Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, з урахуванням поданого уточнення позовних вимог, до приватного нотаріуса ХМНО Балух Н.В., в якому просять: встановити факт, що має юридичне значення, а саме: проживання [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] зі спадкодавцями [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] та [PERSON] , [INFO] , померлою [INFO] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2016р. Визначити [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] та [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , протягом 1 (одного) місяця, з дня набрання рішенням законної сили. Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт проживання [PERSON] , [INFO] паспорт з безконтакним електронним носієм [NUMBER] , виданий 30.05.2019р. органом 6317, УНЗР 19840903-09838 РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місцепроживання: [ADDRESS] , зі спадкодавцями [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] та [PERSON] , [INFO] , померлою [INFO] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2016р. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що[PERSON] з 1990х років був знайомий з [PERSON] , [INFO] . Вони разом відвідували спортивну секцію та приймали участь у спортивних змаганнях, дуже часто спілкувалися, оскільки було багато спільних інтересів, приходили один до одного в гості, мали спільних друзів, зустрічалися всі разом та святкували свята. Спілкуватися не переставали. [PERSON] не мав дружини та дітей, проживав разом з батьками, потім з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Наприкінці 2013 р. мама [PERSON] - [PERSON] почала хворіти, та [PERSON] доглядав за нею та рідко приїжджав до нього, частіше він приходив до нього в гості. Наприкінці 2014 року [PERSON] сам дуже захворів та йому стало важко доглядати за хворою матір`ю. На фоні того, що [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями, його хвороба загострювалася та не мала позитивної дінамики. Оскільки [PERSON] був для нього не просто другом, а як рідний брат, він не міг його кинути в біді, з 2015р. почав кожного дня приїжджати до нього додому, привозив їжу, доглядав за його матір`ю, купував їм обом ліки та намагався позбавити всіма зусиллями [PERSON] від алкогольної залежності, щоб його хворобу можливо було вилікувати. Оскільки він працював, був зайнятий та йому важко було приїжджати до нього додому кожного дня, він запропонував жити разом, оскільки йому самотужки було дуже важко доглядати за хворою мамою похилого віку та і він сам потребував постійного догляду та контролю. Всередені 2016р. до нього в квартиру переїхав проживати спільний друг співпозивач у справі [PERSON] , який з дозволу власників орендував в цій кваритирі кімнату, який також допомагав [PERSON] здолати недуг. Наприкінці 2016 р. він сам переїхав до [PERSON] за його постійним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому та його матері на праві спільної сумісної власності, продовжував працювати, мав постійний дохід та допомогав фізично та матеріально [PERSON] доглядати як за ним, так і за його матір`ю, оскільки за весь час знайомства вони вже вважали себе рідними людьми. Останні три роки мати [PERSON] - [PERSON] була прикована до ліжка. Він купував їй памперси, пелюшки та все необхідне для ліжачого хворого. [PERSON] також потребував догляду, оскільки теж погано пересувався та потребував сторонього догляду. [INFO] [PERSON] помер. Його смерть для нього була шоком, оскільки він втратив рідну людину та перед його смертю дав йому обіцянку доглядати за його матір`ю, оскільки вона була прикована до ліжка, одинока, дуже старенька та нікому було за нею доглядати. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті сина [PERSON] , його мати [PERSON] не прийняла спадщину на його частину нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , оскільки була прикована до ліжка, та ще й небезпека у зв`язку з бойвими діями на території м. Харкова.З великими зусиллями, за власні кошти позивачі поховали [PERSON] та продовжували проживати в квартирі [ADDRESS] . Оскільки він не знав, що являється потенційним спадкоємцем 4-ї черги після смерті [PERSON] та [PERSON] , як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та через активні бойові дії, що велися на території міста Харкова, не звернувся своєчасно до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але продовжував доглядати за квартирою, періодично проживав там, прибирав, слідкував за водою, газом, світлом та навіть намагався сплачувати комунальні послуги. В березні 2023р., коли в черговий раз приїхав в квартиру, щоб перевірити, чи цілі вікна, чи не має виходу газу, чи води, сусіди спитали його про подальшу долю квартири та запропонували звернутися до фахівця в галузі права за юридичною допомогою. Юриста роз`яснила йому права спадкоємця на спадкове майно, що він являється спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] та [PERSON] , як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та маю законні права на спадкове майно. В травні 2023 р. він звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Балух Н.В. з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено та запропоновано звернутися з позовом до суду. [PERSON] знайомий з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] з 1990-х років, разом відвідували спортивну секцію та приймали участь у спортивних змаганнях, почали дружити, тісно спілкуватися. [PERSON] не мав дружини та дітей, проживав разом з батьками, потім з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка в 2013 році захворіла та він доглядав за нею. Наприкінці 2014 року [PERSON] захворів та почав зловживати алкогольними напоями. На фоні того, що [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями, його хвороба загострювалася та не мала позитивної дінамики. Десь всередина 2016 р. він почав шукати квартиру, щоб орендувати, оскільки йому на той час ніде було жити. Тоді [PERSON] запропонував переїхати до нього та орендувати кімнату в його квартирі. Його мати була не проти. З цього часу вони проживали всі разом, вели спільне господарство, він допомагав [PERSON] та його матері подолати хворобу, покупав ліки, консультувався з лікарями. До них постійно приїжджав [PERSON] , який також надавав допомогу. Згодом наприкінці 2016 р. [PERSON] переїхав до них за адресою: [ADDRESS] , оскільки йому важко було доглядати за двома хворими та він і сам хотів ще раніше переїхати та проживати разом, щоб доглядати за ними. [INFO] [PERSON] помер. [INFO] померла [PERSON] . Він з [PERSON] поховали її. У зв`язку з необізнаністю, що являється спадкоємцем 4-ї черги після смерті [PERSON] та [PERSON] , як особа, що проживала зі спадкодавцями однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та через активні бойові дії, що велися на території міста Харкова, він не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але продовжував доглядати за квартирою, як це і робив [PERSON] , періодично вони почергово проживали там, прибирали, слідкували за водою, газом, світлом. В червні 2023 року [PERSON] розповів йому, що був у юриста, який повідомив, що він являється спадкоємцем 4-ї черги після померлиї та звернувся до нотаріуса, який відмовив йому, у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини, та він запропонував також звернутися до нотаріуса. Тоді він звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Балух Н.В., яка роз`яснила, що після померлої [PERSON] строк в нього не пропущений, у зв`язку із продовженням строків через оголошення в Україні військового стану та що зведе спадкову справу, але ж відмовила листом від 15.06.2023р., у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , запропонувавши звернутися до суду з питання встановлення родинних відносин з померлою. Встановлення факту сумісного проживання з [PERSON] та [PERSON] необхідно для належного оформлення спадкових справ. Позивачі в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю та задоволення позову у повному обсязі. Відповідач приватний нотаріус ХМНО Балух Н.В.. в судове засідання не з`явилась, про причину неявки не повідомила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, що підтверджується доказами, які долучено до матеріалів справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обгрунтованим, а тому задовольняє його з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належним чином є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 1990х років був знайомий з [PERSON] , [INFO] , разом відвідували спортивну секцію та приймали участь у спортивних змаганнях, дуже часто спілкувалися, оскільки було багато спільних інтересів, приходили один до одного в гості, мали спільних друзів, зустрічалися всі разом та святкували свята. Спілкуватися не переставали. [PERSON] не мав дружини та дітей, проживав разом з батьками, потім з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Наприкінці 2013 р. мама [PERSON] - [PERSON] почала хворіти, та [PERSON] доглядав за нею та рідко приїжджав до [PERSON] , частіше позивач приходив до нього в гості. Наприкінці 2014 року [PERSON] сам дуже захворів та йому стало важко доглядати за хворою матір`ю. На фоні того, що [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями, його хвороба загострювалася та не мала позитивної дінамики. Оскільки [PERSON] був для позивача [PERSON] не просто другом, а як рідний брат, він не міг його кинути в біді, з 2015р. почав кожного дня приїжджати до нього додому, привозив їжу, доглядав за його матір`ю, купував їм обом ліки та намагався позбавити всіма зусиллями [PERSON] від алкогольної залежності, щоб його хворобу можливо було вилікувати. Як зазначає [PERSON] , він працював, був зайнятий та йому важко було приїжджати до додому до [PERSON] кожного дня, останній запропонував [PERSON] жити разом, оскільки йому самотужки було дуже важко доглядати за хворою мамою похилого віку та і він сам потребував постійного догляду та контролю. Всередені 2016р. до [PERSON] в квартиру переїхав проживати їх спільний друг співпозивач у справі [PERSON] , який з дозволу власників орендував в цій кваритирі кімнату, який також допомагав [PERSON] здолати недуг. Наприкінці 2016 р. [PERSON] переїхав до [PERSON] за його постійним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому та його матері на праві спільної сумісної власності. [PERSON] продовжував працювати, мав постійний дохід та допомогав фізично та матеріально [PERSON] доглядати як за ним, так і за його матір`ю, оскільки за весь час знайомства вони вже вважали себе рідними людьми. Останні три роки мати [PERSON] - [PERSON] була прикована до ліжка. [PERSON] купував їй памперси, пелюшки та все необхідне для ліжачого хворого. [PERSON] також потребував догляду, оскільки теж погано пересувався та потребував сторонього догляду. [INFO] [PERSON] помер. Його смерть для позивачів була шоком, оскільки вони втратив рідну людину та перед його смертю дали йому обіцянку доглядати за його матір`ю, оскільки вона була прикована до ліжка, одинока, дуже старенька та нікому було за нею доглядати. Позивачі стримали свою обіцянку та продовжували після смерті [PERSON] доглядати за його матір`ю [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. З 24.02.2022 р. в Україні оголошено військовий стан, через агресивні дії з боку РФ та Харків знаходився під постійними обстрілами. Після смерті сина [PERSON] , його мати [PERSON] не прийняла спадщину на його частину нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , оскільки була прикована до ліжка, та ще й небезпека у зв`язку з бойвими діями на території м. Харкова. З великими зусиллями, за власні кошти позивачі поховали [PERSON] та продовжували проживати в квартирі [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] не знав, що являється потенційним спадкоємцем 4-ї черги після смерті [PERSON] та [PERSON] , як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та через активні бойові дії, що велися на території міста Харкова, не звернувся своєчасно до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але продовжував доглядати за квавртирою, періодично проживав там, прибирав, слідкував за водою, газом, світлом та навіть намагався сплачувати комунальні послуги. В березні 2023р., коли [PERSON] в черговий раз приїхав в квартиру, щоб перевірити, чи цілі вікна, чи не має виходу газу, чи води, сусіди спитали про подальшу долю квартири та запропонували звернутися до фахівця в галузі права за юридичною допомогою. Коли [PERSON] прийшов на консультацію до юриста, вона роз`яснила його права спадкоємця на спадкове майно, що він являється спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] та [PERSON] , як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та маю законні права на спадкове майно. В травні 2023 р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Балух Н.В. з заявою про прийняття спадщини, але мені було відмовлено та запропоновано звернутися з позовом до суду. Як зазначає позивач [PERSON] , він знайомий з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] з 1990-х років, разом відвідували спортивну секцію та приймали участь у спортивних змаганнях. Потім почали дружити, тісно спілкуватися. [PERSON] не мав дружини та дітей, проживав разом з батьками, потім з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка в 2013 році захворіла та він доглядав за нею. Наприкінці 2014 року [PERSON] захворів та почав зловживати алкогольними напоями. На фоні того, що [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями, його хвороба загострювалася та не мала позитивної дінамики. Десь всередині 2016 р. [PERSON] почав шукати квартиру, щоб орендувати, оскільки йому на той час ніде було жити. Тоді [PERSON] запропонував переїхати до нього та орендувати кімнату в його квартирі. Його мати була не проти. З цього часу вони проживали всі разом, вели спільне господарство, він допомагав [PERSON] та його матері подолати хворобу, покупав ліки, консультувався з лікарями. До ни постійно приїжджав [PERSON] , який також надавав допомогу. Згодом наприкінці 2016 р. [PERSON] переїхав до них за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] важко було доглядати за двома хворими та він і сам хотів ще раніше переїхати та проживати разом, щоб доглядати за ними. [INFO] [PERSON] помер. [INFO] померла [PERSON] . [PERSON] з [PERSON] поховали її. У зв`язку з необізнаністю, що [PERSON] являється спадкоємцем 4-ї черги після смерті [PERSON] та [PERSON] , як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та через активні бойові дії, що велися на території міста Харкова, він не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але продовжував доглядати за квартирою, як це і робив [PERSON] , періодично позивачі почергово проживали там, прибирали, слідкували за водою, газом, світлом. В червні 2023 року [PERSON] розповів [PERSON] , що був у юриста, який повідомив, що він являється спадкоємцем 4-ї черги після померлих та звернувся до нотаріуса, який відмовив йому, у зв`язку з пропуском строку, встановленого законом для прийняття спадщини, та запропонував також звернутися до нотаріуса. Тоді [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Балух Н.В., яка роз`яснилаі, що після померлої [PERSON] строк в нього не пропущений, у зв`язку із продовженням строків через оголошення в Україні військового стану та що зведе спадкову справу, але ж відмовила листом від 15.06.2023р., у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , запропонувавши звернутися до суду з питання встановлення родинних відносин з померлою. Встановлення факту сумісного проживання позивачів [PERSON] та [PERSON] зі спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] необхідно для належного оформлення спадкових справ. Відповідно до п. 5 ч.2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.1. ст.316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Нормами ст.ст.1216-1218 ЦК України, встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до п. 1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, право на спадщину за законом почергово отримують особи, які вказані в ст.1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України встановлено, в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи те, що до складу спадщини входить нерухоме майно, виконуючи свій обов`язок визначений ст. 1297 ЦК України, відповідно до якої, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до частин 2 та 3 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як роз`яснив Конституційний Суд України в п. 6 рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 в справі № 1-8/99 про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї", окрім членів сімей взагалі (чоловік або дружина, прямі родичі по низхідній і висхідній лініях - діти і батьки), до членів сімей також відносяться особи, які перебувають на утриманні або проживають із суб`єктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Згідно з положеннями ст.ст.1268-1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Відповідно до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 4.4 факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31березня 1995року № 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом абзацу першого п. 23 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни «Про судову практикуу справахпро спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення (п.1 Постанови ВСУ N 5 від 31.03.95). Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Системний аналіз наведених вище правових норм дозволяє зробити висновок про те, що право на спадкування у першу чергу мають лише чоловік/дружина, які пережили спадкодавця і шлюб між якими було зареєстровано в органі реєстрації актів цивільного стану. У той же час, особи, які спільно проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років відносяться законом до четвертої черги спадкоємців. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , мають законне право на успадкування спадкового майна як спадкоємець четвертої черги померлих [PERSON] та [PERSON] , як особи, що проживали зі спадкодавцями однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст. 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до роз`яснень, даних у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщини в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до вимог ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця і залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і остаточно дає відповідь на питання про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. З початку сумісного проживання з [PERSON] та [PERSON] позивачі постійно проживали в квартирі [ADDRESS] , яка належала останнім на праві спільної сумісної власності де вони, проживали до моменту смерті [PERSON] , яка померла через 2 місяці після того, як помер її син [PERSON] , не витримавши втрати сина, жахів війни та хвороби, на яку вона хворіла багато років. Продовжували там проживати почергово ще деякий час після їх смерті, але у зв`язку з активними бойовими діями були вимушені тимчасово переїхати. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно Конституції України та Закону України«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, що мешкають в Україні не зобов`язані постійно проживати в місці своєї реєстрації, отже обставина (факт) спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами Вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач [PERSON] обгрунтовує своєю необізнаністю, що являється потенційним спадкоємцем 4-ї черги після смерті [PERSON] та [PERSON] , як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Через активні бойові дії, що велися на території міста Харкова, не звернувся своєчасно до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але продовжував доглядати за квавртирою, періодично проживав там, прибирав, слідкував за водою, газом, світлом та навіть намагався сплачувати комунальні послуги. В березні 2023р., [PERSON] прийшов на консультацію до юриста, вона роз`яснила його права спадкоємця на спадкове майно, що він являється спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] та [PERSON] , як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та маю законні права на спадкове майно. В травні 2023 р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Балух Н.В. з заявою про прийняття спадщини, але мені було відмовлено та запропоновано звернутися з позовом до суду. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно- територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Частинами другою та шостою статті 29 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасного, повного, безумовного прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного (позиція Верховного суду у справі № 355/832/17 від 10.04.2020). Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд вважає, що в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved