Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовними вимогами до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів. В обґрунтування позову було зазначено, що [PERSON] тривалий час користувалась послугами АТ КБ «Приватбанк». Зокрема, між [PERSON] . та ПАТ «Приватбанк» було укладено договори банківських вкладів. [INFO] [PERSON] померла. Вищевказані договори були автоматично продовжені відповідно до їх умов, а внесені відповідно до них вклади залишились у користуванні АТ КБ «Приватбанк». Позивач - [PERSON] є братом померлої та являється її спадкоємцем. Ним 30.01.2020 було подано заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Петуніної Ю.О. того ж дня була заведена спадкова справа №2/2020. На час відкриття спадщини [PERSON] був єдиним спадкоємцем, про що приватним нотаріусом була видана довідка №13/02\\14 від 30.01.2020. Після спливу строку на прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину [PERSON] видано не було, оскільки на той час був наявний судовий спір за позовом [PERSON] до нього як відповідача, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту шлюбних відносин, визнання права власності на майно. За результатами даного спору між [PERSON] та [PERSON] було укладено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва. Проте, АТ КБ «Приватбанк» листом №20.1.0.0.0/7-210415/930 від 05.05.2021 відмовив [PERSON] у видачі вкладів на тій підставі, що в рішенні суду не вказані рахунки померлого клієнта банку, а тому необхідно надати до банку документи, що підтверджують отримання спадщини або рішення суду у якому будуть зазначені рахунки померлого клієнта АТ КБ «Приватбанк». Позивач також повідомив, що ним 23.06.2021 було направлено адвокатський запит на адресу АТ КБ «Приватбанк» щодо надання інформації про всі наявні у банку рахунки [PERSON] , проте листом №20.1.0.0.0/7-210623/4431 від 23.06.2321 АТ КБ «Приватбанк» відмовив у наданні інформації, вказавши, що запитувана інформація є банківською таємницею. Крім того, представник позивача подав одночасно з позовною заявою клопотання про витребування доказів, а саме, просив зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» надати інформацію про рахунки та вклади відкриті на ім`я [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) та вказати суму та валюту вкладів, шо знаходяться на таких рахунках; надати інформацію про те, чи здійснювала [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) заповідальні розпорядження по вкладах та чи відкривалися нею рахунки у АТ КБ «Приватбанк» в інтересах третіх осіб; надати розрахунок сум процентів, що підлягали б сплаті при поверненні наявних грошових коштів на вкладних рахунках [PERSON] розміщених у АТ КБ «Приватбанк», станом на день підготовки такого розрахунку. Ухвалою суду від 22.07.2021 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами (загального) позовного провадження та задоволено клопотання про витребування доказів. 09.02.2022 через канцелярію суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшов лист, на виконання ухвали суду, в якому містився перелік депозитних рахунків, заведених на ім`я померлої [PERSON] . 31.10.2022 через канцелярію суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення по суті спору, відповідно до яких, представник відповідача позовні вимоги вважав необґрунтованими та просив відмовити з наступних підстав. Представник відповідача повідомив, що між АТ КБ «Приватбанк» та померлою [PERSON] були відкриті депозитні рахунки, проте заповідальні розпорядження до банку не надавались. Також представник відповідача повідомив, що у зв`язку зі смертю [PERSON] . 05.05.2021 Банком було відмовлено [PERSON] у видачі вкладів та грошових коштів померлого клієнта банку, оскільки позивачем не було надано до банку ані свідоцтва про право на спадщину, ані судового рішення про видачу вкладів у порядку спадкування із зазначенням рахунків/карток та суми коштів, які мають бути видані. Тобто, позивачем до банку не було надано документу, на підставі якого можлива була б видача вкладів у якості спадкового майна. Представник відповідача повідомив, що вважаючи на відсутність заповідального розпорядження померлої [PERSON] , позивач як спадкоємець, який прийняв спадщину, на загальних підставах зобов`язаний звернутися за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на вклади до нотаріуса, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкодавця за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна, в тому числі нотаріус отримує інформацію від банків щодо відкритих на ім`я спадкодавця вкладних/депозитних/поточних рахунків із зазначенням реквізитів цих рахунків та суми коштів, які на них розміщені та належали спадкодавцю. І лише у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Втім, представник відповідача вказує на те, що позивач не звертався до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на вклади, які були відкриті в АТ КБ «Приватбанк» після затвердження мирової угоди Солом`янським районним судом м. Києва. Відмови у вчиненні такої нотаріальної дії як видача свідоцтва на право на спадщину на вклади не отримував. Тому, представник відповідача вважає, що у позивача відсутнє порушене право, тому позов не підлягає задоволенню. 04.11.2022 через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову, обґрунтовуючи її наступним. Так, представник позивача зазначив, що оскільки Банк надав більш точну інформацію з приводу розміщення грошових коштів [PERSON] , виникла необхідність в уточнення вимог (предмета позову). Отже, на підставі вищевикладеного, позивач просив стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] банківські вклади у сумі 811364,96 грн., які були внесені [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» та знаходяться на рахунках: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 2197,53 грн., які обліковуються за [PERSON] та знаходяться на рахунку «Бонус плюс» [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк». Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] у відповідності до ст. 625 ЦК України, 3% відсотки річних, що становить 5679,28 грн. та інфляційні втрати у сумі 16227,02 грн. 13.02.2023 через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому представник позивача повідомив, що [PERSON] неодноразово звертався до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, однак нотаріус його усно повідомляв, що у нього немає підстав на видачу такого свідоцтва, оскільки є рішення суду про визнання права власності на майно померлої [PERSON] . В той же час, [PERSON] в черговий раз звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петутіної Ю.О. з письмовою заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі №2/2020, щодо майна померлої [INFO] його сестри [PERSON] . Приватний нотаріус Петутіна Ю.О., розглянувши заяву 30.12.2022 винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови стало рішення суду, яким уже підтверджено право власності [PERSON] на грошові кошти на банківських рахунках, в тому числі й на рахунках АТ КБ «Приватбанк», що належали [PERSON] . Ухвалою суду від 18.05.2023 у справі за вказаним позовом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні, що відбулось 25.07.2023 сторони надали пояснення по суті справи. В судове засідання, призначене на 17.08.2023 позивач не з`явився, представник позивача долучив до справи письмову промову в судових дебатах, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника позивача й позивача, позовні вимоги підтримував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, долучив до справи письмову промову в судових дебатах, де проти позову заперечував в повному обсязі. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник вправі вільно розпоряджатись своєю власністю. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судовим розглядом встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та померлою [PERSON] мали місце договірні відносини по розміщенню грошових коштів на рахунках банку, а саме: [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] . [INFO] [PERSON] померла. Вищевказані договори були автоматично продовжені відповідно до їх умов, а внесені відповідно до них вклади залишились у користуванні АТ КБ «Приватбанк». Позивач - [PERSON] є братом померлої та являється її спадкоємцем. Ним 30.01.2020 було подано заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Петуніної Ю.О. того ж дня була заведена спадкова справа №2/2020. На час відкриття спадщини [PERSON] був єдиним спадкоємцем, про що приватним нотаріусом була видана довідка №13/02/14 від 30.01.2020. Після спливу строку на прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину [PERSON] видано не було, оскільки на той час був наявний судовий спір за позовом [PERSON] до нього як відповідача, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту шлюбних відносин, визнання права власності на майно. За результатами даного спору між [PERSON] та [PERSON] було укладено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва. Проте, АТ КБ «Приватбанк» листом №20.1.0.0.0/7-210415/930 від 05.05.2021 відмовив [PERSON] у видачі вкладів на тій підставі, що в рішенні суду не вказані рахунки померлого клієнта банку, а тому необхідно надати до банку документи, що підтверджують отримання спадщини або рішення суду у якому будуть зазначені рахунки померлого клієнта АТ КБ «ПРИВАТБАНК». З відповіді АТ КБ «Приватбанк» щодо надання інформації про всі наявні у банку рахунки [PERSON] , проте листом №20.1.0.0.0/7-210623/4431 від 23.06.2321 АТ КБ «Приватбанк» відмовив у наданні інформації, вказавши, що запитувана інформація є банківською таємницею. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.03.2021 у справі №760/15489/20 за [PERSON] було визнано право власності на «грошові кошти незалежно від суми та валюти вкладів, що знаходяться на банківських рахунках відкритих на ім`я [PERSON] у ПАТ АБ «Укргазбанк», АТ «Таскомбанк», АТ «ПУМБ», ПАТ «Креді Агріколь банк», АТ «Ощадбанк», ПАТ АБ «Південний», АТ КБ «Глобус», АТ Комерційний банк ГЛОБУС», а також у інших банках у разі їх виявлення». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» установлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п?ятої статті 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Відповідно до частини другої статті 1070 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого с майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Представник відповідача у відзиві зазначає, що вважаючи на відсутність заповідального розпорядження померлої [PERSON] , позивач як спадкоємець, який прийняв спадщину, на загальних підставах зобов`язаний звернутися за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на вклади до нотаріуса, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкодавця за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна, в тому числі нотаріус отримує інформацію від банків щодо відкритих на ім`я спадкодавця вкладних/депозитних/поточних рахунків із зазначенням реквізитів цих рахунків та суми коштів, які на них розміщені та належали спадкодавцю. І лише у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви долучено копію заяви від 05.07.2021 адресовану приватному нотаріусу Петутіній Ю.О., відповідно до якої позивач просить надати нотаріуса засвідчену копію документа з АТ КБ «Приватбанк» про наявні рахунки та вклади відкриті на ім`я [PERSON] . Окрім цього, позивач повторно звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петутіної Ю.О. з письмовою заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі №2/2020, щодо майна померлої [INFO] його сестри [PERSON] . Приватний нотаріус Петутіна Ю.О., розглянувши заяву 30.12.2022 винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови стало рішення суду, яким уже підтверджено право власності [PERSON] на грошові кошти на банківських рахунках, в тому числі й на рахунках АТ КБ «Приватбанк», що належали [PERSON] ( копія постанови про відмову долучена до матеріалів справи). Отже, доводи відповідача викладені у відзиві, спростовуються вищенаведеним. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті - це встановлено статтею 1218 ЦК України. Відповідно до чинного законодавства України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом (стаття 1217 ЦК України). Статтею 1228 ЦК України передбачені специфічні форми розпорядження банківським вкладом. Відповідно до неї вкладник-спадкодавець може розпорядитися своїм банківським вкладом не тільки шляхом складання заповіту, а й залишивши відповідне розпорядження (заповідальне розпорядження) банку. Отже, якщо особа, яка відкривала вклад у фінансовій установі, при житті не зробила розпорядження банку щодо своїх коштів на випадок смерті, то підставою звернення в банк є нотаріально оформлений документ про право на спадщину, де вказується спадкоємець, частка в загальній сумі спадщини та реквізити рахунку. Підставами для видачі банком (фінансовою установою) вкладу є свідоцтво про право на спадщину, дозвіл нотаріуса і рішення суду. Враховуючи, що в матеріалах справи міститься постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, при чому, суд вважає необхідним зауважити, що у вчиненні нотаріальної дії відмовлено у зв`язку з тим, що право власності на грошові кошти за [PERSON] вже підтверджено судовим рішенням! Також враховуючи ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 16.03.2021 у справі №760/15489/20, якою за [PERSON] було визнано право власності на «грошові кошти незалежно від суми та валюти вкладів, що знаходяться на банківських рахунках відкритих на ім`я [PERSON] у ПАТ АБ «Укргазбанк», АТ «Таскомбанк», АТ «ПУМБ», ПАТ «Креді Агріколь банк», АТ «Ощадбанк», ПАТ АБ «Південний», АТ КБ «Глобус», АТ Комерційний банк ГЛОБУС», а також у інших банках у разі їх виявлення» Суд приходить до висновку, що Банком АТ КБ «Приватбанк» було необґрунтовано відмовлено [PERSON] у видачі вкладів та грошових коштів померлого клієнта банку. За правилами частини другої статті 608 ЦК України зобов`язання не припиняється смертю кредитора, якщо воно не є нерозривно пов`язаним з особою останнього. У такому разі права та обов`язки (спадщина) фізичної особи (вкладника), яка померла, переходять до інших осіб - спадкоємців. Частиною 1 ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Варто звернути увагу, що вже після відкриття спадщини кошти на депозитному рахунку не належать банку, вони для нього чужі, однак фактично банківська установа продовжує користуватися цими коштами. Таким чином, оскільки сторонами договору банківського вкладу є банк (боржник) і вкладник (кредитор), а зобов`язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не є нерозривно пов`язаним з особою вкладника, то таке зобов`язання відповідача не припиняється внаслідок смерті вкладника, входить до складу спадщини та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.11.2013р. у оправі №-129цс 13 та підтримана практикою Верховного Суду. Щодо інфляційних втрат слід зазначити наступне. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Отже, відмова банку виконати вимогу Позивача щодо видачі належних йому за договором банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми, з дня звернення з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому дата остаточного погашення заборгованості, у даному випадку повернення банківського вкладу, і є датою, коли зобов`язання відповідача перед позивачем припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та трьох процентів річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). У зв`язку з цим, суд зазначає, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Судовим розглядом встановлено, що Легкобит звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з заявою про виплату вкладів 15.04.2021. Загальна сума банківських вкладів, що підлягає поверненню позивачу складає 811364,96 грн Прострочка з 15.04.2021 по 15.07.2021 складає 3 місяці. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума 3 % річних складає 6085,24 грн. та інфляційні втрати у сумі 16227,02 грн. Суд, перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних, пені та інфляційних втрат, і встановив, що позивач вірно здійснив розрахунок, а тому вимоги в частині стягнення 3% річних, пені та інфляційних втрат також підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а саме те, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі та те, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 8275.92 грн в дохід держави. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved