Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати із відповідачем [PERSON] шлюб, зареєстрований 08 жовтня 1983 року виконавчим комітетом Ласковецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 25. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він спільно із відповідачем не проживає, не веде спільного господарства, вони мають різні погляди на сімейні відносини, а тому вважає, що сім`я існує формально, зберегти яку неможливо та недоцільно. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, наполягає на розірванні шлюбу між сторонами. Вказала на те, що [PERSON] не проживає із відповідачем як сім"я приблизно з 2018 року, він надалі не бажає зберігати її, оскільки така існує формально, впевнений у своїй позиції, а тому просить суд шлюб розірвати. Для позивача сім`я в контексті відносин з дружиною не існує, шлюб між сторонами немає жодних перспектив, а тому збереження такого є недоцільним. Просить суд врахувати, що позивач не бажає проживати з відповідачем однією сім`єю, він вирішив змінити своє життя і у статусі дружини він відповідача більше не бачить, сім`я існує формально, а тому просить суд шлюб розірвати. Також зазначила, що протягом строку, наданого судом для примирення, позивач із відповідачем не примирився. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу заперечила, вважає, що відсутні докази для його розірвання. Зокрема, вказала на те, що при прийнятті рішення суд повинен врахувати, як наявність спільного бізнесу у сторін, так і сімейні інтереси сторін. Позивач жодного разу не повідомляв відповідача про намір розірвати шлюб, для неї це було великою несподіванкою. Вважає, що розірвання шлюбу суперечить моральним засадам суспільства. Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30.01.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Призначено до розгляду підготовче судове засідання. В подальшому, ухвалою суду від 14.03.2023 року зупинено провадження у справі за вказаним позовом у зв`язку із наданням сторонам строку для примирення терміном на три місяці, ініціатором надання строку для примирення була відповідач. Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19.06.2023 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя поновлено, призначено підготовче судове засідання. 31.07.2023 року судом роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , а саме розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, які поєднані в одному провадженні, виділено позовну вимогу про поділ майна подружжя у самостійне провадження. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні факти. 08 жовтня 1983 року виконавчим комітетом Ласковецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Діти, які народились у шлюбі, на час розгляду спарви є повнолітніми. Сторони проживають окремо. Так, позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак проживає у м.Тернополі за місцем проживання жінки, з якою перебуває у фактичних шлюбних віддносинах. Відповідач, хоч і зареєстрована за тією ж адресою, що і позивач, однак фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно із ч.1 ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач звертаючись до суду з позовом вказує на те, що шлюбні стосунки між ним та відповідачем розлагодились, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. На даний час кожен з них живе своїм особистим життям та він не має наміру відновлювати шлюбні відносини. Вважає, що подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] навпаки, вважає, що вони з позивачем можуть примиритися і просить суд шлюб не розривати. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК Українита вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком». Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17). З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Спростовуючи доводи представника відповідача про відсутність підстав (доказів) для задоволення позову, суд зауважує таке. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався правом, визначеним законом, та звернувся до суду із цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб. В судовому засіданні встановлено, що з моменту звернення позивача до суду минув тривалий час та за цей період відповідач могла вжити заходи для примирення з позивачем, однак доказів вжиття таких заходів суду не подала. Крім того, відповідач не спростувала доводи позивача про те, що сім`я існує формально і збереження суду неможливе. На переконання суду наявність у сторін спільного бізнесу та бажання жити разом, не спростовують висновки суду про те, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено категоричне небажання позивача зберігати шлюбні відносини з відповідачем із посиланням на те, що це суперечить його інтересам, а тому, врахувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що шлюб слід розірвати. Суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. А тому, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, встановивши, що сторони не проживають спільним сімейним життям, сім`я існує формально, зберегти яку неможливо та недоцільно, протягом строку, наданого судом для примирення, сторони не примирились, збереження позивачем та відповідачем шлюбу суперечило б його інтересам, а тому вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved