Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, Дніпровська районна адміністрація Запорізької міської ради, про визнання права власності на частку власності у спільному майні подружжя. Позов обґрунтований наступним. [PERSON] , 1978 р.н. та [PERSON] , померлий [INFO] , перебували у фактичних шлюбних відносинах з грудня 2002 року. Проживали однією родиною, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут та фактично мешкали у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Сумісною працею майбутнє подружжя планували зареєструвати шлюб та народити дитину, тому збирали кошти для поліпшення своїх житлових умов та придбання квартири. Рівень доходу [PERSON] та [PERSON] у 2002-2020 році є приблизно тотожними, що дозволяє казати про рівну участь обох осіб у формуванні сімейного бюджету та зборі коштів на придбання квартири. Також слід зауважити, що [PERSON] мав доньку від першого шлюбу [PERSON] , 1994 р.н. тому тривалий час із його заробітної плати відраховувались аліменти на утримання доньки. У грудні 2003 року позивач та [PERSON] планували одружитись та вселитись у нову квартиру. Частину суми на придбання квартири та ремонт у якості весільного подарунку подарували батьки майбутнього подружжя. 06.11.2003 року [PERSON] та [PERSON] придбали за договором купівлі-продажу двокімнатну квартиру [ADDRESS] за 46980 грн., що підтверджено копією договору та є еквівалентом суми 8700 дол. США на той час. Оскільки кімната у гуртожитку, у якій мешкала родина була виділена на ім`я позивачки, придбану квартиру вирішили оформити на [PERSON] . Придбана квартира потребувала не тільки ремонту, а й оснащення необхідним для побуту устаткуванням. Власними силами позивачка із чоловіком вселились у квартиру та поступово займались благоустроєм - проводили ремонт роботи. Зокрема та не виключно, на ім`я Позивачки у квартиру була придбана газова плита Indesit та звичайно з 2002-2003 року більшості документів які підтверджували придбання подружжю предметів побуту, меблів та побутової техніки не збереглось. 27.12.2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу народились діти [INFO] [PERSON] та [PERSON] . Оскільки діти подружжя є різностатевими, перед подружжям [PERSON] знов постало питання необхідності розширення житлової площі. Позивачка з чоловіком підготували свою двокімнатну квартиру для продажу, провели необхідні ремонтні роботи (заміна водопроводу, каналізації, обкладання кахелем, зміна лінолеуму та шпалер та інше). Таким чином на березень 2009 року відремонтована квартира набула нової цінності. 07.03.2009 року подружжя [PERSON] придбали квартиру з доплатою, за договором міни двокімнатної квартири [ADDRESS] на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Родина переїхала проживати у придбану квартиру. Квартира також потребувала ремонту, і поступово родина займалась ремонтом квартири, зокрема та не виключно, був встановлений новий балкон, заміна дверей, вікон, шпалер проведені роботи щодо утеплення зовнішніх стін квартири. [INFO] [PERSON] помер. У встановлений цивільним законодавством шестимісячний термін [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Приватний нотаріусом Кияницею була відкрита спадкова справа за померлим [PERSON] . 19.10.2021 року [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на подружню долю, а саме на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Однак постановою від 19.10.2021 року № 605/02-31 приватним нотаріусом Кияницею Н.В. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із тим, що заявницею не були подані відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме документи з яких вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя. В мотивувальній частині вказаної вище постанови приватний нотаріус зазначила, що оскільки у договорі міни зазначено, що [PERSON] обміняв належну йому квартиру [ADDRESS] із доплатою 9200 доларів США, а на час придбання квартири [ADDRESS] у зареєстрованому шлюбі не перебував, отже квартира [ADDRESS] належала йому на праві приватної власності, а відтак не була спільним майном подружжя [PERSON] . За таких обставин приватний нотаріус Кияниця Н.В. не знайшла серед наявних в неї документів підстав для видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на в спільному майні подружжя 1/2 квартири частку квартири [ADDRESS] . Зважаючи на викладене [PERSON] було запропоновано звернутись до суду. Обставини щодо наявності спільного бюджету та спільних витрат, зокрема та не виключно, на організацію спільного сімейного відпочинку, побуту підтверджують фотознімки, зроблені влітку 2003 року з батьками позивачки, її сестрою та [PERSON] у [PERSON] (на сімейному відпочинку), з батьками [PERSON] влітку того ж року, сумісним фото [PERSON] та позивачки. [PERSON] на час початку фактичних відносин з позивачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , однак фактично шлюб припинив існування з грудня 2002 року, як це встановлено рішенням суду, що набрало чинності від 01.08.200 року справа № 2-1116/03. Рішенням суду від 01.08.2003 року по справі 2-1116/03 про розірвання шлюбу, і це не заперечувалось сторонами, встановлено судом факт перебування [PERSON] з грудня 2002 року у сімейних відносинах з іншою особою, якою є [PERSON] . Таким чином з вищевикладеного вбачається, що [PERSON] та позивачка, проживаючи як члени сім`ї, маючи спільне господарство, доходи та бюджет, з грудня 2002 року разом у кімнаті гуртожитку по [ADDRESS] (виданій на ім`я Позивачки), власною працею заробили та придбали квартиру [ADDRESS] , а отже ця квартира по суті стала їх спільною частковою власністю, та належала їм на праві власності в рівних долях, оскільки маючи приблизно однаковий дохід, та доклавши частинку подарованих їм на весілля грошей зробили однаковий внесок у придбання цієї квартири. За таких обстави можна прийти до висновку, що і квартира [ADDRESS] є сумісним майном подружжя [PERSON] , оскільки вона придбана у шлюбі в результаті міни належної подружжю в рівних частинах квартири по [ADDRESS] із доплатою (сумісними грошима подружжя). Позивачка просить визнати за [PERSON] права власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Навела пояснення аналогічні викладеним у позові. У подальшому подала заяву про слухання справи за відсутності позивача та представника. Позивачка в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про слухання справи за відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи за відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] ( [PERSON] ) в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] надав відзив. Просив відмовити у задоволенні позову повністю. Вказав,що постанова приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниці Н.В. від. 19.10.2021 року відповідає вимогам закону. Спірна квартира належала померлому на підставі договору міни з доплатою. Стороною позивача не надано доказів поліпшення квартири [ADDRESS] . Відповідно до квартира [ADDRESS] не є сумісним майном подружжя. Подав заяву про слухання справи за відсутності відповідача [PERSON] ( [PERSON] ) та її представника. Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1.08.2003 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 27.12.2003 року. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Згідно з договором від 6.11.2003 року [PERSON] придбав в [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 46980 грн. Відповідно до договору міни від 7.03.2009 року [PERSON] обміняла належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] на належну [PERSON] на праві власності квартиру [ADDRESS] . Обмін проведено з доплатою. [PERSON] сплатив [PERSON] грошову суму в розмірі 80040 грн. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] 17.05.2021 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниці Н.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку із неподанням всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно із п. 1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] була придбана 06.11.2003, тобто до 01 січня 2004 року, суд вважає необхідним застосувати у цьому випадку норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Закону України від 07.02.1991 № 697-XII "Про власність" (втратив чинність з 20 червня 2007 року), Кодексу про шлюб та сім`ю від 20.06.1969 № 2006-VII. За змістом ст. 86, 128 ЦК України (1963р.) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно зі ст. 16 Закону України "Про власність" майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Відповідно до ст. 22 КпШС України (чинною на час придбання спірної квартири), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічні положення містяться в ЦК України 2003р. та СК України. Так, згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 60 СК України передбачено,що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно роз`яснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року в справі №6-211цс14 дійшов до висновку, що під час вирішення спору щодо поділу майна частка кожного з подружжя в спільному майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбане майно, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Таким чином, оскільки квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] до укладення шлюбу з позивачкою та в судовому засіданні не було доведено придбання вказаної квартири чи поліпшення останньої за кошти позивачки, то вказана квартира є особистою власністю померлого [PERSON] . Таким чином, при укладенні договору міни від 7.03.2009 року [PERSON] , була відчужена квартира [ADDRESS] , яка перебувала у його особистій власності. В той же час, при укладені зазначеного договору міни [PERSON] була проведена доплата в розмірі 80000 грн., які є спільними коштами подружжя. В судовому засіданні не було доведено, що доплата, проведена при укладені договорі міни, відбулася за особисті кошти [PERSON] . Таким чином вартість квартири [ADDRESS] , на момент укладення договору міни фактично склала 32248грн. (вартість квартири [ADDRESS] ) + 80000 грн. (сума доплати) = 112248 грн. Беручі до увагу розрахунок часток у долях, суд прийшов до висновку, що 4/14 часток спірної квартири належало померлому [PERSON] на праві особистої приватної власності у спірній квартири. 10/14 часток належали померлому [PERSON] та [PERSON] на правах спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, частка у спільному майні подружжя, яка належить позивачці у спірній квартирі дорівнює 5/14 часток. В іншій частині вимог слід відмовити.

Outcome: partial