Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

22.06.2021 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до Московського районного суду м. Харкова до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по частки двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 66,6 кв. м, житловою площею 32,4 кв.м, за кожним, в ідеальних частках. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26.03.2016 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. 31.08.2017 року у період шлюбу [PERSON] уклав із ПАТ «КРЕДОБАНК» кредитний договір № Ф2685/08-17 у сумі 694200 грн. на строк 168 місяців з терміном погашення до 30.08.2031 року, який видано на придбання нерухомості (вторинний ринок): [ADDRESS] . 31.08.2017 року між [PERSON] та ПАТ «КРЕДОБАНК» укладено договір поруки. 40%-ий внесок від вартості квартири здійснювався за рахунок спільних коштів подружжя, виплата кредитних зобов`язань здійснювалася також із коштів подружжя, що підтверджується матеріалами кредитної справи та положеннями Договору купівлі-продажу квартири та Договору іпотеки. 14.05.2021 року відповідач [PERSON] виїхав з квартири, а позивач продовжила проживання у ній. Позивач має намір продовжити проживати у спірній квартирі та виплачувати кошти згідно графіку виконання кредитних зобов`язань. Позивачем ініційовано судовий процес про розірвання шлюбу, справа розглядається Дергачівським районним судом Харківської області (справа № 619/2719/21) [PERSON] не бажає ділити квартиру, що є предметом Договору іпотеки у добровільному порядку, що змушує позивача звертатися до суду з позовом про поділ майна подружжя шляхом визнання права особистої приватної власності на квартиру по 1/2 частині за кожним із подружжя. У зв`язку з цим, позивач просить задовольнити позов. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова Мельникової І.Д. від 25.06.2021 року відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.02.2022 року підготовче провадження закрите та справа призначена до судового розгляду. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09.05.2023 року справа прийнята до провадження судді Гольник Л.В. та справа призначено до розгляду по суті. 27.08.2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити. Вказує, що під час шлюбу було позичені кошти у [PERSON] в сумі 500 000 грн., які були внесені як 40% внеску на придбання нерухомості. Також з дня підписання кредитного договору відповідач сплачував кожного місяця по 11000 грн., а отже позивач не надавала ніяких грошей на погашення даного кредиту. На даний момент ним сплачено 48 платежів за кредитним договором із 170 запланованих (а.с.41-42). 07.09.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначила, що відповідач до відзиву не надав належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог та підтвердження обставин отримання коштів у позику у розмірі 500 000 грн. (а.с. 47-48). Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Представник третьої особи ПАТ «КРЕДОБАНК» у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, заяв та клопотань до суду не подавав. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 26.03.2016 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 283, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7), який розірвано рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23.06.2021 року у справі № 619/2719/21. 31.08.2017 року [PERSON] уклав із ПАТ «КРЕДОБАНК» кредитний договір № Ф2685/08-17 (а.с 67-72). Згідно п. 2.1. Кредитного договору Банк видає Позичальнику кредит у сумі 694200,00 грн. на строк 168 місяців з терміном погашення до 30.08.2031 року. Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору Кредит видається на наступні цілі: нерухомість в кредит (вторинний ринок) / [ADDRESS] . Згідно абз. 3 п. 2.6. Кредитного договору Кредит видається за умови надання Позичальником підтвердження про внесення за рахунок власних коштів не менше 40% вартості об`єкта кредитування (нерухомості), відповідно до Договору купівлі-продажу або укладенням із Банком договору застави іншого, крім придбаної нерухомості, ліквідного майна Позичальника. 31.08.2017 року між [PERSON] та ПАТ «КРЕДОБАНК» укладено договір поруки (а.с.84-85). Згідно п. 1.1. Договору поруки Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання [PERSON] (Боржником) зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплата процентів та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за Кредитним договором. Відповідно до п. 2.6. Договору поруки Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. 31.08.2017 року між [PERSON] (Продавцем) та [PERSON] (Покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харитоновою Я.М. (а.с. 14, 50). Згідно абз. 2 п. 15 Договір купівлі-продажу квартири був укладений зі згоди [PERSON] (дружини Покупця), справжність підпису якої у заяві про згоду на купівлю вищевказаного майна в період зареєстрованого шлюбу на спільні кошти засвідчено 31.08.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харитоновою Я.М. за реєстром № 4211. 31.08.2017 року між [PERSON] та ПАТ «КРЕДОБАНК» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харитоновою Я.М. та зареєстровано в реєстрі за № 4216 (а.с. 78-81). Згідно п. 1.1. Договору іпотеки цей договір забезпечує виконання зобов`язань Іпотекодавця та вимог Іпотекодержателя за Кредитним договором № Ф2685/08-17 від 31.08.2017 року, укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а також усіх додаткових договорів до нього. Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи, подружжям [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі було придбане нерухоме майно - [ADDRESS] . Перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнанню права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 18.01.2023 року у справі № 359/441/20 (провадження № 61-6735св22). Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі спільної сумісної власності подружжя, якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі, а саме задоволення визначення частки квартири за сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Колегія адвокатів України» 11.06.2021 року укладено Договір № 01-2/57/КАУ про надання професійної правничої допомоги. Згідно Акту виконаних робіт від 17.06.2021 року вартість наданих юридичних послуг склала 6500 грн. Позивачем сплачено адвокату відповідно до розрахункових чеків № 62 від 11.06.2021 року - 2500 грн., № 68 від 17.06.2023 року - 4000 грн. Дослідивши надані докази, вбачається, що адвокатом надано правничу допомогу на суму 6500 грн., які позивачем сплачені, то суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн.

Outcome: approved