Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 12 червня 2004 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, про що складено відповідний актовий запис № 197. Від вказаного у них народився один син, який на даний час є повнолітнім. Вказує, що у нього з відповідачкою різні характери та погляди на сімейне життя, що призводить до частих непорозумінь та сварок. Останнім часом сімейні стосунки між ними повністю погіршились. Зазначає, що вони втратили одне до одного почуття любові, довіри та поваги, понад два роки разом не проживають та не ведуть спільного господарства, а неодноразові намагання примиритися не дали бажаного результату. Оскільки вважає, що їх шлюб існує лише формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Штефаняк І.І. не з`явилися, однак останній подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити, а також просив не вирішувати питання щодо судових витрат. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Встановлено, що 12 червня 2004 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 197, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 26 липня 2023 року. Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, про що свідчать викладені у позові обставини, дитина сторін від даного досягла повноліття. Неявку сторін у судове засідання та визнання відповідачем позову суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~ і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Що стосується питання розподілу судових витрат, то з врахуванням позиції представника позивача, в якій останній просить питання щодо судових витрат не вирішувати, а також положень ст. 13 ЦПК України, за якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, суд приходить до висновку, що таке волевиявлення представника позивача не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом.

Outcome: approved