Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Чорна М.М., [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він у жовтні 2021 року звернувся до приватного нотаріуса, щоб дізнатися перелік документів необхідний для оформлення спадщини після померлої матері [PERSON] , однак з`ясувалось, що належна йому та спадкодавцю у рівних частках квартира [ADDRESS] , на даний час належить невідомій особі. Так, згідно договору дарування квартири від 24.04.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Чорною М.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1448, за яким дарувальники - [PERSON] та [PERSON] , подарували, а обдаровуваний - [PERSON] , прийняв у дар квартиру [ADDRESS] . Однак позивач зазначає, що ні його матір, ні він особисто ніяких правочинів щодо відчуження квартири не вчиняли, жодного разу не були у місті Донецьк, при цьому матір за станом свого здоров`я не могла туди фізично прибути. З врахуванням того, що належною позивачу та його матері квартирою неправомірно заволоділи невідомі особи, позивач 25.10.2021 р. звернувся до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Посилаючись на те, що він з матір`ю жодних договорів дарування щодо відчуження квартири не укладали, позивач вважає, що цей правочин є недійсним, а тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 24.11.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 30.05.2022 р. задоволено клопотання представника [PERSON] та представника [PERSON] , залучено до участі у справі [PERSON] та [PERSON] як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, а також встановлено їм строк для подання пояснення щодо позову і відзиву. Ухвалою від 27.10.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ними заявах по суті справи. Представник відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в поданих ним заявах по суті справи. Також подав заяву про застосування до вимог позивача строку позовної давності. Представники третіх осіб [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та третя особа приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Чорна М.М. в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили. З врахуванням думки присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд вирішив здійснювати розгляд за відсутності осіб, які не з`явились. Вислухавши пояснення учасників справи, що з`явились в судове засідання, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належала позивачу [PERSON] та його матері [PERSON] в рівних частках кожному в результаті її приватизації, про що було видане свідоцтво про право власності на житло від 29.08.1995 р. № [NUMBER] , яке було зареєстроване в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 07.09.1995 р. за реєстровим номером 4410. У жовтні 2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса, щоб дізнатися перелік документів необхідний для оформлення спадщини після померлої матері [PERSON] , однак з`ясувалось, що квартира [ADDRESS] , належить невідомій особі. Так, згідно договору дарування квартири від 24.04.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Чорною М.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1448, [PERSON] та [PERSON] , подарували, а [PERSON] , прийняв у дар квартиру [ADDRESS] . 07.04.2021 р. позивач звернувся до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві із заявою про втрату документів, а саме свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , свого свідоцтва про народження, свідоцтва про вищу освіту та свідоцтва про смерть своєї матері [PERSON] 25.10.2021 р. позивач звернувся до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, щодо вибуття з його володіння спірної квартири, відомості про яке зобов`язано внести слідчого до ЄРДР згідно ухвали слідчого судді від 03.11.2021р. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що він та його матір жодних договорів дарування щодо відчуження квартири не укладали, жодного разу не були у місті Донецьк, при цьому матір за станом свого здоров`я не могла туди фізично прибути, позивач вважає, що цей правочин підлягає визнанню недійсним. Зі змісту договору дарування квартири від 24.04.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Чорною М.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1448, вбачається, що він укладений у місті Донецьк між [PERSON] , [PERSON] (дарувальники) та [PERSON] (обдаровуваний). Водночас, відповідно до наявного у матеріалах справи свідоцтва про право власності на житло, власником квартири крім [PERSON] є [PERSON] , позивач в даній справі, однак у договорі дарування дарувальником значиться [PERSON] , тобто фактично інша особа, при цьому у графі підписи сторін - [PERSON] також написано й від руки. Підтвердження того, що це була технічна посилка матеріали справи не містять. Тобто, судом встановлено, що відчуження спірної квартири було здійснено не власником, а іншою особою з прізвищем « [PERSON] ». Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на початок 2021 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано за позивачем і його матір, а відомості стосовно спірної квартири були відсутні в Державних реєстрах які функціонували до 2013 року та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, що підтверджується витягом зробленим державним реєстратором Набок В.М., який міститься в матеріалах справи № 234265358000 від 21.04.2021 р. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] протягом 17 року не реєстрував за собою право власності на квартиру, однак тільки після втрати позивачем правовстановлюючих документів на квартиру, що стало підставою для звернення до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві, [PERSON] звернувся до державного реєстратора з відповідною заявою, зареєстрованою 15.04.2021 р., на підставі якої здійснив за собою державну реєстрацію права власності, що підтверджується витягом від 21.04.2021 р. № 253701143. Відповідно до наявних у матеріалах договорів купівлі-продажу, квартира в подальшому у 2021 році відчужувалась кількіа разів. Крім того, мати позивача [PERSON] , яка була співвласником вказаної квартири в рівних частках з позивачем, і вказана у договорі дарувальником, потребувала постійної медичної стаціонарної допомоги. В результаті перенесених нею трьох інсультів мало місце порушення інтелектуальних можливостей, зниження пам`яті, порушення мови та різке зниження зору обох очей, а тому вона фізично не могла прибути в місто Донецьк для укладення спірного правочину, що підтверджується довідкою КНП «КМКЕЦ» від 10.11.2021 р. № 166-01-08/935 Отже, вказана у оспорюваному договорі дарувальником [PERSON] , яка є співвласником спірної квартири, за станом свого здоров`я жодним чином не могла бути присутньою під час укладення цього правочину. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсність правочину визначається за правилами статей 203, 215 ЦК України. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За таких обставин, оскільки, судом встановлено, що замість співвласника спірної квартири [PERSON] договір укладався зовсім іншою особою з прізвищем « [PERSON] », а стан здоров`я іншого співвласника [PERSON] унеможливлював фізичне її прибуття у місто Донецьк та можливість укласти будь-який правочин, а тому суд вважає, що волевиявлення на укладення оспорюваного договору дарування спірної квартири не відповідав внутрішній волі його дійсних власників [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим вважає за необхідне визнати недійсним договір дарування квартири від 24.04.2004 р., посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Чорною М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1448, згідно якого дарувальники - [PERSON] та [PERSON] , подарували, а обдаровуваний - [PERSON] , прийняв у дар квартиру [ADDRESS] . Крім того, Порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна регламентується Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2015р. № 1127. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частинами 1, 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Водночас, частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» законодавець визначив перелік підстав, за яких державний реєстратор, встановивши їх наявність, може прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав. Вказані норми визначають вичерпний перелік підстав для відмови у реєстрації прав. Згідно з пунктами 4, 5 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Згідно ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації яка була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно діючого на момент укладання спірного правочину Цивільного кодексу України (01.01.2004 р.) статтею 182 передбачалось, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку встановленому законом. З наведеного вбачається, що у разі укладення будь-якого правочину у 2004 році про перехід права власності, саме право власності переходило лише після його реєстрації органом БТІ за місцезнаходженням нерухомого майна відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджений наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 р., який діяв на момент укладення спірного правочину. Так, в пункті 1.4 Тимчасового положення зазначено, що реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням прав власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцем знаходження об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів, коштом особи, що звернулася до БТІ. З наданої Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) копії реєстраційної справи № 2342653580000, вбачається відсутність запитів, документів, інших відомостей щодо реєстрації спірної кварти як за дарувальниками так і за обдарованим. Водночас, на виконання ухвали від 24.11.2021 р., якою витребувано докази, від КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надішли копії правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] , а саме свідоцтво про право власності на житло від 29.08.1995 р., видане відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківського виконкому за № 12267 та зареєстроване в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 07.09.1995 р. за реєстровим номером 4410, згідно якого власниками квартири є [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Відповідно до п.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статі та у випадках визначених ст. 28 цього Закону. Отже суд приходить до висновку, що під час реєстрації за відповідачем [PERSON] права власності на квартиру були допущені порушення, зокрема положень ст.ст. 3, 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а відтак рішення про проведену державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 57771520 від 21.04.2021 р. (номер запису про право власності 41613901), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2342653580000, прийняте державним реєстратором з порушенням вимог закону. Враховуючи викладене, оскільки державним реєстратором під час реєстрації за відповідачем [PERSON] права власності на квартиру були допущені порушення вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), прийняте 21.04.2021 р. державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Набок В.М. за індексним номером № 57771520 (номер запису про право власності 41613901 від 15.04.2021 р.). Крім того, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки доказів його повідомлення про наявність спірного правочину, суду надано не було, а тому суд погоджується з твердженнями сторони позивача, що він міг дізнатись про порушення свого права виключно після 21.04.2021 р., тобто після здійснення державної реєстрації права власності на квартиру за відповідачем, а з позовом він звернувся до суду 11.11.2021 року. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1816,00 грн. у рівних частках, а саме по 605,33 грн. з кожного.

Outcome: approved