Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] адвокат Вишневський М.С. звернувся до суду з позовною заявою до Ходорівської міської територіальної громади Львівської області, в якій просить визначити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] померла [PERSON] у віці 82 роки. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, а саме: - житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, без самовільно побудованих гаражу «Д», сараїв «Ж» та «З» у [ADDRESS] ; -земельну ділянку площею 0.0629 га (гектарів), розташованої у [ADDRESS] , кадастровий номер 4621581800.07.003.0039; -земельну ділянку площею 0.2500 га (гектарів), розташованої у [ADDRESS] , кадастровий номер 4621581800.07.003.0038. 08.06.2010 [PERSON] було складено заповіт, посвідчений сільським головою Вибранівської сільської ради Оброцькою Г.М. за реєстровим номером 46, за яким все належне спадкодавцю майно, що знаходиться в [ADDRESS] , вона заповіла своїм донькам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах кожній. На день смерті [PERSON] заповіт не змінено та не скасовано. Маючи намір прийняти спадщину, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Стрийського нотаріальго округу Львівської області Подвадцятника І.М. Проте, у прийнятті заяви їм було відмовлено у зв?язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців). При цьому їм було роз?яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом. Інших спадкоємців за заповітом, чи осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Однак, вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений ними з об`єктивних, поважних причин. Зокрема: 1. У шестимісячний строк позивачі не звернулися до нотаріуса з метою оформлення права власності на відкриту спадщину через те, що їм не було відомо про наявність складеного заповіту, оскільки мати ніколи не розповідала їм чи їх рідним про свою волю розпорядитись майном. Лише літом 2022 року позивачка [PERSON] при прибиранні приміщень будинку знайшла заповіт та два державні акти на земельні ділянки, про що повідомила позивачам [PERSON] та [PERSON] . 2. Позивачі постійно проживали у м. Львові, а їх мати фактично постійно проживала у с. Бринці - Церковні, батько помер ще до смерті матері, тобто, була велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна. 3. 3. Приблизно за рік до смерті [PERSON] стала хворіти у зв`язку із чим частково втратила пам?ять, тому через стан здоров?я вже не могла повідомити про існування цих документів. 4. Протягом останнього року позивачка [PERSON] постійно доглядала за матір?ю, тому всі вважали, що спадщина автоматично перейде їй. 5.Через спалах пандемії коронавірусної хвороби у 2019, карантині заходи, що діяли в Україні до 31.05.2022 (постанова КМУ N?1236 від 09.12.2020) та суворе обмеження переміщення, а з 14.02.2022 війна в Україні, перешкоджали прийняти спадщину відповідно до законодавства України. Як слідує із заповіту жодним іншим спадкоємцям, крім [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] нічого не заповідала. Крім того, відповідно до усних пояснень приватного нотаріуса Подвадцятника І.М. станом на 31.05.2023 жодних заяв про прийняття спадщини за вказаним спадкодавцем подано не було. Враховуючи бажання позивачів прийняти спадщину, а також те, що від спадщини вони не відмовлялися, з метою захисту їх права на прийняття спадщини позивачки звертаються до суду із даним позовом. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 27.06.2023 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 08.08.2023 /а.с.33-34/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 08.08.2023 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті на 25.08.2023 /а.с.53-54/. Розгляд справи по суті відбувся 25.08.2023 за відсутності сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивачки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися. Їх представник адвокат Вишневський М.С. надіслав клопотання в якому справу просить розглядати за його відсутності та відсутності позивачок. Справу просить розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Представник відповідача Ходорівської міської територіальної громади Львівської області подав відзив в якому зазначає про відсутність на час розгляду справи інформації, яка була б підставою щодо заперечення позовних вимог та просить розгляд справи здійснювати за його відсутності. Третя особа приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Подвадцятник І.М. подав заяву в якій просить провести судове засідання без його участі. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позовна будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 25.08.2023, є дата складення повного тексту судового рішення - 29.08.2023. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 03.12.2021 Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), [PERSON] померла [INFO] , у віці 82 роки, про що зроблено відповідний актовий запис № 1348 /а.с.17/. Згідно довідки про причину смерті №256 [PERSON] померла [INFO] у віці 82 роки /а.с.18/. Згідно заповіту посвідченого 08.06.2010 секретарем сільським головою виконавчого комітету Вибранівської сільської ради народних депутатів Оброцькою Г.М. за реєстровим №46, [PERSON] , все своє майно, що знаходиться в [ADDRESS] заповіла своїм дочкам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах /а.с.19/. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №917836 від 21.06.2011 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0629 гектарів, яка розташована в [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства /а.с.20/. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №917837 від 21.06.2011 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, яка розташована в [ADDRESS] , для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд /а.с.21/. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.03.2010 спадкоємцем майна [PERSON] є її сестра [PERSON] . Спадщина складається з житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, без самовільно побудованих гаражу «Д», сараїв «Ж» та «З», що знаходиться в [ADDRESS] /а.с.22/. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.04.2010 №25806828, будинок за адресою [ADDRESS] на праві приватної влансості належав [PERSON] /а.с.23/. Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 31.05.2023 № 38/02-14 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , у зв`язку із тим, що вони пропустили піврічний термін для прийняття спадщини /а.с.24/. Відповідно до довідки від 19.06.2023 №207 виданої виконкомом Ходорівської міської ради, [PERSON] дійсно була прописана і постійно проживала в [ADDRESS] до дня смерті, що наступила [INFO] . Спільно з нею в спадковому будинку на день смерті не був зареєстрований та не проживав ніхто. Всі спадкові будівлі належали на праві приватної власності [PERSON] та розташовані на земельній ділянці земель Ходорівської міської ради ( колишньої Вибранівської сільської ради). Заборони і арешту на належний [PERSON] на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] та майно немає. У Вибранівській сільській раді посвідчено заповіт головою виконкому Оброцькою Галиною Михайлівною від [PERSON] в користь дочок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожній за №46 від 08.06.2010, який на день смерті заповідальниці не змінювався і не скасовувався /а.с.25/; Відповідно до довідки від 07.06.2023 №202 виданої виконкомом Ходорівської міської ради, [PERSON] , про те, що на підставі рішення Львівського облвиконкому №256 від 19.09.1989 село Бринці Церковні, раніше приєднане до села Вибранівка було відновлено і підпорядковано Вибранівській сільській раді Жидачівського району Львівської області ( з 21.04.2016 Вибранівський старостинський округ Ходорівської ОТГ), а тому на даний час в селі Бринці-Церковні числяться наступні назви вулиць та номери будинків, які до цього числилися в [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] . Відповідно, приватні будівлі, що належали на праві приватної власності померлій [PERSON] , спадкоємцями якої є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та знаходяться за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] фактично знаходяться за однією і тією ж адресою /а.с.26/. Норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ч.1ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у разі доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, 15 квітня 2020 року у справі № 190/106/18 (провадження № 61-41455св18), 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19 (провадження № 61-17072св20), від 15 квітня 2021 року у справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21), від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20), від 21 жовтня 2021 року у справі № 643/13260/19 (провадження № 61-9552св21), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Необхідність вчинення нотаріусом дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, підстав для відступу від яких немає. В той же час, відповідно до ст.ст.1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивачки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємиці не зверталися до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки їм не було відомо про заповіт складений на їх користь. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тільки влітку 2022 року стало відомо про наявність заповіту на їх ім`я, складеному за життя матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачки просять встановити їм додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] . Причиною пропуску строку на прийняття спадщини вказують те, що не знали про наявність заповіту, посвідченого на їх користь, а тому не звернулися в шестимісячний термін після смерті матері до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивачки вважають, що причини пропуску для подачі заяви про прийняття спадщини є вагомими, та підлягають поновленню. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7" про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Встановивши, що позивачки є спадкоємицями першої черги, дізналися про наявність заповіту, складеного на їх користь влітку 2022 та їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини; представник відповідача зазначив про відсутність на час розгляду справи інформації, яка була б підставою щодо заперечення позовних вимог та не надав належних допустимих доказів обізнаності позивачок про наявність заповіту у межах шестимісячного строку для прийняття спадщини. Суд вважає, що позивачки пропустили шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, а відтак дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення позиваччкам додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] тривалістю три місяці, для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved