Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Згідно зі ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 09.07.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики грошових коштів під процент, що підтверджується оригіналом договору, який надано позивачем. Відповідно до п.1.1 Договору [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] отримав у позику 100\~000 грн. 00 коп. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт укладання договору та передання грошових коштів [PERSON] (позикодавцем) [PERSON] (позичальнику) за Договором додатково підтверджується розпискою від 09.07.2021, оригінал якої міститься у матеріалах справи. При цьому суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] про те, що договору позики з [PERSON] він не укладав та грошей не позичав, оскільки вони спростовуються висновком експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України Баранової №СЕ-19/117-23/8188-ПЧ від 18.07.2023 з якого судом встановлено, що підпис та рукописний текст на 2-й сторінці в графі «Позичальник» договору позики грошових коштів під процент, складеному 09.07.2021 в м. Краматорськ (т.2, а.с.5, розміщено на 2-й сторінці), виконані [PERSON] ; два підписи та рукописний текст «виправленому вірити» на розписці до договору позики грошових коштів від 09.07.2021, яка була складена 09.07.2021 в м. Лиман (т.2, розміщено на звороті а.с.6), виконані [PERSON] . Приписами ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п.2 Договору позику, а також проценти, [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] готівкою за першою вимогою останнього, але у будь-якому разі не пізніше 07.07.2023. Суду не надано доказів повного або часткового повернення позики відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] , як не надано і доказів сплати процентів за користування позикою за період з 12.07.2021 по 31.12.2022. Відтак, судом встановлено, що 09.07.2021 позика [PERSON] отримана, але станом на 27.01.2023 не повернута. Частиною 1 ст.1048 ЦК України регламентовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пунктом 1.2 Договору сторони визначили, що Позикодавець має право на одержання від Позичальника, у період з 12.07.2021 по 26.07.2021 процентів від суми позики в розмірі 10% на місяць, а починаючи з 26.07.2021 процентів від суми позики в розмірі 19% на місяць. Проценти виплачуються щомісяця, кожного 07 числа до дня повернення позики. Також сторонами Договору визначено, що позика повертається частинами або одним платежем на розсуд [PERSON] (позичальника), за виключенням випадку вимоги позикодавця про дострокове погашення позики (п.2.1 Договору). Про часткове повернення позики позикодавець на вимогу позичальника робить відмітку на розписці або видає розписку в одержанні грошей. Аналогічний порядок застосовується і щодо фіксації виплати процентів за позикою. (п.2.2 Договору) Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] не порушував перед судом питання щодо стягнення з [PERSON] суми позики у розмірі 100\~000 грн. 00 коп.. Предметом позову у даній справі є стягнення процентів за договором позики, 3% річних та інфляційних втрат. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. В даній справі судом встановлено, що невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за Договором, породило грошове зобов`язання між ним та [PERSON] . За змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відтак, встановивши, що [PERSON] не виконав свої зобов`язання щодо сплати процентів за договором позики, суд приходить до висновку, що кредитор має право на стягнення з нього процентів за договором, 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст.ст. 625, 1050 ЦК України. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилався також на те, що борг за договором позики є спільним боргом подружжя, тому стягненню підлягає з обох відповідачів. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України. З відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лиманського ВДРАЦС у Краматорському районі Донецької області від 23.10.2021, судом встановлено, що на день укладення Договору позики [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Актовий запис №173 від 30.11.2012, складений Лиманським ВДРАЦС у Краматорському районі Донецької області. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Відтак, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19). Заперечуючи проти позовних вимог відповідачі [PERSON] та [PERSON] зазначили, що [PERSON] , хоча і є дружиною [PERSON] , але про укладання договору позики 09.07.2021 їй нічого відомо не було, але суд відхиляє дані твердження, оскільки у п.10.9 Договору його сторонами підтверджено, що дружини кожного із сторін згодні з укладенням цього договору. Отже, суд приходить до висновку про солідарну відповідальність подружжя [PERSON] та про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики, оскільки договір позики був укладений за згодою [PERSON] . При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27 липня 2007 року. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078). Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці. Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Позивачем надано розрахунок процентів за договором, 3 % річних та інфляційних втрат. Судом розрахунок позивача перевірено та суд погоджується з ним. Відповідачем вказаний розрахунок не спростовано. Відтак, з відповідачів у солідарному порядку підлягають стягненню: проценти за користування позикою за договором позики від 09.07.2021 за період з 12.07.2021 по 31.12.2022 у розмірі 330\~903 грн. 21 коп. (триста тридцять тисяч дев`ятсот три грн. 21 коп.); три проценти річних на суму заборгованості за договором позики від 09.07.2021 за період з 07.08.2021 по 27.01.2023 у розмірі 7\~358 грн. 09 коп. (сім тисяч триста п`ятдесят вісім грн. 09 коп.); інфляційні збитки, нараховані за період з 07.08.2021 по 27.01.2023 за невиконання договору позики від 09.07.2021 у розмірі 52\~006 грн. 43 коп. (п`ятдесят дві тисячі шість грн. 43 коп.). Враховуючи викладене позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 4 915 грн. 55, сплата якого підтверджена квитанціями від 24.11.2021, 25.11.2021, 10.01.2022, 17.01.2022, 10.02.2022, 27.01.2023. На підставі викладеного,

Outcome: approved