Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , який народився [INFO] в м. Полтава та внести зміни до актового запису №169 від 17.02.2015 року про народження [PERSON] , [INFO] , батьком якого вказати [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову зазначила, що в кінці 2011 року позивачка познайомилася із [PERSON] . Між ними виникли романтичні стосунки, які вони підтримували до останнього часу. Інколи вони проживали разом однією сім?єю без реєстрації шлюбу, інколи окремо. Навесні 2014 року позивачка завагітніла. [PERSON] одразу визнав, що він є батьком майбутньої дитини. Однак через проблеми із законом він наприкінці 2014 року перебував під слідством, а на початку січня 2015 року його було засуджено до позбавлення волі. [INFO] позивачка народила сина [PERSON] .17 лютого 2015 року вона зареєструвала народження сина [PERSON] , [INFO] у Октябрському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №169. Через відсутність біологічного батька, який перебував на той час в місцях позбавлення волі, його ім?я та по батькові у Книзі реєстрації народжень було записано відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України за її вказівкою. Дізнавшись про народження сина [PERSON] одразу визнав себе батьком дитини. Разом із сином вони відвідували його в місцях позбавлення волі. Батьки [PERSON] також визнали [PERSON] своїм онуком та за можливістю допомагали їй на час відсутності їхнього сина. Після відбування покарання [PERSON] у вересні 2018 року вийшов на волю. Вони продовжували їхні стосунки, при чому [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON] , надавав їй матеріальну допомогу на його утримання, і обіцяв подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини. Однак він не встиг цього зробити, оскільки [INFO] раптово помер. Позивачка звернулася до Київського районного суду м. Полтави в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту батьківства [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , який народився [INFO] в м. Полтава та внесення змін до актового запису №169 від 17.02.2015 року про народження [PERSON] , [INFO] , батьком якого просила вказати [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні представником заінтересованої особи заявлено клопотання про залишення заяви без розгляду, посилаючись на те, що [PERSON] не погоджується з заявою про встановлення батьківства після смерті сина [PERSON] , вона звернулась з заявою про прийняття спадщини на нерухоме майно. Заявник, звертаючись до суду з заявою про встановлення батьківства має на меті отримати спадіщину, а тому вбачається спір про право. У ході розгляду справи було з?ясовано, що заінтересована особа [PERSON] , яка є спадкоємцем першої черги, після смерті [PERSON] , звернулась із заявою про прийняття спадщини на нерухоме майно. Спадкова справа після смерті померлого [PERSON] заведена приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Ющенко Вікторією Вікторівною. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.10.2020 року по справі №552/4024/20 заяву про встановлення батьківства було залишено без розгляду. Факт батьківства [PERSON] відносно сина позивачки [PERSON] , [INFO] , підтверджується зокрема спільними фотографіями, роздрукованою перепискою в програмі Viber, також може бути підтверджені показами свідків. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 09.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 14.04.2021 року від відповідача надійшов відзив, в обґрунтуванні якого вказувала, що не визнає твердження позивача про те, що вона з її сином, [PERSON] нібито проживала разом, народила від нього хлопчика, [PERSON] , її син, [PERSON] визнавав себе батьком дитини, [PERSON] та його батьки визнали [PERSON] своїм онуком. [PERSON] являється рідною мамою померлого [PERSON] . Її син, [PERSON] помер внаслідок насильницьких дій. З цього приводу відкрито кримінальне провадження №12020170040001093 від 05.05.2020 року. Сам факт словесних тверджень позивача про ймовірні стосунки з [PERSON] не можуть бути покладені в основу визначення біологічного походження дитини, [PERSON] від нього. [PERSON] за життя ніколи не визнавав свого батьківства відносно дитини, [PERSON] . Відповідачка не являється рідною бабусею дитини та ніколи цього не визнавала. Твердження позивача про те, «що факт батьківства [PERSON] відносно її сина [PERSON] , [INFO] , підтверджується зокрема спільними фотографіями, роздрукованою перепискою в програмі Viber» не може братися до уваги, оскільки надані позивачем фотографії та роздрукована переписка не підтверджує факт кровної спорідненості між [PERSON] та [PERSON] , факт спільного проживання сина відповідача та позивача до народження [PERSON] та після його народження, ведення ними спільного господарства, отримання від її сина будь-якої допомоги. Крім того, додана позивачем переписка в програмі Viber не може бути належним, достатнім та достовірним доказом факту батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , оскільки з неї не вбачається, що позивач переписувалася саме з [PERSON] , а не будь з ким іншим. Враховуючи вищевикладене, вважала, що у задоволенні заявленого у справі позову про встановлення факту батьківства необхідно відмовити, оскільки позов пред?явлено до неналежного відповідача по справі та позивачем не було надано жодного належного, достатнього та достовірного доказу факту батьківства [PERSON] відносно [PERSON] 07.05.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтуванні вказувала, що у своєму відзиві відповідач сама вказує, що предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Тлумачення ст. 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів про встановлення батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦК України. Більше того, не зважаючи, що біологічний батько дитини позивача помер, існує наукова можливість достовірно встановити наявність кровного споріднення між дитиною та іншими родичами по чоловічій лінії, а саме між [PERSON] та батьком померлого [PERSON] - [PERSON] , тобто, ймовірним дідом дитини. Для встановлення факту схожості біологічного матеріалу конкретної особистості і встановлення родинних зав?язків, а саме вирішення питання про спорідненість між [PERSON] та [PERSON] , як між біологічним онуком та дідом необхідні спеціальні знання в області судової генетики, у зв?язку з чим існує необхідність проведення судово-генетичної експертизи. Слід зазначити, що [PERSON] не заперечував проти проведення такої експертизи за його участі. 13 травня 2021 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава було призначено судово-генетичну експертизу та направлено справу до експертної установи Харківському науково - дослідному експертно - криміналістичному центру МВС України. 26.08.2022 року від експертної установи надійшов висновок, відповідно до якого між [PERSON] та малолітнім [PERSON] є біологічна спорідненість за чоловічою лінією. 06.12.2023 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог, підтримала обґрунтування викладені у відзиві. Третя особи належним чином повідомлені про судове засідання, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, заслухавши думку учасників процесу,заслухавши показання свідків і третьої особи [PERSON] , перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Позивачка проживали разом однією сім?єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . [INFO] позивачка народила сина [PERSON] . 17 лютого 2015 року вона зареєструвала народження сина [PERSON] , [INFO] у Октябрському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №169. Через відсутність біологічного батька, який перебував на той час в місцях позбавлення волі, його ім?я та по батькові у Книзі реєстрації народжень було записано відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України за її вказівкою. Дізнавшись про народження сина, [PERSON] одразу визнав себе батьком дитини. Разом із сином вони відвідували його в місцях позбавлення волі. Батьки [PERSON] також визнали [PERSON] своїм онуком та за можливістю допомагали їй на час відсутності їхнього сина. Однак він не встиг визнати себе батьком, оскільки [INFO] раптово помер. За результатами дослідження між [PERSON] та малолітнім [PERSON] є біологічна спорідненість за чоловічою лінією. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Допитані в судовому засіданні свідки та третя особа [PERSON] підтвердили факти, вказані в позові. За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Пунктом 3 частини 2 статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини за рішенням суду. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Згідно зі п. п. 7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. В третьому абзаці п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved