Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

Заступник керівника Северодонецької окружної прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив суд : припинити громадянину російської федерації [PERSON] , [INFO] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4421681000:01:001:0047 площею 4, 3485 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Рубіжанської міської ради Сєвєродонецького району Луганської області, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.07.2018 (номер відомостей про речове право : 26932178, індексний номер рішення про державну реєстрацію : 41941567 від 06.07.2018) шляхом її конфіскації у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, стягнути судові витрати. В обгрунтування позову прокурор зазначив, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 005923 від 26.02.2004 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.07.2018 № 700, земельна ділянка кадастровий номер 4421681000:01:001:0047 площею 4, 3485 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Варварівської сільської ради Кремінського району Луганської області (на даний час Рубіжанської міської ради Сєвєродонецького району Луганської області) перебуває у власності громадянина російської федерації [PERSON] , [INFO] . На даний час земельна ділянка перебуває в оренді Приватного акціонерного товариства «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон». В порушення вимог ст. ст. 80,\~81,\~145 Земельного кодексу України,\~відповідач будучи\~іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужив її, передав в оренду сільськогосподарському підприємству та отримує дохід на території України, у зв`язку з чим є підстави її конфіскації у власність держави. Органом уповноваженим державою здійснювати функції щодо конфіскації земельних ділянок у спірних правовідносинах є Головне управління Держгеокадастру у Луганській області. Разом з тим, зазначеним уповноваженим органом заходів щодо конфіскації земельної ділянки не вжито, що дає підстави Сєвєродонецькій окружній прокуратурі звертатися до суду з позовом в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру в Луганській області. Ухвалою від 25.04.2023 року по даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 19.06.2023 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні прокурор позов підтримав у повному обсязі посилаючись на доводи викладені у позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні. Представник Головного управління Держгеокадастру у Луганській області Широбокова С.О. надала до суду додаткові пояснення по позову та просила суд розглянути справу без участі позивача та його представника, позов задовольнити. Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада», у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, жодних заяв та клопотань до суду не надіслав. Представник третьої особи ПрАТ «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон» в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання. З урахуванням ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Вислухав прокурора, дослідив матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5\~ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Так, судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 130023426 від 06.07.2018 року державним реєстратором приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Луганської області Івановою О.В. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 700 від 06.07.2018, зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4421681000:01:001:0047 площею 4,3485 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Власником зазначеної земельної ділянки є громадянин російської федерації [PERSON] , [INFO] (паспорт громадянина російської федерації серія та номер [NUMBER] , виданий 03.05.2011 УФМС росії по Краснодарському краю в місті курорті Анапа) , дата державної реєстрації 06.07.2018 року. (а.с. 36,37) Згідно листа Управління державної міграційної служби України в Луганській області від 03.04.2023 громадянин російської федерації [PERSON] , [INFO] у 2019 році був документований посвідкою на постійне проживання. Матеріали справ іноземних громадян на ОБГ, яким було оформлено дозвіл на імміграцію в Україну та видано посвідку на постійне проживання УДМС у Луганській області і які були сформовані після 01.01.2015 року залишилися на тимчасово окупованій території Луганської область в адміністративній будівлі Старобільського відділу УДМС у Луганській області в м. Старобільськ, отже можливість надати засвідчені належним чином копії документів, які знаходилися в справі громадянина російської федерації [PERSON] , відсутні. З питань набуття громадянства України, [PERSON] не звертався. (а.с. 43) \~ \~ Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, документ, який є підставою для виникнення права\~власності - свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.07.2018 № 700. Документ, що підтверджує право\~власності - Державний акт від 26.02.2004 ЛГ 005923. Дата державної реєстрації земельної ділянки 26.02.2004. (а.с. 26-31) Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 26.02.2004 ЛГ 005923, зазначений державний акт було видано [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.12.2003 № 626, остання є власником земельної ділянки площею 4, 3485 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Варварівської сільської ради Кремінецького району Луганської області. (а.с. 23) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 700 від 06.07.2018 року спадкоємцю [PERSON] , 1938 року народження, яка померла [INFO] - [PERSON] видана спадщина у вигляді земельної ділянки площею 4, 3485 га, що розташована на території Варварівської сільської ради Кремінецького району Луганської області, кадастровий номер 4421681000:01:001:0047.\~(а.с.\~25) На даний час земельна ділянка перебуває в оренді Приватного акціонерного товариства «сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон» (код ЄДРПОУ 30280120), що підтверджується договором оренди землі від 12.09.2016, укладеного між власником земельної ділянки [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон». Об`єктом оренди за вказаними договором є земельна ділянка з кадастровим номером 4421681000:01:001:0047 площею 4, 3485 га, в тому числі рілля\~4, 3485 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору 10 років. (а.с. 19 -22) 17.12.2016 проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки (номер запису про інше речове право 30280120). Записи про припинення права оренди відсутні. (а.с. 30) Отже, станом на момент звернення до суду з даним позовом, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 327179574 від 28.03.2023 року, громадянин російської федерації [PERSON] є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 4421681000:01:001:0047. (а.с. 39) У відповідності до листа Головного управління Держгеокадастру у Луганській області Дніпропетровській області №10-12-0.32-822/2-23 від 06.04.2023 року, Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області заходи державного контролю за використанням та охороною земель і додержанням вимог законодавства про охорону земель щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4421681000:01:001:0047 не вживалися. (а.с. 48-49) Положеннями статтей\~13,\~14 Конституції України\~визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених\~Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками визначаються законами. За змістом положень\~ст. 41 Конституції України, ст. ст.\~319,\~321 ЦК України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами\~Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями\~Цивільного кодексу України,\~Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до\~\~ст. 378 ЦК України\~право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 373 ЦК України\~право власності на землю гарантується\~Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч. 1, 2, 4\~ст. 374 ЦК України\~суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону.\~\~Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Згідно п. а) ч.1\~ст. 80 Земельного кодексу України\~суб`єктами права власності на землю є\~\~громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Відповідно до ч. 2\~ст. 81 ЗК України\~\~іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно ч. 3\~ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі:\~\~придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;\~\~викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності;\~\~прийняття спадщини. Згідно ч. 4\~ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до\~ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Статтею 22 ЗК України\~визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність або надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно пункту «е» ч. 1 ст.\~ст. 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 145 ЗК України\~якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.\~\~У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Разом з тим, відповідно до п. в) ч.1\~ст.143 ЗК України\~примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. \~\~\~\~\~\~ Також п. 10 ч. 1\~ст. 346 ЦК України\~передбачено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Частиною 5\~ст. 41 Конституції України\~встановлено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Пунктом 10 ч. 1\~ст. 346 Цивільного кодексу України\~визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Згідно із\~ст. 356 Цивільного кодексу України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Аналіз вищевказаних норм\~ЗК України\~дає підстави для висновку, що законом передбачений чіткий обов`язок іноземця чи особи без громадянства відчужити земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом 1 року з дня набуття права власності на неї. Вказана норма є імперативною та не передбачає винятків. У випадку не відчуження такої земельної ділянки іноземцем чи особою без громадянства у встановлений законом строк, така земельна ділянка підлягає конфіскації на користь держави. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Перший протокол, Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. У відповідності до ч. 4\~ст. 145 ЗК України, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України\~передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому, власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Отже, громадянин російської федерації [PERSON] успадкувавши право на земельну ділянку, 06.07.2018 року зареєстрував право власності на вказане нерухоме майно та з цього моменту набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Протягом року, тобто до 06.07.2019 року, він повинен був її відчужити, однак вказаний обов`язок не виконав. Таким чином, у зв`язку з невиконанням обов`язку добровільного відчуження успадкованої земельної ділянки сільськогосподарського призначення, право власності відповідача на неї необхідно припинити шляхом конфіскації. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов прокурора є обгрунтованим й підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі\~ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved