Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.05.2014 року по 23.02.2022 року в розмірі 59557 грн. 45 коп., інфляційних витрат в сумі 8142 грн. 80 коп. та трьох відсотків річних в сумі 1254 грн. 50 коп. посилаючись на те, що позивач є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкова згідно з рішенням Харківського міськвиконкому від 23.12.1998 року № 1407 «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді». Відповідачі проживають у квартирі [ADDRESS] , отримують послуги, які надає позивач, але не в повному обсязі сплачують вартість отриманих послуг, внаслідок чого за ними виникла заборгованість. Ухвалою суду від 27 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 30 червня 2023 року відповідачі подали суду відзив на позовну заяву, в якому просили застосувати до спірних правовідносин позовну давність та повністю відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування чого посилалася на те, що відповідно до постанови КМУ від 05 березня 2022 року № 206 «Про деякі питання оплати житлово комунальних послуг в період воєнного стану» нарахування та стягнення штрафів або пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово комунальні послуги населенням заборонено. Позивач звернувся до суду з метою стягнення в тому числи інфляційних витрат та річних відсотків, чим порушує права відповідачів. Направлення претензії про несплату за надані послуги із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на адресу боржника не надходило. Направлення споживачу для підписання бланку типового договору реструктуризації також не надходило, внаслідок чого відповідачі не мали можливості своєчасно укласти відповідний договір реструктуризації. Через дії широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України 15.04.2022 року квартира відповідачів за адресою: [ADDRESS] зазнала значних пошкоджень, а саме був зруйнований дах над квартирою та розбиті вікна в кімнатах. Внаслідок цих обставин відповідачі переїхали на постійне місце проживання до Харківської області, де і проживають по теперішній час. 17 серпня 2023 року представник позивача подав до суду додаткові пояснення, в яких вказав, що Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у період з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року встановлений карантин на всій території України, який неодноразово продовжувався до 30 червня 2023 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» від 30.03.2020 № 540-ІХ внесені зміни до законодавчих актів, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого КМУ з мктою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. 15.06.2023 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Таким чином, строк позовної давності за період з 12 березня 2017 року закінчувався 12 березня 2023 року, але на всій території України було запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, внаслідок чого строки, визначені ст. 257 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину, а заборгованість за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року не входить до строків позовної давності. 25 серпня 2023 року відповідачі подали до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просила застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування чого посилалися на те, що: позивачем порушені строки подання відповіді на відзив на позовну заяву; позивач порушив Закон України «Про захист персональних даних», вказавши номер мобільного телефону на зовнішній стороні конверту відправлення; нарахування інфляційних втрат та 3 % річних не достовірні; в додаткових поясненнях позивач вказує, що заборгованість за спожиті послуги становить 96496 грн. 31 коп., але в довідці про нарахування та оплату за послугу з постачання теплової енергії та гарячої води сума заборгованості складає 90712 грн. 63 коп. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, доходить наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Будинок [ADDRESS] є багатоквартирним будинком з системою централізованого опалення та гарячого водопостачання, надання послуг в якому здійснює КП «Харківські теплові мережі». Судом встановлено, що місце проживання відповідачів зареєстровано в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання відповідачів. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення\~та гарячого\~водопостачання їх квартири. Відповідно до рішення Харківського міськвиконкому від 23.12.1998 року №1407 «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді», зі змінами внесеними рішенням № 946 від 30.09.2001 року, КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкова. Згідно\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~та «Правил надання послуг водо, теплопостачання та водовідведення» позивач надає відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до\~ст.\~67\~ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно зі ст. ст. \~67, 68,\~162 ЖК України, Правил користування приміщенням житлових будинків, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 08.10.1992 року № 572, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630,\~наймач, власник, орендар житлового приміщення, зобов`язані сплачувати за житлово-комунальні послуги. Відповідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Наведеними положеннями законів передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. За п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Доказів невикористання комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) відповідачами суду не надано. Отже, відповідачі, будучи зобов`язаними своєчасно сплачувати плату за отримані послуги, в односторонньому порядку припинили виконувати взяті на себе зобов`язання, не сплачують заборгованість за отримані послуги. З урахуванням строку позовної давності та п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно з розрахунком заборгованості відповідачі мають заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 53383 грн. 43 коп. Статтями\~610,\~612 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до положень ст.\~525\~ЦК України однобічна відмова від виконання прийнятих зобов`язань не допускаються. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з несвоєчасною сплатою наданих послуг позивач також просить стягнути з відповідачів інфляційні витрати в сумі 8142 грн. 80 коп. та 3% річних в сумі 1254 грн. 50\~коп. Оскільки відповідачі в односторонньому порядку припинили виконувати взяті на себе зобов`язання, не погашають заборгованість добровільно, підприємство має право на стягнення вартості наданих відповідачам послуг. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, до 01.05.2019 року регулювались\~Законом України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від\~24.06.2004 № 1875-ІV (далі за текстом Закон України\~ від\~24.06.2004 № 1875-ІV), з 01.05.2019 року Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ (далі за текстом Закон України від 09.11.2017 № 2189-VІІІ). Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України № 1875-IV від 24.06.2004, ч. 1 ст. 1 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VІІІ\~житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Пунктом 5 частини 3\~статті 20 Закону України № 1875-IV від 24.06.2004, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VІІІ передбачено, що споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги,\~якщо вони фактично користувалися ними. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачі звернулися до суду про застосування судом строку позовної давності. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що встановлені вище обставини свідчать про порушення відповідачами прав позивача на належне виконання боржниками своїх зобов`язань та вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог. Поряд з цим, суд зауважує на те, що доводи, які викладені відповідачами на обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог є безпідставними, не підтверджені належними та допустимими доказами та такими, що спростовуються встановленими судом обставинами справи і матеріально-правовими нормами, які регулюють дані правовідносини. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку\~ст.141 ЦПК України\~та стягує з відповідачів в дольовому співвідношенні на користь позивача витрати зі сплати судового збору, які підтверджені відповідним платіжним дорученням.

Outcome: partial