розпорядження даною квартирою, але потім через деякий час вона її порвала. Після того як зробили ремонт в квартирі в 2018 році [PERSON] постійно почала проживати в ній. Її чоловік робив ремонт, покупав побутову техніку, це їй відомо зі слів самої [PERSON] , вона неодноразово приходила до [PERSON] в гості в цю квартиру і вона їй сама про це розказувала.Чоловік витрачав на [PERSON] спільні кошти, але її не питав, рішення по фінансовим питанням приймає її чоловік. Чоловік пояснив чому він оформив квартиру на [PERSON] , сказав, що якщо б оформив на себе то вона б дізналася про це. Відносини між її чоловіком та [PERSON] тривали близько 10 років та вона за ними спостерігала, і спочатку [PERSON] проживала з дозволу чоловіка на їх квартирі по [ADDRESS] . Вона не вірить, що у [PERSON] були гроші для придбання квартири і що їй гроші позичали її рідні, так як її чоловік давав [PERSON] гроші, а вона їх відправляла своїм рідним, батько [PERSON] п`яниця та у нього не було грошей щоб надати доньці, а у брата також не було грошей, він навіть не дав гроші на операцію. Позивач [PERSON] також додала, що її чоловік і її не ображав, давав гроші на утримання родини, в той час як зустрічався з [PERSON] .. Свідок [PERSON] зазначив, що займається ремонтами, і приблизно восени 2017 року [PERSON] зателефонував йому та попросив подивитися квартиру за адресою: [ADDRESS] , та зробити там ремонт. В зазначеній квартирі для проживання жодних умов не було, було багато сміття, на стінах, стелі був грибок та пліснява, не було жодної комунікації. Окрім того, зазначив, що вже не перший раз робить ремонт за проханнями позивача на різних об"єктах. Так між ним та [PERSON] було укладено договір на ремонт (обробку) квартири. [PERSON] з ним зустрічався та вони обговорювали кількість,вартість матеріалу, який необхідно придбати. Він встановлював телевізори, холодильник, але не пам`ятає якої марки була техніка, кондиціонери встановлювали інші особи. Під час ремонту в квартирі ніхто не проживав. Гроші за ремонт передавав [PERSON] або його бухгалтер. Документи, які він приніс до суду надав йому [PERSON] . В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Карамян Е.Ф. заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що позивачами пропущено строк позовної давності, так як в 2016 році позивачу було відомо, що відповідач [PERSON] та [PERSON] нібито уклали фіктивний договір, а звернувся позивач до суду лише в 2020 році. Позивач уже звертався з заявою про поновлення строків позовної давності, але ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18.11.2020 року по цій же справі, але під головуванням судді Хоменка Д.Є., йому було відмовлено в поновленні пропущених строків позовної давності. Також немає доказів того, що договір є фіктивним. До матеріалів справи долучено договір, який нотаріально посвідчений та згідно пояснень нотаріуса, наданих в судовому засіданні, при його укладенні жодних порушень вона не побачила. Окрім того, відповідач [PERSON] підтверджує, що вона особисто за свої кошти, які вона відкладала та їй дали її батьки, купила дану квартиру. Окрім того, зазначеного в позиві майна квартирі [PERSON] не має та ніколи не було. Ремонт в її квартирі робив знайомий [PERSON] , а іноді і він приймав участь в ремонті, так як допомагав їй. Ніякого договору про ремонт квартири не укладали, ремонт робився на дружніх відносинах. Про те, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зустрічаються знала жінка [PERSON] . Через деякий час позивач почав піднімати руку на [PERSON] і вони розірвали свої відносини. [PERSON] потім їй сказав, що вона пожаліє про розрив їх відносин і в цій квартирі жити не більше буде, після чого звернувся до суду. Стосовно довіреності про якузазначає в позові позивач, [PERSON] може пояснити, що оформила довіреність на [PERSON] , він пообіцяв їй знайти більш комфортабельну квартиру, але для цього потрібно продати цю квартиру, і оскільки вони перебували у відносинах і вона довіряла йому, тому оформила довіреність на нього, а коли вона зрозуміла, що [PERSON] хоче її обдурити, вона забрала у нього довіреність і анулювала її у нотаріуса. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , за власні кошти у [PERSON] . З того часу вона робила ремонт та їй в цьому допомагав позивач [PERSON] . Вона також знайома з дружиною [PERSON] - [PERSON] , так як працювали разом та дружили з 2011р. по 2020 р. В 2017 році почали зустрічатися з [PERSON] , але як тільки вона вирішила припинити стосунки із [PERSON] , він почав їй погрожувати. Грошей [PERSON] їй ніяких не давав, вона і так достатньо заробляла. Окрім того, її брат подарував їй на день народження 60000 грн, та у неї було 50000 грн. [PERSON] допомагав їй шукати підходящу квартиру і якось запропонував їй цього продавця квартири. Вона передала [PERSON] 110000грн і він самостійно відвозив гроші продавцю за два дні до оформлення договору та взяв з нього розписку на своє ім`я, про що раніше їй не було відомо, але під час укладання договору продавець не заперечував проти оформлення угоди на неї. При укладанні договору [PERSON] не був присутній у нотаріуса. Нотаріус роз`яснила хто покупець, хто продавець та наслідки укладання угоди. Все, що знаходиться в неї в квартирі вона купила за свої кошти.Оскільки вона нікого не знала в цьому місті попросила [PERSON] , з яким вона зустрічалася, їй допомогти. Інколи [PERSON] прохав [PERSON] , щоб той замінив замок, виніс сміття, встановив меблі, але вона з ним самостійно розраховувалась. Вона періодично з`являлась в квартирі в 2017 році, контролювала проведення ремонтних робіт, так як квартира була в зруйнованому стані та потребувала капітального ремонту, ремонт розпочався в листопаді 2017 року. Постійно вона почала проживати в квартирі з грудня 2018 року. Їй було відомо, що [PERSON] не збирається розлучатись та його дружина знала про їх відносини, так як вони разом із нею їздили відпочивати. Знімала квартиру в м. Дніпро на час ремонту квартири, але коли закінчився ремонт в квартирі вона переїхала жити до власної квартири. [PERSON] з нею постійно не жив, а проживав разом зі своєю дружиною, з нею він лише "зустрічався". В судовому засіданні приватний нотаріус Молодняк Л.П. зазначила, що вона мало, що пам`ятає стосовно укладання спірного договору, так як пройшов великий проміжок часу, але при укладення договору купівлі-продажу квартири [PERSON] та [PERSON] не були присутні. [PERSON] діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] , з ким була [PERSON] вона не пам`ятає. Сторони підтвердили, що вони розрахувались повністю при складанні договору купівлі-продажу. В той час мова не йшла про те, що [PERSON] за когось придбала квартиру і вона не казала, що купує квартиру для [PERSON] . Також не було розмови про приховану угоду. Суд, заслухавши думки сторін по справі, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків: Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 26.04.2016 р. [PERSON] , 1934 р.н., за якого по довіреності, посвідченій 05.04.2016 року [PERSON] , приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу за реєстровим №478, діяв Єрьоменко Олександр Володимирович продав [PERSON] в особисту приватну власність та спільну часткову власність 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Згідно п.2 договору продаж квартири вчинено за 55000,00 грн (а.с. 23-25). Окрім того, право власності відповідача [PERSON] на вищезазначену квартиру підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 40-42). Таким чином, в судвоому засіданні встановлено, що власником спірної квартири є відповідач [PERSON] . Згідно довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, [PERSON] за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року отримала дохід в розмірі 51392,65 грн (а.с. 111). З акту від 21.10.2020 року вбачається, що [PERSON] з січня 2017 року, самостійно, та на час складання акту проживає за адресою: [ADDRESS] , без чоловіка (не заміжня) та дітей (а.с. 112). Позивач [PERSON] зазначає, що дійсним власником спірної квартири є саме він, оскільки саме він платив кошти за її купівлю продавцю, на підтвердження чого надав копію розписки. Згідно копії розписки від 24.04.2016 р. [PERSON] отримав від [PERSON] 110000,00 грн в рахунок оплати за продану квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні суду повідомила, що передавала гроші продавцю квартири через [PERSON] , з яким зустрічалася та якому через це довіряла, а розписку [PERSON] отримав від [PERSON] обманом, і це підвтерджується наступними діями [PERSON] , який 24.04.2016 року, будучи представником продавця, без будь-яких умов та застережень переоформив на неї спірну квартиру. Позивач [PERSON] зазначає, що придбав речі в спірну квартиру, на підтвердження чого надав суду відповідні документи. Згідно копії кредитного договору № 2019688953 від 20.07.2018р., укладеного між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] , позивач оформив в банку кредит на загальну суму 50270,00 грн (а.с. 27-31).Також позивачем на підтвердження купівлі спірної побутової техніки та меблів було надано до суду копії видаткових накладних, чеків на сплату товарів та квитанції до прибуткового касового ордеру (а.с. 34-38). В той же час, відповідач [PERSON] зазначає, що придбаної по кредитому договору побутової техніки в спірній квартирі немає. Позивачем на підтвердження знаходження в квартирі відповідача [PERSON] належної йому побутової техніки, придбаної в кредит, не надано жодного належного та допустимого доказу. Показання свідка [PERSON] та жінки позивача [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки жожен із них не повідомив суду про те, яка саме побутова техніка була в квартирі відповідача [PERSON] . Згідно копій\~повідомлень з\~Головного управління\~ДПС у\~Донецькій області,\~загальна сума\~доходу за\~звітній період\~2015\~р.\~ [PERSON] \~становить 997000,00\~грн,\~за 2016\~рік \~985000,00\~грн,\~за 2017\~рік -\~997000,00\~грн,\~за 2018\~рік \~-\~998360,00\~грн,\~за 2019\~рік -998640,00\~грн,\~за 2020\~рік \~717525,00\~грн (а.с. 213-218). З копії довіреності від 16.03.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю., вбачається що [PERSON] уповноважила [PERSON] продати належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] за ціну та на умовах на свій розсуд (а.с. 26). В судовому засіданні [PERSON] показала, що хотіла поміняти свою квартиру на більш кращу і попросила [PERSON] цим зайнятися, на що він погодився, підшукав підходящу квартиру , зазначивши, що потрібно продати квартиру [PERSON] для цього, на що вона погодилася і оформила таку довіреність , а коли зрозуміла, що [PERSON] хочеїї обманути забрала у нього цю довіреність та анулювала її у нотаріуса.Слід також звернути увагу на той факт, що довіреність [PERSON] на продаж квартири оформила на [PERSON] в березні 2018 року, тобто майже через 2 роки після придбання спірної квартири, що спростовує доводи позивача [PERSON] про те, що була домовленість між ним та [PERSON] про тимчасове оформлення квартири на неї для вирішення питання про розлучення із жінкою позивача. Позивач [PERSON] зазначає, що саме за його кошти проводився ремонт в квартирі [PERSON] і надає договір від 10.11.2017 року між [PERSON] та [PERSON] на ремонт квартири. Відповідно до копії додатку до договору на ремонт квартири від 10.11.2017 року замовником зазначено [PERSON] , а виконавцем Кравченка В.П. та зазначено список, вартість кожного етапу роботи та строк виконання до 30.09.2018 р. 30.09.2018 р. [PERSON] було підписано акт про прийняття виконаних робіт ремонту квартири (а.с. 157-160). Суд не може прийняти до уаги зазначений договір, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є хорошим знайомим [PERSON] , від якого постійно отримує замовлення на виконання робіт, за що отримує постійну оплату, і таким чином, суд приходить до висновку про те, що гр-н [PERSON] знаходиться в певній матеріальній залежності від свого постійного клієнта- замовника будівельних робіт [PERSON] та заінтересований в наданні показів на користь [PERSON] . Стосовно заяви позивача [PERSON] про улкдання фіктивного договору слід зазначити наступне: Частиною 1\~ст.\~215\~ЦК України передбачено, що\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1,3\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до\~ст. 234 ЦК\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У пункті 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~відзначено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину,суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. У постанові Верховного суду України №6-1873 цс16 від 19.120.2016 року відзначено, що у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає її зовнішньому прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладання угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладання договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частини першої та п`ятої стат- ті\~статті 203 ЦК України, що за правилами\~статті 215 цього Кодексу\~є підставою для визнання його недійсним відповідно до\~ст.234 ЦК України.З наведеного можна дійти висновку, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним, а також вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. За результатами розгляду вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 26.04.2016 року з підстав його фіктивності, оцінюючи надані позивачами докази з точки зору їх достовірності і допустимості, а також враховуючи показання приватного нотаріуса Молодняк Л.П., яка зазначила в судвомоу засіданні, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири жодних заперечень з приводу укладеного договору та те, що його було укладається фіктивно їй ніхто не повідомляв, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання частково недійсним у частині покупця [PERSON] договору купівлі-продажу квартири та зазначення покупцем [PERSON] . Щодо позовних вимог позивачів про витребування від [PERSON] побутової техніки та меблів, суд зазначає наступне: Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, ані матеріали справи, ані позивачами, ані їх представником не було надано жодного доказу на підтвердження того, що побутова техніка та меблі, які просять витребувати у відповідача позивачі, знаходяться саме у відповідача [PERSON] та вона ними користується. Також свідок [PERSON] , позивач [PERSON] в суді не зміг підтвердити, якої марки було встановлено побутову техніку в квартирі відповідача. Таким чином, в задоволенні цієї частини позовних вимог також слід відмовити. Як вачається з матеріалів справи позивачем [PERSON] 03.02.2021 року було подано клопотання про визнання пропуску строків звернення до суду поважними (а.с. 141 том 1) Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч.1 ст.261 ЦК України).Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України). Як вбачається зі змісту позовної заяви, зокрема п.1.2. «З метою приховати від своєї дружини та в майбутньому від розподілу майна подружжя своє майбутнє житло і побутове домашнє знаряддя в придбану квартиру, я домовився зі своєю знайомою [PERSON] тимчасово оформити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] …» тобто, сам позивач стверджує, що про недійсність договору купівлі-продажу квартири він сам знав, ще в момент нотаріального посвідчення вказаного договору 26 квітня 2016 року, отже саме з часу укладання спірного договору 26.04.2016 року починається сплив позовної давності за вимогою визнання недійсним в частині Покупця- [PERSON] , укладеного Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 26 квітня 2016 року, реєстровий номер №582.Про придбання спірної квартири чоловіком для [PERSON] в 2016 році також знала і дружина позивача [PERSON] , про що вона повідомила в судовому засіданні.З часу укладання спірного договору до часу звернення до суду минуло близько 4 років та двох місяців. У клопотанні позивача не зазначені причини поважності пропуску позовної давності. Посилання на переривання строку давності ч.1 ст.264 ЦК України у зв`язку із виданням довіреності не є обґрунтованим, так як довіреність не є юридичним документом підтверджуючим сплату чи визнання боргу. Інших мотивів чи доказів поважності пропуску строку суду надано не було. Про необхідність застосування наслідків пропуску строку позовної давності просив суд представник відповідача [PERSON] адвокат Карамян Е.Ф. Суд під час ухвалення рішення приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ВП ВС від 22.05.2018р. у справі № 369/6892/15-ц про те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутим позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з"ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушено право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необгрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Враховуючи, що в позові відмовлено повністю, суд вважає за необхідне після набрання рішенням законної сили скасувати заходи забезпечення позову, застосовані постановою Донецького апеляційного суду від 26.05.2021 року, щодо заборони [PERSON] відчужувати нерухоме майно -1/2 частини квартири, розташованої за адресою : [ADDRESS] , Також, у зв`язку з відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати в силу вимог пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed