Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

15.05.2023 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшов позов [PERSON] , в якому вона просить розірвати шлюб, що зареєстрований між нею та відповідачем. В обґрунтування позову [PERSON] , посилається на те, що з 25.11.2006 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Поступово відносини почали погіршуватись і фактично шлюбні стосунки повністю припинені, ведення між подружжям спільного господарства остаточно припинено з листопада 2022 року. За переконанням позивача подальшого сенсу налагоджувати сімейні відносини немає, оскільки як у позивача, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем та різних поглядів на сімейне життя втрачено почуття любові та бажання продовження спільного побуту. Вважала, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. 16.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 05.06.2023 року від позивача надійшло клопотання, в якому [PERSON] просила не надавати сторонам строк на примирення. Від представника відповідача - адвоката Каращука Ю.І. 07.06.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позивач та відповідач вже понад 16 років проживають у щасливому шлюбі та за весь цей час ніколи не мали серйозних непорозумінь в спільному подружньому житті. Сторони разом з дітьми перебувають в Ірландії, проживають разом однією сім`єю, ведуть спільний побут, діти відвідують місцеву школу. Відповідач завжди з повагою та турботою ставився до позивача, допомагав у домашньому господарстві, виховував дітей та продовжує це робити. Позов про розірвання шлюбу став для нього несподіванкою, адже серйозних розбіжностей у поглядах між сторонами не виникало, сторони продовжують проживати однією сім`єю, а відповідач продовжує утримувати свою родину. Відповідач не погоджується з доводами позивача про те, що сімейне життя остаточно зруйновано та подальше збереження сім`ї неможливе. Причиною подання позивачем позову відповідач вважає нове знайомство позивача з громадянином Грузії, з яким вона має намір сумісно проживати. З огляду на викладене просив відмовити у задоволенні позову, надати сторонам час на примирення, розглянути справу в порядку загального позовного провадження з повідомленням та викликом сторін. Ухвалою суду від 08.06.2023 року представнику відповідача - адвокату Каращуку Ю.І. відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням та викликом сторін. Ухвалою суду від 03.07.2023 року сторонам надано строк на примирення до 03.09.2023 року та зупинено розгляд справи. 25.08.2023 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі. У вказаному клопотанні позивач повідомила, що вони з відповідачем не примирилися, способів зберегти сім`ю знайти не вдалося. 05.09.2023 року розгляд справи було відновлено, оскільки сторони не примирилися. Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Позовна заява з додатками та ухвала про відкриття провадження, що направлялися за адресою реєстрації відповідача, повернулися до суду з відміткою, що адресат за вказаною адресою відсутній. Іншої адреси відповідач не повідомив. У зв`язку із вказаними обставинами позовна заява з додатками та ухвала про відкриття провадження були направлені за адресою представника відповідача та вручені останньому 01.08.2023 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, а також на підставі відзиву представника відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 25.11.2006 року сторони зареєстрували шлюб у Центрально-Мінському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 865, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданими копіями свідоцтв про народження. У відповідності до ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. За змістом ч. 2 ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. Вимога відповідача про зазначення у рішенні, що сторони мають майновий спір щодо поділу спільного майна подружжя виходить за межі позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved