Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Макарівської селищної ради, Служба у справах дітей Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, в якому вказала, що з 28.10.2016 р., вона перебувала у шлюбі з відповідачем, [PERSON] , [INFO] [INFO] від шлюбу народився син - [PERSON] . 21.02.2020 року шлюб між ними був розірваний на підставі рішення Макарівського районного суду Київської області. Після розірвання шлюбу вони проживають окремо. Відповідно до рішення Макарівського районного суду Київської області від 21.02.2020 р. з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] . З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. Син проживає разом з позивачем у Німеччині, з початку введення воєнного стану на території України. Також, позивач зазначила, що вона перебуває у декретній відпустці, так як, [INFO] народила доньку [PERSON] в країні Німеччина, від нового чоловіка, у м. Гахенбург. Згідно довідки про склад сім`ї, зазначено, що [PERSON] має житло в Україні, та син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] проживають разом із матір`ю та знаходяться на її повному утриманні. Позивач самостійно несе усі витрати по утриманню сина та новонародженої доньки, щомісячно отримує допомогу від країни Німеччина в еквіваленті 800 євро. Син відвідує дошкільний заклад у Німеччині. При цьому, позивач неодноразово надсилала повідомлення через застосунок Viber, та в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільного сина, однак звернення позивача залишено відповідачем без задоволення. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок та навчання сину [PERSON] , [INFO] , в країні Німеччина, за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. З початком введення на території України воєнного стану, позивач разом з сином виїхали до країни Німеччини. 22.05.2023 року, позивач разом з сином [PERSON] повернулись на Україну. Крім того, позивач має намір та можливість вивезти дитину на продовження навчання та відпочинок за кордон, а саме до Німеччини, де проживає. Позивач неодноразово зверталась в усній формі, а саме дзвінками до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина [PERSON] . Проте, відповідач відмовляється надавати дозвіл на виїзд сина, [PERSON] , не надаючи вагому причину відмови. Згодом позивач ще декілька разів зверталась до відповідача, з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, але дані прохання були залишені відповідачем без відповіді. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Враховуючи викладене, позивач просила суд: надати [PERSON] , [INFO] , дозвіл на виїзд сина, [PERSON] , [INFO] у Німеччину на подальше навчання без дозволу (без згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] , [INFO] на строк 1 рік (з 10.06.2023 року по 10.06.2024 року). Також позивач просила витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою суду від 05.06.2023 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02.08.2023 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі - строк для подання письмових пояснень щодо позову. Ухвалою суду від 02.08.2023 року до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Службу у справах дітей Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області, підготовче засідання відкладено на 21.08.2023 року. Ухвалою суду від 21.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні в цей же день. У судове засідання 21.08.2023 року позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач будучи належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с. 36) у судове засідання 21.08.2023 року не з`явився, причини неявки суд не повідомив. Третя особа Служба у справах дітей Макарівської селищної ради згідно поданого клопотання повідомила суд, що орган опіки та піклування Макарівської селищної ради не є уповноваженим органом на розгляд спору по даній справі, а тому просили суд розглядати справу за їх відсутності. Третя особа Служба у справах дітей Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області будучи належним чином повідомлена про розгляд справи у судове засідання свого представника не направила, письмових пояснень щодо позову не подавала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] , є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). З рішення Макарівського районного суду Київської області від 21.02.2020 року (справа № 370/2104/19) встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2016 року (а.с. 6). Вказаним рішенням суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, а також стягуються з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти. Як вказала позивач та що не заперечив відповідач, з моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем у Німеччині, з початку введення воєнного стану на території України та перебувають на прихистку у Німеччині, що підтверджується довідкою (а.с. 15). З копії довідки про склад сім`ї №14-03/47 від 22.05.2023 року встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю [PERSON] та знаходяться на її повному утриманні (а.с. 12). Також, позивач перебуває у декретній відпустці, так як, [INFO] народила доньку [PERSON] в країні Німеччина, від нового чоловіка, у м. Гахенбург, про що свідчить свідоцтво про народження реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 7-9). Як вказала позивач, вона самостійно несе усі витрати по утриманню сина та новонародженої доньки, щомісячно, отримує допомогу від країни Німеччина в еквіваленті 800 євро. Скріншоти банківського рахунку та отримуваних сум за травень місяць 2023 року - додаються до позову (а.с. 11), так як виписку з банку взяти не має можливості, адже необхідно з`явитися у банківську установу в Німеччині. [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний заклад у Німеччині, про що свідчить довідка з дошкільного закладу (а.с. 13, 14). Позивач неодноразово надсилала повідомлення через застосунок Viber (а.с. 10), та в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільного сина, однак звернення позивача залишено відповідачем без задоволення. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок та навчання сину [PERSON] , [INFO] , в країні Німеччина, за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. З початком введення на території України воєнного стану, позивач разом з сином виїхали до країни Німеччини. 22.05.2023 року, позивач разом з сином [PERSON] повернулись на Україну. Крім того, позивач має намір та можливість вивезти дитину [PERSON] на продовження навчання та відпочинок за кордон, а саме до Німеччини, де проживає, про що свідчить копія довідки про реєстрацію в Німеччині. Вирішуючи даний спір, суд виходить також з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 вказаної статті. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільне залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За приписами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, як уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За умовами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потребі самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказані вимоги повністю кореспондуються із умовами п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. за № 231, згідно з яким оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З наведеного необхідно зробити висновок, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Частина 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Станом на сьогоднішній день, батьки зобов`язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров`я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей. Таким чином, виїзди дитини за кордон з усним узгодженням із батьком основних позицій кожної такої поїздки, що позивач постійно і намагається здійснити, жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини. Позивач та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, про що свідчить довідка про склад сім`ї. Дитина знаходиться на утриманні матері, доступ батька до дитини не обмежений, позивач бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач маючи намір забезпечити повноцінний відпочинок та навчання спільній з відповідачем дитині в країні Німеччина, за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків, проте без дозволу відповідача не може цього зробити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, підстав для звільнення відповідача від стягнення судового збору судом не встановлено, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1073,60 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved