Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення 1669,97 доларів США, що становить три відсотки річних за невиконання рішення суду. В обґрунтування позову позивач вказав, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2015 року у справі № 607/10122/15-ц повністю задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та стягнуто з [PERSON] в користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості 31\~598,80 доларів США за кредитним договором № 11/261-К від 12 липня 2007 року, що еквівалентно 681\~748,19 гривень, а також 3654 гривень судового збору. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 22 вересня 2016 року вказане рішення суду залишено без змін. Залишок заборгованості згідно рішення суду станом на 22 травня 2023 року становить 31\~598,80 доларів США. Згідно розрахунку заборгованості станом на 22 травня 2023 року заборгованість відповідача становить 1\~669,97 доларів США, що становить три відсотки річних. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідачки не надходило. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених статтею 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2015 року у справі №607/10122/15-ц стягнуто з [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму заборгованості в розмірі 31\~598,80 доларів США за Кредитним договором № 11/261-К від 12 липня 2007 року, що еквівалентно (станом на 24 вересня 2015 р.) 681\~748, 19 гривень, а також 3\~654 гривень судового збору. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 22 вересня 2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 вересня 2015 року залишено без змін. З п. 1.1 Розділу І статуту Акціонерного товариства «Універсал Банк», погодженого Національним Банком України 20 грудня 2018 року, встановлено, що Акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк». Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу вимог статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 18 ЦПК України встановлений принцип обов`язковості судових рішень, який полягає в тому, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Так, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.\~Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:\~1) договори та інші правочини;\~2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;\~3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;\~4) інші юридичні факти.Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.\~У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.\~У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.\~У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно зі статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а\~за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до вимог статті 599 Цивільного кодексу України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625\~ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), та в Постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія\~статті 625 ЦК України\~поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята\~статті 11 ЦК України\~не дає підстав для застосування положень\~статті 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі. Зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19)). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу, зобов`язання відповідача [PERSON] сплатити заборгованість за договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання (дати останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом установлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2015 року у справі №607/10122/15-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 22 вересня 2016 року, та набрало законної сили, стягнуто з відповідача в користь позивача 31\~598,80 доларів США та 3\~654 гривень судового збору. Зазначеного судового рішення відповідач не виконав, стягнуті кошти позивачу не сплатив. Відтак, з 22 вересня 2016 року у відповідача виникло грошове зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів, яке ним не виконане, тому починаючи з 22 вересня 2016 року виникла його відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, та позивач набув право на стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем заявлено вимогу про стягнення трьох процентів річних за невиконання рішення суду в розмірі 1\~669,97 гривень. Як вбачається з розрахунку заборгованості, вказана сума заборгованості розрахована за період з 22 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року. У Постановах Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 висловлено наступні правові позиції: 3 % річних, передбачені ст.. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються, виходячи з простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті; 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Виходячи з методики розрахунку 3% річних, який проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, позивачем здійснено розрахунок, згідно якого 3% річних за період з 22\~травня 2020\~року по\~23\~лютого 2022\~року складають 1\~669,97 дол. США: 31\~598,80 * 3 *643 : 365 : 100 = 1669,97 дол. США. Відповідачем вказаний розрахунок не спростовано. Таким чином, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми 31\~598,80 дол. США за період з 22 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 1669,97 дол. США. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь трьох відсотків річних у розмірі 1\~669,97 дол. США, нарахований за невиконання відповідачем рішення суду про стягнення з останнього грошових коштів. Крім того, на підставі вимог ч. 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684 грн за подання позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved