Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

позивач Виконком Саксаганської районної у місті ради звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем реєстрації без поважних причин. В обґрунтування вимог зазначено, що будинок [ADDRESS] , відноситься до комунальної власності міста, квартира [ADDRESS] не приватизована та не є приватною власністю. На теперішній час по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , який більше чотирьох років не проживає за місцем реєстрації, що було з`ясовано під час обстеження житла 26.04.2023. Через тривалу відсутність відповідача в жилому приміщенні, воно може перетворитись на занедбане. Квартира стоїть зачинена, місцезнаходження відповідача невідоме. Станом на 01.03.2023 за вказаною адресою наявна заборгованість у сумі 245 166,01 грн., з них за [PERSON] наявна заборгованість у сумі 86 538,14 грн. Тому на підставі ст. 71,72 ЖК України, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 06 червня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року суд постановив здійснювати заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. У судове засідання сторони та представник третьої особи не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала з підстав, викладених в заяві. Відповідач причини відсутності не повідомив, відзиву на позов не подав. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг виконавчого комітету Криворізької міської ради згідно поданої до суду заяви просить розглянути справу за відсутності представника, письмових заперечень до суду не надав. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно зі частини першої статті 11 вищевказаного Закону, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Згідно із ст.15 ЖК України, виконавчі комітети районних, міських, районних у містах рад народних депутатів на території району, міста, району в місті: здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30); керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні ради; здійснюють управління житловим фондом місцевих рад (частина перша статті 18); здійснюють контроль за станом та експлуатацією відомчого житлового фонду; видають ордери на жилі приміщення (частина перша статті 58, частина перша статті 122, частина друга статті 141); тощо. Виконавчі комітети районних, міських, районних у містах рад вирішують й інші питання в галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду, віднесені до їх відання законодавством України Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Верховний Суд (постанова від 17 квітня 2019 року у справі № 135/165/17-ц) в оцінці обставин виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановленістаттею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Отже, сторона, яка посилається на певні обставини на обґрунтування своїх вимог, зобов`язана навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності таких обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин (постанова Верховного Суду від 28 березня 2019 року по справі № 520/14828/16-ц). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Так, до суду надано інформацію Управління благоустрою та житлово-комунального господарства виконкому Саксаганської районної у місті ради від 25.08.2023, відповідно до якої квартира [ADDRESS] перебуває у комунальній власності міста та на балансовому обліку Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради. У вказаному помешканні, за відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади, зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , який, за даними наданого до суду акту, складеного 26 квітня 2023 року членами комісії у складі представників виконкому Саксаганської районної у місті ради у присутності майстра дільниці ТОВ «Житлосервіс-КР», не проживає близько чотирьох років у квартирі [ADDRESS] : раніше до вказаного приміщення [PERSON] пробирався через вікно, але протягом останніх двох років сусіди його не бачили та у квартирі не були. Підписувати акт мешканці сусідніх квартир відмовились через побоювання за свою безпеку. За відомостями Відділення поліції № 4 Криворізького районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області від 09.01.2023 щодо надання відомостей про затримання та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою [PERSON] , то останній засуджений вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27.01.2014 до позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна з відбуванням покарання у кримінально-виконавчому закладі закритого типу. У розшуку [PERSON] не перебуває, до кримінальної відповідальності останній раз притягувався в 2013 році. Актовий запис про смерть [PERSON] відсутній, за відомостями Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 08.06.2023. У Комунальному підприємстві «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради відсутні відомості про власника нерухомого майна: квартири [ADDRESS] . Указані відомості відсутні і в Державному реєстрі прав власності нерухомого майна. Згідно статті 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Однак у судовому засіданні позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження перебування квартири [ADDRESS] у комунальній власності міста, що дало б право Виконкому Саксаганської районної у місті ради на подання відповідного позову до суду. Надану до суду довідку Управління благоустрою та житлово-комунального господарства виконкому від 25.08.2023 суд не може прийняти у якості допустимого доказу, оскільки викладені у ній відомості нічим не підтверджені: рішення виконкому, видача ордеру, тощо. При цьому суду не надано відомостей, на підставі якого документа та ким виданого (виконкомом, житлово-експлуатаційною організацією, тощо) спірне приміщення надано у користування відповідачу 07.07.2008 (дата реєстрації). Клопотання про виклик свідків на підтвердження заявлених вимог до суду позивачем не подано, у акті від 26.04.2023 такі свідки (сусіди) відсутні, акт складено представниками позивача у присутності майстра комунальної організації, обслуговуючої територію. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні вимог відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed