Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах якої діє адвокатка - Сидоренко Т.В., звернулася до суду із заявленими вимогами, в яких просить встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем, а саме батьком [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини - [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] у м. Миколаєві помер [PERSON] (батько заявниці та зацікавлених осіб). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді цілої квартири [ADDRESS] . У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини заявниця до нотаріальної контори/приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого батька не зверталася, але на час відкриття спадщини мешкала постійно з 2013 року зі спадкодавцем однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, заявниця прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] . В червні 2023 року заявниця звернулася до [PERSON] , приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу з питання оформлення своїх спадкових прав за заповітом на майно, яке залишилося після смерті батька. Нотаріусом відкрита спадкова справа № 26/2023. Постановою приватного нотаріуса від 05.06.2023 року заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батька [PERSON] , у зв`язку з тим, що заявницею не надано нотаріусу відомостей про постійне проживання заявниці зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю заявниці та спадкодавця на час відкриття спадщини. Заявниці необхідно встановити факт постійного проживання разом з своїм батьком - [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки від цього залежить виникнення особистих прав, зокрема для належного оформлення спадщини, так як діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження. Одночасно, витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Рибачук О.В. належним чином завірену копію спадкової справи, яка відкрита після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від її адвокатки Сидоренко Т.В. на адресу суду надійшла заява, в якій просить розглядати справу без її участі, та участі заявника, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявні заяви, в яких вони просять розгляд справи проводити у їх відсутність, заяву [PERSON] , визнають у повному обсязі, на спадщину після смерті батька, [PERSON] , не претендують, та не зверталася до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним в справі матеріалам. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть виданого Інгульським відділом ДРАЦС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.03.2022 року, серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , про що було зроблено відповідний актовий запис №208. Відповідно до копії свідоцтва про народження заявника, серії [NUMBER] від 02.11.1978 року батьками [PERSON] , [INFO] , вказані « [PERSON] » та « [PERSON] ». Як вбачається із матеріалів справи, крім заявниці [PERSON] є ще спадкоємці після смерті [PERSON] - [PERSON] (спадкоємець першої черги, далі - Зацікавлена особа 1) та [PERSON] (спадкоємець за заповітом, далі - Зацікавлена особа 2). Спір про право між спадкоємцями відсутній. 29.08.2013 року [PERSON] склав заповіт у якому зробив розпорядження стосовно спадкового майна на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Заповіт посвідчений Рибачук О.В., державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1-745. Зацікавлені особи до нотаріальної контори/приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] не зверталися, не проживали постійно однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч.1ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 1Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Так, у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року за № 7 зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, тощо. Судом встановлено, що даний спір не пов`язаний з вирішенням спору про право, тому що у подальшому можливе вирішення права на спадщину. Беззаперечно встановлено, що [PERSON] є дочкою для померлого [PERSON] та проживала разом із ним до дня його смерті у квартирі [ADDRESS] . Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що до справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення відносяться справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до роз`яснень викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Слід зазначити, що в своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку зазначив, про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1221ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Факт постійного проживання заявника разом з покійним [PERSON] необхідно для того, щоб реалізувати свої спадкові права та успадкування майна померлого. Встановлення факту постійного проживання заявника разом з батьком [PERSON] породить для заявника певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту постійного проживання не має. При таких обставинах суд вважає, що встановлення факту постійного проживання, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено. Отже, суд вважає, що заяву [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем слід задовольнити. Судові витрати з заінтересованих осіб не стягуються та покладаються на позивача, оскільки заінтересовані особи по справі не вчиняли жодних протиправних дій, що стали підставою позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved