Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

25.05.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ТОВ Виробниче об`єднання ТЕХНА середній заробіток за період з 25.02.2022 року по 10.01.2023 року включно, в сумі 164516,80 грн., а також відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн. Під час розгляду справи судом встановлено, що назву юридичної особи відповідача змінено на ТОВ «ОДП ГРУП». Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з липня 2012 року [PERSON] працював на підприємстві відповідача на посаді оператора фарбувально-сушильної лінії та агрегату на дільниці з виробництва систем огородження/малярній дільниці. 25.02.2022 [PERSON] став членом територіальної оборони Брониківської сільської ради Звягельського району Житомирської області та виконував завдання територіальної оборони. 06.04.2022 між [PERSON] та добровольчим батальйоном територіальної оборони Брониківської об`єднаної територіальної громади №1 укладено контракт добровольця територіальної оборони. У зв`язку з цим, на позивача поширювались гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ст. 119 КЗпП, у тому числі щодо збереження середнього заробітку за місцем роботи. 11.01.2023 [PERSON] призваний на військову службу під час мобілізації, що підтверджується довідкою військової частини [NUMBER] від 20.01.2023. Добровільно відповідач середній заробіток за період з 25.02.2022 року по 10.01.2023 року включно, в сумі 164516,80 грн. не виплатив. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Посилався на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Посилалась на те, що позивачем не надано доказів виконання обов`язків у складі територіальної оборони у робочий час за певним графіком. Крім того, в період з 01.03.2022 по 31.03.2022 та з 01.04.2022 по 05.04.2022 [PERSON] згідно його заяв було надано відпустки без збереження заробітної плати, а з 01.09.2022 по 30.09.2022 - оплачувану щорічну відпустку. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інщих правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Предметом спору в даній справі є право позивача на отримання коштів у розмірі середнього заробітку за час перебування у складі добровольчого формування територіальної оборони. Наданими доказами підтверджується та визнається сторонами факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з ТОВ «ОДП ГРУП». Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Брониківської сільської ради Новоград-Волинського (Звягельського) району Житомирської області від 28.03.2022 № 306 [PERSON] з 25.02.2022 був членом територіальної оборони Брониківської сільської ради (а.с. 8). 06.04.2022 [PERSON] укладено контракт добровольця територіальної оборони з Командиром добровольчого формування Брониківської територіальної громади №1 (а.с. 9-10). Згідно довідки №2 від 27.03.2023, виданої добровольчим формуванням №1 Брониківської ТГ, [PERSON] з 25.02.2022 по 10.01.2023 виконував поставлені командиром добровольчого формування завдання в робочий час (а.с. 12). Згідно довідки Військової частини № [NUMBER] від 20.01.2023, [PERSON] з 11.01.2023 прийнятий на віськову службу за призивом під час мобілізації на особливий період (а.с. 16). Згідно визначення ст. 1 Закону України "Про основи національного спротиву", доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Частиною 3 ст. 9 зазначеного Закону (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до складу добровольчих формувань територіальних громад зараховуються громадяни України, які відповідають вимогам, встановленим Положенням про добровольчі формування територіальних громад, пройшли медичний, професійний та психологічний відбір і підписали контракт добровольця територіальної оборони. Таким чином, правовий статус члена добровольчого формування територіальної оборони позивач набув лише з дня укладання контракту добровольця - 06.04.2022. Гарантії соціального і правового захисту членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у національному спротиві, встановлено ч. 2 ст. 24 Закону України "Про основи національного спротиву", а саме - на таких осіб поширено гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Частиною 3 ст. 119 КЗпП у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, було встановлено право на збереження середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом. 19.07.2022 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин, яким було звільнено роботодавця від обов`язку зберігати середній заробіток за працівниками, яких прийнято на військову службу. Системний аналіз вищезазначених нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що гарнтії, встановлені ст. 119 КЗпП для військовослужбовців, у повному обсязі поширюються на членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у національному спротиві. Таким чином, позивач набув право на збереження середнього заробітку на підприємстві відповідача у період з дня укладання контракту добровольця 06.04.2022 і втратив таке право з дня набрання чинності новою редакцією ч. 3 ст. 119 КЗпП - 19.07.2022. Положення ч. 1 ст. 119 КЗпП, на яку посилається позивач, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки дана норма є загальною та регулює питання збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись працівником у робочий час. Тобто лише у випадках, коли особа не припинила виконання трудової функції за посадою і тимчасово, у визначений трудовим розпорядком робочий час, виконує додаткові (державні або громадські) обов`язки. Норма ч. 1 ст. 119 КЗпП встановлює прямий зв`язок між діяльністю особи з виконання державних або громадських обов`язків та обліком робочого часу, який витрачено на таку діяльність. Разом з тим, застосування таких гарантій ставиться у залежність від того, що можливість здійснення працівником цих обов`язків у робочий час має бути прямо передбачена чинним законодавством України. Отже ч. 1 ст. 119 КЗпП не є нормою прямої дії. Збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку гарантується лише тоді, коли законодавство передбачає можливість виконання державних і громадських обов`язків працівником у робочий час. Натомість особа, яка повністю припинила виконання трудової функції за місцем роботи, уклавши контракт добровольця територіальної оборони, фактично вибула з-під контролю роботодавця і не може вважатись такою, що виконує державні або громадські обов`язки у робочий час. Гарантія збереження місця роботи і посади, встановлена ч. 3 ст. 119 КЗпП, є спеціальною нормою, що визначає права осіб, залучених до військової служби у встановленому порядку (за призивом чи на підставі контракту). Пункт 4 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" поширює сферу дії цього Закону на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України. Поширення на членів добровольчих формувань територіальних громад гарантій, встановлених чинним законодавством для військовослужбовців, утворює для таких осіб спеціальний правовий режим, в межах якого обов`язки роботодавця відносно них мають той самий зміст, який визначено законом відносно військовослужбовців. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку є обгрунтованими лише в частині періоду з 06.04.2022 по 18.07.2022. З наданих відповідачем табелів обліку рабочого часу вбачається, що за посадою, яку займає позивач, встановлено п`ятиденний робочий тиждень (з понеділка по п`ятницю) з тривалістю робочого дня 8 годин. З відзиву відповідача на позовну заяву вбачається, що середній заробіток [PERSON] за останні два відпрацьованих місяці склав 71,12 грн за годину. Згідно Григоріанського календаря, який є міжнародним стандартом, що викорстовується в Україні для обліку часу, в період з 06.04.2022 по 18.07.2022 було 74 робочих дні, за які [PERSON] мав право на збереження середнього заробітку на підприємстві відповідача. Аріфметичним множенням середньогодинного заробітку [PERSON] (71,12 грн) на кількість робочого часу (74 дні Х 8 годин = 592 години) суд визначає суму, що підлягає виплаті: 71,12 грн Х 592 години = 42103,04 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення решти суми середнього заробітку суд відмовляє. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати на правничу допомогу, пропорційно частині задоволення позовних вимог - в сумі 2500 грн. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 274 грн. 76 коп. - пропорційно частині задоволених позовних вмиог.

Outcome: partial