Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулось з позовом про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами з відповідачів в порядку ст.625 ЦК України, посилаючись на те, що 26 червня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого був ПАТ «Дельта Банк», а в подальшому - ТОВ «Консалт Солюшенс» та відповідачами був укладений кредитний договір та договір поруки, за умовами якого, ТОВ «Український промисловий банк» надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 49 500 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот) доларів США, строком до 25 червня 2033 року, а [PERSON] поручилась перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору №423-0131003/ФКВІП-08 від 26.06.2008 року. У зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку по сплаті кредиту, ПАТ «Дельта Банк» звернулось до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості. На підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2012 року по справі №1505/1128/2012 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №423-0131003/ФКВІП-08 від 26.06.2008 року в розмірі 528 549,40 грн. На теперішній час відповідачі неналежно виконують взяті на себе зобов`язання, чим порушують істотні умови кредитного договору та рішення суду. Таким чином, у відповідачів виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 27.02.2023 року становить - 163 144,41 гривень, а тому ТОВ «Консалт Солюшенс» вимушене звернутися до суду з даним позовом. Також позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою від 28.04.2023 року провадження у справі відкрито. До судового засідання сторони не з`явились. Матеріали справи містять заяву представника позивача щодо розгляду справи за його відсутності, в якому також зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явились, повідомлялись, про причини неявки до судового засідання не сповістили, правом на надання відзиву на позовну заяву відповідачі не скористались, будь-яких письмових заяв та клопотань до суду з приводу розгляду справи не надали. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 26 червня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №423-0131003/ФКВІП-08 відповідно до умов якого, [PERSON] отримала 49 500 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот) доларів США строком повернення до 25 червня 2033 року. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору №423-0131003/ФКВІП-08 від 26 червня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено договір поруки №423-0131003/ZФПОР-08 від 26 червня 2008 року за змістом якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя настає у випадку неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до пункту 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Внаслідок передачі до АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Положення ст.514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлене договором або законом. [PERSON] належним чином свої зобов`язання за кредитним договором №423-0131003/ФКВІП-08 від 26.06.2008 року не виконала, в результаті чого ПАТ «Дельта Банк» було вимушене звернутись до суду за захистом свої прав та законних інтересів. 23 липня 2012 року заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №1505/1128/2012 позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено; стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №423-0131003/ФКВІП-08 від 26.06.2008 року в сумі 528 549 (п`ятсот двадцять вісім тисяч п`ятсот сорок дев`ять) гривень 40 копійок. 21 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 236, за яким до позивача серед іншого перейшло право вимоги погашення заборгованості на свою користь. 16 вересня 2020 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, у цивільній справі №1505/1128/2012 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором, замінено стягувача на ТОВ «Консалт Солюшенс». Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2012 року відповідачами не виконано. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В порядку ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625цього Кодексу за увесь час прострочення. Зазначений висновок узгоджується із постановами Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Так, нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. За наданим позивачем розрахунком заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 27.02.2023 року становить - 163 144,41 гривень, з яких: 115574,96 гривень - інфляційні витрати; 47569,45 гривень - 3% річних. Розрахунок відповідачами не спростований. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати розмірі 12 684 гривні ( судовий збір у розмірі 2684 гривень, правнича допомога 10000 гривень).

Outcome: approved