Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

15.08.2023 АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б\\н від 20.12.2011. Відповідно до виявленого бажання, їй було відкрито картковий кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшено до 35000 гривень. Відповідачка при підписанні анкети-заяви від 20.12.2011 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на сайті банку www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачці кредит у розмірі відповідно до умов договору. У той же час, [PERSON] зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 17.07.2023 має заборгованість у розмірі 38902, 69 гривень, з яких: 33619,44 грн заборгованість за кредитом, 5283,25 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути на свою користь зазначену заборгованість та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 16.08.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачка не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Узв`язку з тим, що судовий розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності, перевіривши їх на належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При укладенні кредитного договору сторони виходили з вимог ст. 634 ЦК України у відповідності до яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 20.12.2011 [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від цієї ж дати. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 35000 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Отже, 20.12.2011 року відповідачка стала клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у позивача, в якій зазначено істотні умови кредитного договору (сума кредитного ліміту, розмір процентів, строк дії кредитного договору). У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповідь про прийняття цієї пропозиції. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, відповідачка в порушення вимог договору свої зобов`язання в частині погашення кредиту, згідно розрахунку заборгованості по погашенню кредиту та відсотків не виконує, і станом на 17.07.2023 має заборгованість у розмірі 38902, 69 гривень, з яких: 33619,44 грн заборгованість за кредитом, 5283,25 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом. Правильність проведення позивачем зазначеного розрахунку відповідачкою належними та допустимими доказами не спростована. На спростування розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ "ПРИВАТБАНК", відповідачка відзиву на позовну заяву до суду не подавала. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власнийрозсуд. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не можеґрунтуватися на припущеннях. Виходячи зі змісту ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Також суд зауважує, що виписка з карткового рахунку відповідачки [PERSON] вказує, що отриманими картками відповідачка активно користувалась, грошові кошти використовувала для власних потреб в межах розміру встановленого на карту ліміту, отримувала кошти шляхом зняття готівки в банкоматі, здійснювала розрахунки через термінали, здійснювала погашення заборгованості за наданим кредитом, а отже, прийняла запропоновані банком умови щодо розміру кредитного ліміту. Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та має статус первинного документу. Відповідно до Постанови Національного банку №705 від 05.11.2014 р. "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів", користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Таким чином, доказом фактів: встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, користування відповідачем кредитними коштами- є виписка по рахунку, яка є належним доказом надання кредитних коштів. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20.10.2020 р. справа №456/3643/17 провадження № 61-9882 св20. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, згідно вимог ст. 610 ЦК України. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України- позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики) Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі та умовах чинного між сторонами договору, а тому підлягають до задоволення. З відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684,00 гривень, згідно вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved