Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Свій позов мотивує тим, з 07.08.2011 року по 25.12.2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них народилася одна дитина: [PERSON] , [INFO] . Вказує, що 27.06.2017 року рішенням Луцького міськрайонного суду ухвалено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі частини усіх доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та станом на 01.03.2023 року існує заборгованість по їх сплаті в розмірі 31012,16 грн. Зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач перестав виконувати будь-які батьківські обов`язки стосовно сина та більше 6 років не спілкувався з ним ні особисто, ні через спільних знайомих та родичів, не вітав сина із днем народження, а тому повністю самоусунувся від спілкування та виховання сина, хоча вона не створювала перешкод для цього. На підставі наведеного, просить суд, позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 14 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків у ній зазначеній. Ухвалою суду від 17 березня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 11 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні до викладених у позові. Просили позов задовольнити. Крім того, позивач підтвердила відсутність боргу по аліментах станом на даний час. Відповідач до судового засідання подав заяву, в якій просив суд не позбавляти його батьківських прав, оскільки, він має намір налагодити відносини з сином та брати участь у його вихованні. Також надав докази відсутності заборгованості по сплаті аліментів. Представник третьої особи в судовому засіданні позовну заяву та висновок служби у справах дітей підтримав повністю. Просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 14.12.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 21). Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.9). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 27.06.2017 року вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі - 1/4 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20). 28.08.19 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду № 161/9034/20 від 05.08.2021 року. Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні сина не надає коштів на утримання, не сплачує аліменти. Такі доводи сторони позивача підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (двоюрідна сестра позивача) та [PERSON] (подруга позивача), які суду показали, що відповідача за останні 5 років не бачили ні разу. Зокрема, [PERSON] показала, що усі свята вони з сім`єю позивача святкують разом та дитина не згадує батька, у нього прослідковуються дружні відносини з чоловіком позивача [PERSON] . Свідок, [PERSON] суду показала, що з її спостережень, саме чоловік позивача виконує обов`язки батька щодо сина дружини [PERSON] . Судом також, була заслухала думка неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який суду пояснив, що проживає разом з мамою та татом [PERSON] . З татом [PERSON] він не спілкується, ні по телефону, ні у соціальних мережах, коли спілкувався останній раз, не може пригадати. Аналізуючи зазначені докази, суд приходить до висновку, що у діях відповідача наявні факти ухилення від належного виконання своїх батьківських обов`язків. Однак, враховуючи обставини справи та поведінку відповідача під час розгляду справи, суд вважає, що поведінку [PERSON] можливо змінити у кращу сторону, виходячи з наступного. Як зазначає відповідач, у письмових поясненнях, він звертався неодноразово до позивача щодо відвідин, прогулянок, проводженням вільного часу з сином [PERSON] , однак, [PERSON] відмовляла йому у цьому. Також, станом на 01.08.2023 року у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів (виконавче провадження № [NUMBER]), що підтверджується розрахунком старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку І.Л. Горбун (а.с. 90-92). Відтак, на думку суду, відповідач, на час розгляду справи в суді, не втратив інтересу до участі у вихованні сина та має намір налагодити відносини з ним. При цьому, той факт, що такі дії відповідача були вчиненні у ході розгляду даної справи, суд розцінює як намагання батька виправити ситуацію, що склалася та змінити свою поведінку. Крім того, встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що відносно відповідача застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або, що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням батьком батьківських обов`язків. Позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення насильства відповідачем по відношенню до сина, винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, а тому суд не бере до уваги доводи позивача та показання свідків щодо беззаперечного нехтування [PERSON] батьківськими обов`язками. Також, частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку служби у справах дітей Луцької міської ради № 109 від 27.04.2023 року, вбачається, що після розлучення сторін дитина залишилися проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання сина. Батько дитини на запрошення у службу у справах дітей не прибув, жодних пояснень не надав. Малолітній [PERSON] під час обстеження умов проживання повідомив, що його батько йому не телефонує, не вітає зі святами та днем народження, востаннє бачив батька, коли йому було 6 років. Враховуючи інтереси дитини, служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини (а.с. 60-61). Однак, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, у даному випадку. Зазначений висновок, не оцінює дії відповідача щодо сплати аліментів та його заперечення проти позбавлення батьківських прав, що є по суті намаганням змінити свою поведінку. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду №562/2695/20 від 07.12.2022 року. Відтак, ні позивач, ні орган опіки та піклування, достатнім чином, не аргументували доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо неповнолітнього сина та обставин вчинення батьком дій, що свідчать про намір змінити ситуацію у спілкуванні з сином. Також, п. 18 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», визначено, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і судом встановлено, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дитини, суд, вважає за необхідне відмовити в задоволенні даного позову та попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання його неповнолітньої дитини [PERSON] та покласти на органи опіки та піклування Луцької міської ради обов`язок по контролю за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed