Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

Представник позивача, адвокат Кузнецов А.І. засобами поштового зв`язку звернувся до суду з вище вказаним позовом до [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., Приватний виконавець виконавчого округу в Харківській області Кудряшов Д.В. Позовна заява мотивована тим, що 24.05.2019 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 24/05/19-15, відповідно до умов якого, [PERSON] прийняв від позикодавця грошові кошти в сумі 373 177, 19 грн., що еквівалентно 14 170 дол. США, за курсом НБУ на момент укладення правочину на строк до 24.08.2019 року. За домовленістю сторін позика була безпроцентною. Пунктом 5 вказаного договору сторонами було визначено графік погашення грошових коштів. В забезпечення виконання зобов`язань 24.05.2019 року між сторонами було укладено договір застави на транспортний засіб «Toyota Land Cruiser Prado» посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В., реєстраційний номер №1550. Пунктом 1.2 договору застави сторони оцінили вказаний автомобіль в 526 714, 46 грн., що на дату укладання правочину складало 20 000 дол. США. 07.10.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. було вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості за договором позики, на транспортний засіб, який перебуває в заставі. 12.10.2021 року на підставі виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. було відкрито виконавче провадження № 67135926 з приводу примусового виконання вказаного виконавчого документу, в рамках якого, було поставлено звернути стягнення на транспортний засіб «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер [NUMBER] . Вказаний транспортний засіб було арештовано та реалізовано на других торгах через ДП «СЕТАМ», про що 01.12.2021 року складено акт про проведенні електронні торги та 01.12.2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вважає, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Лозенко В.В. було видано безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства та просить визнати його таким, що не підлягає виконанню, з тих підстав, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, сума заборгованості за договором позики і неустойка є по суті оспорюваною сумою та такою, що не визнана позивачем як безумовна, що є обов`язковим для вчинення виконавчого напису нотаріусом а також, з порушенням строків позовної давності в один рік при стягненні неустойки. А тому, просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, витрати, пов`язані з судовим розглядом покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи просив проводити без його участі та позивача. Відповідач в судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань до суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського МНО Лозенко В.В. у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Заяв, клопотань до суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний виконавець виконавчого округу в Харківській області Кудряшов Д.В. у судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Заяв, клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.. Судом встановлено, що 24.05.2019 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позивач отримав в борг кошти в розмірі 373 177, 19 грн. що еквівалентно 14 170 дол. США., без нарахування відсотків за користування, на строк до 24.08.2019 року (а.с. 19-20). В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики, між тими самими особами 24.05.2019 року було укладено договір застави транспортного засобу, згідно якого предметом застави виступив автомобіль марки «Toyota», модель «Land Cruiser Prado» номер шасі кузова [NUMBER] , 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Центр ДАІ 6302 від 30.08.2014 року на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ: [NUMBER] (а.с. 21-22). З матеріалів справи вбачається, що 07.10.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. було вчинено виконавчий напис № 2632 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль «Toyota», модель «Land Cruiser Prado», номер шасі кузова [NUMBER] , 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований Центр ДАІ 6302 від 30.08.2014 року, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , [INFO] та за рахунок коштів, вилучених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, задовольнити вимоги [PERSON] , [INFO] в сумі 649 137 грн. 64 коп., з яких: 358 182 грн. 50 коп. - сума заборгованості за позикою; 288 455 грн. 14 коп. - неустойка, відповідно до договору позики; 2 500 грн. 00 коп. - додаткові витрати пов`язані з вчинення цього виконавчого напису. 12.10.2021 року на підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В., було відкрито виконавче провадження № 67135926 з приводу примусового виконання вказаного виконавчого документу, в рамках якого постановлено звернути стягнення на вищенаведений транспортний засіб «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, який набрав чинності 07.03.2012 року (далі - Порядок). Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України (п. 1.2. ст. 1 гл. 16 Порядку). Відповідно до п. 3.2. ст. 3 гл. 16 Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172. Пунктом 3.5. ст. 3 гл. 16 Порядку встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172. Згідно з п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передач; або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В правовій позицію, висловленій Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року за № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» роз`яснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання грошових зобов`язань за Договором позики № 24/05/19-15 від 24.05.2019 року, частково сплачувалась сума грошових коштів, що підтверджується письмовими розписками та квитанціями про отримання [PERSON] грошових коштів (а.с. 53-61). Загальна сума погашення заборгованості за Договором позики № 24/05/19-15 від 24.05.2019 року становила 60 294 грн. 20 коп. Разом з тим, відповідно до п. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Суд вважає, що за відсутності документів, на підставі яких вчинено вказаний виконавчий напис, не можна вважати, що визначена заборгованість [PERSON] , перед відповідачем є безспірною. Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що подані нотаріусу документи підтверджують безспірність заборгованості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені правові норми та встановлені судом обставини щодо їх не дотримання під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису, позицію представника відповідача, який просив визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивач на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору при подачі позову, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. Стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 9000 грн. 00 коп. суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Згідно вимог статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого2020 року у справі №755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-цта в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі№ 648/1102/19та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved