Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. У 1995 році вона отримала у власність по приватизації двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,80 кв.м., та житловою площею 26,60 кв.м., після чого їй було видано свідоцтво про право власності на житло, яке було зареєстровано у БТІ м. Донецьк. 19.05.2023 вона звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Васько А.В. за витягом про наявність зареєстрованого за нею права власності на вказану квартиру, втім згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості щодо зареєстрованого права власності позивача на зазначену квартиру відсутні. З початку повномасштабного вторгнення РФ в України, через постійні обстріли міста Авдіївки Донецької області її квартира зазнала часткового руйнування, а оригінали документів про право власності на квартиру було втрачено. Підтвердити право власності через БТІ м. Донецьк позивач позбавлена можливості, оскільки БТІ розташовано на окупованій території. У зв`язку із вказаним обставинами позивач позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на квартиру та вільно нею розпоряджатися, чим порушено її права, як власника квартири. Просить визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через свого представника. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні позовній заяві, крім того вказав, що право власності позивача на спірну квартиру підтверджується доданими до матеріалів справи доказами, зокрема копіями договорів із комунальними підприємствами про надання позивачу комунальних послуг, актами вводу в експлуатацію приборів вимірювання, платіжними квитанціями за період з 2014 по 2021 рік, згідно яких позивач сплачувала за житлово комунальні послуги, які надавались їй за місцем її мешкання у вказаній квартирі. Вказав, що комунальні служби укладають договори тільки з власниками нерухомого майна. Крім того, позивач зверталась до БТІ та виготовляла новий технічний паспорт на квартиру, що також потребує оригіналів правовстановлюючих документів та підтверджує, що саме позивач є власником вказаної квартири. Крім того позивач, як власник квартири, у 2018 році через пошкодження квартири внаслідок військових дій зверталась до Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації і їй було надано акт попереднього обстеження квартири від 10.04.2018. Вважає, що вказані докази в своїй сукупності є достатніми для визнання за позивачем права власності на спірну квартиру, а надати будь-які інші докази на даний час є неможливим, тому наполягав на розгляді справи на підставі наявних у ній матеріалів. Просив позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області у судовому засіданні суду пояснила, що на даний час через воєнний стан та постійні обстріли м. Авдіївка Донецької області частина архіву Авдіївської міської ради була зруйнована, а частина евакуйована. Втім на даний час у відповідача відсутня можливість здійснити впорядкування архіву та перевірити документи, які можуть підтверджувати право власності на спірну квартиру. Приблизний час, необхідний для можливості впорядкування документів архіву їй не відомо. У зв`язку із чим, відповідач не може надати суду позицію щодо позовних вимог у даній справі. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Авдіївським МВ УМВС України в Донецькій області від 04.12.2000, позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії технічного паспорта від 04.12.2019, квартира [ADDRESS] має загальну площу 40,8 кв.м., житлову площу 26,6 кв.м., допоміжну (підсобну) 14,2 кв.м., кількість житлових кімнат - 2. Технічний паспорт виготовлений ТОВ «Бюро Технічної Інвентаризації» за замовленням [PERSON] , інвентаризаційна справа № К-8480. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.05.2023 № 332893030, відсутні відомості щодо зареєстрованого права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26 червня 2023 року, витребувано у Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, інформацію щодо права власності на квартиру [ADDRESS] (копію свідоцтва про право власності на житло, рішення міської ради щодо приватизації квартири, інші документи, довідки, акти, тощо, з яких можливо встановити інформацію щодо власника квартири). Згідно листа від 06 липня 2023 року № 1050/01-21, Авдіївська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області не є правонаступником Авдіївської міської ради, яка діяла від імені Авдіївської міської територіальної громади до 2016 року. Наразі частина архіву Авдіївської міської ради знищена внаслідок ворожого обстрілу з боку РФ, інша частина перебуває в евакуації та не впорядкована, у зв`язку із чим надати запитувані документи Авдіївська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області не має можливості. Згідно копії договору від 08.11.2011 № 0229/002, [PERSON] , як споживач, уклала з ВАТ «Донецькоблерего» в особі начальника Авдіївського РЕМ, договір користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] . Згідно копій квитанцій та чеків, наданих позивачем, [PERSON] протягом тривалого часу (2013-2021 роки) здійснювала оплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , зокрема за послуги з водопостачання та водовідведення, утримання квартири, вивіз твердо-побутових відходів, опалення, газопостачання, користування кабельним телебаченням, тощо. Згідно копій актів вводу в експлуатацію приборів вимірювання від 20.04.2017 та 08.04.2021, в присутності позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , було здійснено огляд прибору вимірювання постачання холодної води та надано дозвіл на його використання. Згідно акту від 10.04.2018, затвердженого головою робочої групи - керівником ВЦА м. Авдіївка Донецької області, виїзною робочою групою 10 квітня 2018 року за зверненням [PERSON] від 10.04.2018, на підставі розпорядження керівника військово-цивільної адміністрації № 82 від 06.10.2016, в присутності [PERSON] було проведено попереднє візуальне обстеження житла за адресою: [ADDRESS] , та виявлено пошкодження одного металопластикового віконного блоку. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (у редакції станом на час розгляду справи), м. Авдіївка, що відноситься до Авдіївської міської територіальної громади Донецької області, включено до території активних бойових дій. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено її право власності на спірну квартиру, а докази надані позивачем не є достатніми у розумінні ст. 80 ЦПК України. Так, в ході розгляду справи, позивачем надано докази володіння та користування спірною квартирою. Втім доказів набуття позивачем на законних підставах у власність спірної квартири (копії свідоцтва про право власності на житло, рішення міської ради щодо приватизації спірної квартири, інших доказів з яких можливо встановити обставини відчуження спірної квартири у власність позивача) на даний час суду не надано. Під час судового засідання представнику позивача судом роз`яснювались вимоги ст.ст. 80, 81 ЦПК України щодо обов`язку та предмету доказування у даній цивільній справі та вимог щодо достатності доказів, втім останній наполягав на розгляді справи саме на підставі наявних у справі матеріалів. Суд критично відноситься до тверджень представника позивача щодо достатності наданих доказів для визнання права власності за позивачем, оскільки з вказаних доказів неможливо встановити підстави набуття позивачем у власність спірної квартири, отже вони не є достатніми. Позивачем доведені факти здійснення нею оплати житлово-комунальних послуг та користування спірною квартирою, укладення договорів з підприємствами щодо користування вказаними послугами, звернення позивача до відповідних органів з метою фіксування факту пошкодження квартири та отримання відповідного акту обстеження. Однак вказані обставини не доводять факт належності спірної квартири позивачу на праві власності. Крім того, суд звертає увагу представника позивача, що укладення договорів з житлово-комунальними підприємствами та відкриття особових рахунків для здійснення нарахування та оплати житлово-комунальних послуг можуть бути здійснені не лише з власником житла, а також із особою, яка на законних підставах володіє та користується житлом чи за заявою одного із співвласників квартири. Тому твердження представника позивача, що сам по собі факт доведення наявності відкритих на ім`я позивача особових рахунків за адресою спірної квартири підтверджує її право власності на квартиру є неспроможними. Також слід зазначити, що наявність технічного паспорта на спірну квартиру, виготовленого за замовленням позивача не свідчить про належність цієї квартири позивачу на праві власності, а лише вказує на технічні характеристики об`єкта нерухомості. Аналогічно технічний паспорт може бути виготовлений на замовлення будь-кого зі співвласників квартири, а отже твердження представника позивача, що факт виготовлення технічного паспорту на спірну квартиру на підставі замовлення позивача підтверджує її право власності на вказану квартиру є лише припущеннями. Окрім того, суд зазначає, що дублікат свідоцтва про право власності оформляється в разі втрати оригіналу на підставі звернення заявника та архівних документів, які зберігаються в органах, що видали свідоцтво про право власності, а також довідки з органу внутрішніх справ, якщо законодавством передбачене обов`язкове повідомлення цих органів про втрату (викрадення) оригіналу свідоцтва. За загальним правилом, у разі втрати або зіпсування документа, лише суб`єкт, що видав такий документ, може видати його дублікат або архівна установа. Будь-яких доказів про звернення позивача до відповідних установ, зокрема до відповідача із заявою про видачу дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно суду не надано. Водночас, позивач не позбавлена можливості звернутися до відповідача у позасудовому порядку із заявою про видачу дубліката правовстановлюючого документу на спірну квартиру, а після цього до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності, втім остання цього не зробила, що було підтверджено її представником під час судового розгляду, отже фактично позов пред`явлено передчасно. При таких обставинах, враховуючи, що представник позивача наполягав на розгляді справи на підставі наявних у них матеріалів, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі через його недоведеність. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed