Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання недійсним з моменту вчинення договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 06 вересня 2007 року між брокером брокерської контори товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інкопмарк» [PERSON], який діяв за згодою та за дорученням від [PERSON] , та брокером брокерської контори товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інкопмарк» [PERSON], яка діяла за згодою та за дорученням від [PERSON] , зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Партнер» за №2753. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позивач зазначає, що на підставі зазначеного договору вона продала, а відповідач купив належний позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом житловий будинок [ADDRESS] , розміщений на земельній ділянці площею 1272.1 м2. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 18 жовтня 2007 року по справі №2-3784/2007 зазначений договір було визнано дійсним, проте державної реєстрації права власності на спірне домоволодіння відповідач не здійснював до 05 жовтня 2018 року. Незважаючи на укладення зазначеного договору, вона продовжувала проживати у зазначеному вище будинку, нести звичайні витрати з його утримання, здійснювала в ньому необхідний поточний ремонт тощо. На початку 2019 року відповідач, під час сварки з нею, нагадав їй про належність спірного будинку йому та пригрозив вигнати її на вулицю. У подальшому стосунки між ними налагодилися та за наполяганням позивача 05 квітня 2019 року відповідач подарував їй 1 / 2 частку будинку на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Хоменком В.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №317. Наразі стосунки між ними знову погіршилися та, незважаючи на право власності позивача на 1 / 2 частину будинку, відповідач регулярно навідується до неї, пред`являє необґрунтовані претензії щодо виселення, погрожує та всіляко намагається залякати. Зазначені обставини змушують її звернутися до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з огляду на його суперечність вимогам ч.ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України, оскільки зазначений правочин не був нотаріально посвідчений. За умовами ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Незважаючи на те, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 18 жовтня 2007 року по справі №2-3784/2007 зазначений договір було визнано дійсним, позивач вважає, що оскільки за цим договором право власності позивача було зареєстроване, це робить цей правочин оспорюваним. Оскільки вона не ухилялася від нотаріального посвідчення договору, недодержання вимог щодо нотаріального посвідчення договору є тією обставиною, що свідчить про нікчемність договору. Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач та представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явилися, від відповідача надійшла заява з клопотанням про проведення розгляду справи за його відсутності, а також зазначено про те, що позовні вимоги ним визнаються. З урахуванням визнання позовних вимог відповідачем, суд вважає за можливе розглянути справу по суті у підготовчому судовому засіданні. ПОЗИЦІЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в підготовче судове засідання не з`явилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Авраменка О.В. від 30.03.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Авраменка О.В. від 03.08.2021 року задоволено клопотання [PERSON] щодо залучення її до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Розпорядженням керівника апарату суду від 29.09.2021 року призначено повторний автоматизований розподіл даної цивільної справи в зв`язку із закінченням повноважень судді Авраменка О.В. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2021 року, головуючим суддею у справі визначено суддю Нероду Л.М. Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нероди Л.М. від 10.01.2022 року, справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 06 вересня 2007 року між брокером брокерської контори товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інкопмарк» [PERSON], який діяв за згодою та за дорученням від [PERSON] , та брокером брокерської контори товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інкопмарк» [PERSON], яка діяла за згодою та за дорученням від [PERSON] , зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Партнер» за №2753, позивач продала, а відповідач купив належний позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом житловий будинок [ADDRESS] , розміщений на земельній ділянці площею 1272.1 м2. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 18 жовтня 2007 року по справі №2-3784/2007 зазначений договір визнано дійсним. Однак судом встановлено, що архів Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області містить цивільну справу №2-3784/2007, яка розглянута за участі інших сторін, зокрема за позовом [PERSON] до Олександрійської міської ради про визнання права власності на самочинно спорудженні будівлі. 05 жовтня 2018 року відбулася державна реєстрація права власності на будинок за відповідачем, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №141009301 від 11.10.2018 року. На підставі договору дарування від 05.04.2019 року відповідач подарував позивачу частку житлового будинку будинок [ADDRESS] , розміщений на земельній ділянці площею 1272.1 м2, договір зареєстровано, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №162511369 від 05.04.2019 року. ОЦІНКА СУДУ Суд вважає, що оспорюваний позивачем правочин, а саме, договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 06 вересня 2007 року між брокером брокерської контори товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інкопмарк» [PERSON], який діяв за згодою та за дорученням від [PERSON] , та брокером брокерської контори товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інкопмарк» [PERSON], яка діяла за згодою та за дорученням від [PERSON] , зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Партнер» за №2753, має всі ознаки недійсності, оскільки він не відповідає вимогам ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України. Більш того, рішеня суду на яке посилається відповідач у справі №2-3784/2007 стосується інших осіб та має інший предмет спору, що у свою чергу вказує на недійсність договору купівлі-продажу житлового будинку, укладений 06 вересня 2007 року між брокером брокерської контори товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інкопмарк» [PERSON], який діяв за згодою та за дорученням від [PERSON] , та брокером брокерської контори товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Інкопмарк» [PERSON], яка діяла за згодою та за дорученням від [PERSON] , зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Партнер» за №2753. Отже цивільна справа №2-3784/2007 розглянута за участі інших сторін, зокрема за позовом [PERSON] до Олександрійської міської ради про визнання права власності на самочинно спорудженні будівлі не є доказом у правовідносинах щодо договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , який розміщено на земельній ділянці площею 1272.1 м2. Крім того, дана справа не визнає договір оформлений на товарній біржі дійсним. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог повністю та визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку не суперечить та не порушує законодавство. НОРМИ ПРАВА Відповідно до п. 13 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Ст. 657 ЦК України в ред. 1961 року, що діяв на час виникнення спірних відносин, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Також, як роз`яснено у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню через наявність доказів, які однозначно та безальтернативно вказують на наявність передбачених ст. 220 ЦК України підстав визнання правочину недійсним.

Outcome: approved