Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

09.08.2021 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якій просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно списані кошти з карткового рахунку у розмірі 7916,46 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 11.02.2021 року йому надійшло повідомлення від АТ КБ «ПриватБанку» у додатку «Приват24», що з карткового рахунку, з платіжної картки № [NUMBER] були автоматично списані кошти у розмірі 7000,59 грн, та у розмірі 915,87 грн. з іншої карти, на яку надходила заробітна плата. 16.02.2021 року позивач звернувся до одного з філіалів банку з щодо повернення списаних з його рахунку коштів, проте працівники банку нічим не змогли допомогти. 03.03.2021 позивач направив до АТ КБ «ПриватБанку» заяву з проханням повернути неправомірно списані кошти у розмірі 7916,46 грн. на платіжну карту «Універсальну», оскільки він жодним чином не надав згоди на списання з карток будь-яких коштів. Такі дії були вчинені без відома позивача. 31.03.2021 року у додатку «Приват24» надійшла відповідь відповідача, в якій банк повідомив, що він здійснив договірне списання коштів з належної позивачу картки «Універсальна» на рахунок погашення простроченої заборгованості, що існує у позивача перед Банком. Проте яку саме, за яким договором, на підставі яких документів та будь-яку іншу інформацію щодо заборгованості банк не зазначив та не надав. Враховуючи те, що позивач жодного договору, за умовами якого він не доручав банку списувати грошові кошти з його рахунку без відповідного розпорядження не укладав, просив стягнути матеріальну шкоду, завдану відповідачем. Окрім матеріальної шкоди неправомірними діями відповідача позивачу було завдано і моральну шкоду, оскільки було порушено нормальний спосіб його життя, були списані з карткового рахунку кошти. Позивач є внутрішньо переміщеною особою, який знаходився у складних життєвих обставинах, без необхідних речей, грошей, за кошти, які були на рахунку, позивач повинен був утримувати на місяць себе та дитину. Безпідставно списані кошти змінили його спосіб життя. Почалися розлади зі здоров`ям, в цей час дитина перебувала у лікарні. Завдану моральну шкоду він оцінює у 20 000 гривень. 13.01.2022 року на адресу Фрунзенського районного суду м. Полтави від відповідача АТ КБ «ПриватБанку» надійшли письмові пояснення, в яких відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначив, що 14.09.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № GOGLGI0000000234, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 40 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.09.2017 року. У забезпечення виконання зобов`язання за договором про іпотечний кредит 14.09.2007 року укладено договір поруки з [PERSON] . Відповідно до виписки до договору № GOGLGI0000000234 від 14.09.2007 року заборгованість за кредитним договором не погашена. 10.02.2020 року позивачем було підписано Заяву про відкриття Поточного рахунку та приєднання до Умов та правил надання послуг «Картка для виплат» шляхом підписання цієї заяви між позивачем та відповідачем укладено договір банківського рахунку. Відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» платник при укладенні договорів з банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. У відповідності до Заяви про відкриття Поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання послуг «Картка для виплат» договір діє на підставі ст. 634 ЦК України підписанням цієї Заяви шляхом накладення простого електронного підпису клієнт приєднується до розділу «Загальні положення» та підрозділів «Картка для виплат», «Використання картки» Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет, в редакції чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунку, приймає всі права та обов`язки, встановлені у цьому Договорі та зобов`язується належним чином виконувати. Клієнт ознайомився із Договором, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, яку розміщено в мережі Інтернет за адресою https:privatbank.ua та отримав їх примірник. Вказаними Умовами і Правилами надання банківських послуг клієнт доручає Банку списувати кошти з рахунків Клієнта у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настанням термінів платежів, а також списувати кошти з рахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами Клієнта у розмірах, визначеними цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту рахунка. Банк списує кошти у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунка Клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості (п.1.1.3.1.5.). Відповідно до вказаних Умовами і Правилами надання банківських послуг клієнт доручає Банку списання коштів за кредитами, за якими Клієнт є поручителем (п.2.1.2.5.2) Таким чином списання коштів не є власними, одноосібними діями банку, а є уповноваженням позичальника банку на виконання невиконаного відповідачем зобов`язання на підставі умов договору, які погоджені сторонами та прийняті ними до виконання, що не протирічить діючому законодавству та самій волі позичальника (а.с.76-82). На адресу суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких позивач вказав, що ознайомившись з поясненнями відповідача, вважає, що вони не повинні братися до уваги суду з таких підстав. Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» № GOGLGI0000000234 від 14.09.2007, [PERSON] повинна була сплачувати кожне 14-те число, починаючи з 14.09.2007 року до 14.09.2017 року, на рахунок банку платіж у сумі не менше 650,45 грн. 14.09.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки № GOGLGI0000000234 для забезпечення кредитного договору банку з [PERSON] . Строк дії іпотечного кредиту сплинув 14.09.2017 року. Вказані договори були укладені 15 років тому у м. Горлівка Донецької області, яка у зв`язку подіями 2014 року була тимчасово окупована, і він був змушений покинути місце свого постійного проживання та переїхав до м. Харкова. Позивач вважав, що [PERSON] , з якою позивач втратив зв`язок, оскільки можливо вона знаходиться на тимчасово окупованій території, давно погасила свою заборгованість перед банком. Відповідно до п. 2.1.1. Договору поруки у разі невиконання Боржником своїх зобов`язань за Договором про іпотечний кредит, протягом 5 робочих днів з дня невиконання пред`явити свої вимоги безпосередньо поручителю. Ці вимоги є обов`язковими для виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання поручителем від кредитора письмового повідомлення про невиконання боржником зобов`язань за договором про іпотечний кредит. Відповідно до п. 2.1.1. Договору поруки у разі невиконання Боржником своїх зобов`язань за Договором про іпотечний кредит, протягом 5 робочих днів з дня невиконання пред`явити свої вимоги безпосередньо поручителю. Ці вимоги є обов`язковими для виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання поручителем від кредитора письмового повідомлення про невиконання боржником зобов`язань за договором про іпотечний кредит Проте жодних запитів до позивача не надходило. У відповідності до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України договір поруки між ним та АТ КБ «ПриватБанком» є припиненим, оскільки строк пред`явлення вимоги до поручителя не може бути поновлений. Крім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 відсутні підстави вважати, що при підписанні заяви позивачем про відкриття поточного рахунку АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк (а.с.49-62). Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Бабкової Т.В. від 19.08.2021 відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Відповідно до авторозподілу судових справ між суддями справа надійшла у провадження судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Гольник Л.В. від 19.09.2022 справа прийнята до свого провадження. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Гольник Л.В. від 10.05.2023 закрито підготовче судове засідання. У судовому засіданні позивач \~позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавав заяву про відкладення розгляду справи. Враховуючи положення ст. 223 ЦПК України, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи, оскільки суд не вважає перебування представника відповідача юридичної особи у відпустці поважною причиною неявки у судове засідання з огляду на тривалий час розгляду справи, а також враховуючи те, що відповідач надав детальні письмові пояснення з приводи заявлених позовних вимог. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до такого висновку. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 14.09.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», який на даний час має найменування АТ КБ «ПривтБанк», та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №GOGLGI0000000234 (а.с. 84-90). Відповідно до п.1.1. Кредитор зобов`язується надати Позичальнику кредит у розмірі 40000,00 грн, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, сплатити відсотки за користування у розмірі 15% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Згідно з п. п. 2.3, 2.4 Договору Кредит надається шляхом (видачі готівки через касу/зарахування Кредитором коштів на поточний рахунок Позичальника [NUMBER] відкритий у Кредитора). Позичальник зобов`язується щомісячно до 14 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 650,45 грн. шляхом внесення готівки до каси Кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № [NUMBER] , відкритий у Кредитора. Останню сплату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 14.09.2017 року. 14.09.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №GOGLG10000000234 (а.с. 91-93). Відповідно до п. 1 Договору поруки №GOGLG10000000234 від 14.09.2007 року поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання Боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит №GOGLG10000000234 від 14.09.2007 року та додатковими угодами до нього. Відповідно до п.4.2 Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за Договором про іпотечний кредит. 11.02.2021 року відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» з платіжної картки № [NUMBER] «Універсальна» з рахунку [NUMBER] та з картки для виплат з рахунку [NUMBER] , на який надходила заробітна плата позивача, було автоматично списані кошти у розмірі 7000,59 грн. та у розмірі 915,87 грн. відповідно., всього 7916,46 грн. Вказані обставини не оспорюються відповідачем АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина перша статті 1048 ЦК). Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (ч. 1 ст. 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього кодексу. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ч. 1ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (ч. 2 ст. 252 ЦК України). Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24.09.2014 року у справі №6-106цс14, від 20.04.2016 року у справі №6-2662цс15, від 22.06.2016 року у справі №6-368цс16, від 29.06.2016 року у справі №6-272цс16, від 29.03.2017 року у справі №6-3087цс16, від 14.06.2017 року у справі №644/6558/15-ц, а також висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22.08.2018 року у справі №2-1169/11). Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20.04.2016 року у справі №6-2662цс15). У пунктах 1.3., 2.4. Договору про іпотечний кредит №GOGLG10000000234 від 14.09.2007 року чітко зазначено передбачений термін повернення кредиту 14.09.2017 року. Отже, у разі не погашення заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» повинен був звернутися з позовними вимогами до [PERSON] не пізніше 14.03.2018 року як до поручителя. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК ( у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальниця була зобов`язана згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного черговою платежу. Тому за змістом частини четвертої статті 559 ЦК (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин ) порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (п. 84 постанови ВП ВС від 19.06.2019 року у справі №523/8249/14-ц). З огляду на вищевикладене, посилання відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на автоматичне списання коштів з рахунків позивача є необґрунтованим та безпідставним, оскільки на час відкриття поточного рахунку позивачем порука була припинена. У судовому засіданні доведено, що відповідач вчинив неправомірні дії щодо автоматичного списання коштів з усіх рахунків позивача на свою користь у розмірі 7916,46 грн., а тому позовні вимоги про стягнення коштів підлягають задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. \~Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. \~Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства, зокрема, у спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів. Позивач є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, і останній несе відповідальність за неналежне надання цих послуг (постанови Верховного Суду України від 11 травня 2016 року в справі № 761/31065/14-ц\~(провадження № 6-37цс16), від 01 червня 2016 року в справі № 761/13926/15-ц\~(провадження № 6-2558цс15), від 28 вересня 2016 року в справі № 180/1179/15-ц (провадження № 6-1699цс16), від 13 березня 2017 року в справі № 761/14537/15-ц (провадження № 6-2128цс16). З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 01.09.2020 року (справа №\~216/3521/16-ц,провадження №\~14-714 цс 19) вчинення неправомірних дій банком під час виконання Поточного рахунку позивача є неналежним виконанням фінансової послуги у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів, що має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу таким неналежним наданням фінансової послуги. Суд приходить до висновку, що позивачу як внутрішньо переміщеній особі, яка опинилася у складних життєвих обставин, внаслідок безпідставного списання коштів з рахунку позивача порушило його нормальний спосіб життя, позивач змушений був вживати заходи для усунення негативного впливу з огляду на те, що кошти також були автоматично списані з картки, на яку позивача отримував заробітну плату. Суд враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, їх глибину, тривалість, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та приходить до висновку, що обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування позивачу спричиненої йому неправомірними діями відповідача моральної шкоди є сума в 5000 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що в іншій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: partial