Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, посилаючись на те, що починаючи з 03.02.1992 р. по 21.09.1997 р., працював електрогазозварником (підземним) ШБУ РУ ім. Кірова, з 18.03.1998 р. по 05.10.2021 р. електрогазозварником (підземним)дільниці №27 ШУ ГД ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг». Звільнений 05.10.2021 року на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно даних Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного захворювання (отруєння) №ДН/4.6.2/2113-22 від 28.06.2022 року, затвердженої в.о. начальника управління Держпраці у Дніпропетровській області М.С. Брізецькою, на робочому місці Позивача, мають місце шкідливі фактори праці: важкість праці, мікроклімат повітря, шум напруженість праці, вміст аерозолів фіброгенної дії. Остання атестація робочого місця проводилась в 2019 році. Умови праці визначені такими, що відносяться до 3 класу 2 ступеня (шкідливості). По вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); по мікроклімату - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); по рівню шуму - до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); по показникам важкості праці - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі), по напруженості праці - до 2 класу (допустимі). Український науково-дослідний інститут промислової медицини 12.01.2023 року встановив професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L1-L2, L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-S1 гриж дисків L1-L2, L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-S1, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистонічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Медико-соціальною експертною комісією (на далі МСЕК) в 2023 р. первинно встановили 50% втрати професійної працездатності по радикулопатія. Також було встановлено 3 групу інвалідності за професійним захворюванням, з переглядом 10.04.2024 року. Крім того, досить довгий час була на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у зв`язку з отриманим професійним захворюванням. Даний факт підтверджується виписками, епікризами, які додані до заяви, але це лише незначна частина. 3 часу лікування пройшло багато часу, але хвороба не піддається лікуванню. Позивач зазначає, що професійне захворювання спричиняє їй і фізичні страждання: біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс та ніжні кінцівки; біль та оніміння в дистальних відділах кінцівок; мерзлякуватість кінцівок; побіління пальців рук на холоді; біль та обмеження рухів у плечових та колінних суглобах; загальна слабкість. Вказані фізичні страждання підкріплюються медичними висновками які додані до позовної заяви. Позивач вважає, що його вина у появі професійного захворюваннях відсутня, що підтверджується Актом про розслідування хронічного професійного захворювання від 28.02.2023 р. В Акті розслідування в п.18 вказано, що причиною виникнення професійного захворювання згідно вимог Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» № 248 від 08.04.2014 року показники важкості праці перевищували нормативні: робоча поза: незручна 30% при нормі 25%, що перевищує в 1,2 рази; робоча поза: вимушена 11% робочої зміни при нормі 10%, що перевищує в 1,1 раз нахили тулуба (вимушені, більше 30 градусів), кількість за зміну: 190 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів за зміну, що перевищує норму в 1,9 разів. Також звертає увагу суду на те, що на підприємстві відповідача працював все своє життя і на теперішній час також працює. Таким чином, є наявність шкоди спричиненої відповідачем здоров`ю позивача, від цієї шкоди морально страждав, страждає та буде страждати все своє життя, а можливо в подальшому іще більше; мається протиправність дій відповідача - невиконання, ігнорування нормативно-правових актів, щодо охорони праці. Наявність зв`язку професійного захворювання та наслідками -. ушкодження здоров`я, великий відсоток втрати працездатності, встановлення інвалідності. Вина відповідача незабезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, що передбачено Конституцією України та багатьма законами України, відсутність вини позивача. Таким чином, відповідач, не забезпечив на робочому місці позивача безпечні та нешкідливі умови праці, порушив його законні права, що призвели до професійного захворювання, інвалідності, втрати працездатності, до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач зазначає, що його моральні страждання оцінити не можливо, його здоров`я та життя, як і для кожної людини є самим важливим та цінним, але сума компенсації в розмірі 335 000, гривень стягнута з ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг», якимось чином зможе компенсувати її страждання та переживання, дасть можливість пройти хороший курс лікування, що в свою чергу покращить здоров`я, а звідси і моральний стан. Крім того, вважає, що законодавець, покладаючи обов`язок на підприємства відшкодовувати моральну шкоду, яку переносять працівники підприємства від професійних захворювань та трудових каліцтв, мав на меті не тільки компенсувати страждання потерплим, не тільки стимулювати роботодавців для створення незабезпечних та нешкідливих умов праці, а й матеріальну відповідальність за порушення законодавства про охорону праці. Ухвалою суду від 19.05.2023 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", отримавши копію позовної заяви та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 19.05.2023 р., відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні, додатково зауваживши, що Позивач при пред`явленні позову про стягнення моральної шкоди має довести в чому полягає завдана шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю Відповідача її заподіяно, з яких міркувань виходив Позивач визначаючи розмір шкоди, та якими доказами він це підтверджує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на ім`я [PERSON] , вказано, що остання починаючи з 01.06.1988 р. по 13.12.1989 р. працював електрогазозварником ШБУ-3 «Кривбассшахтострой», з 03.02.1992 р. по 21.09.1997 р. працював електрогазозварником (підземним) ШБУ РУ ім. Кірова, з 20.11.1997 р. по 09.03.1998 р. працював газоелектрозварником дільниці №2 «Укрелектрочормет», з 18.03.1998 р. по 05.10.2021 р. працював електрогазозварником (підземним), дільниці № 27 шахтоуправління ГД ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг», 05.10.2021 р. звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України. (а.с. 9-11). Український науково-дослідний інститут промислової медицини 12.01.2023 року встановив професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L1-L2, L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-S1 гриж дисків L1-L2, L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-S1, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистонічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). (а.с. 24-25) Відповідно до Акту розслідування причин хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28.02.2023 року, а саме п. 18, причиною професійного захворювання [PERSON] причиною виникнення професійного захворювання згідно вимог Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» № 248 від 08.04.2014 року показники важкості праці перевищували нормативні: робоча поза: незручна 30% при нормі 25%, що перевищує в 1,2 рази; робоча поза: вимушена 11% робочої зміни при нормі 10%, що перевищує в 1,1 раз нахили тулуба (вимушені, більше 30 градусів), кількість за зміну: 190 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів за зміну, що перевищує норму в 1,9 разів. (а.с. 17-21). Відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 28.02.2023 року, а саме п. 17 зазначено, що «Працюючи електрогазозварником (підземним) шахтоуправління з підземного видобутку руд (на правах шахти) гірничого департаменту, підземної дільниці №27 (водовідливу) дільниці «Служба головного інженера» ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 18.03.1998 по 05.01.2021 [PERSON] виконував роботу по ручному, дуговому і газовому зварюванні складних і відповідальних апаратів, деталей, вузлів, конструкцій, трубопроводів з різних сталей, чавуна, кольорових металів та сплавів. Робота з кисневої, прямолінійної та горизонтальної різки. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення інструменту внаслідок обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, через що виконувані роботи характеризувалися фізичним перевантаженням. Відповідно до п. 20 акту розслідування професійного захворювання від 28.02.2023 року враховуючи роботу [PERSON] в шкідливих умовах праці та неодноразову зміну керівництва структурного підрозділу та підприємства, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо. За Актом від 28.02.2023 року позивачу встановлений діагноз захворювання: радикулопатія попереково-крижова L1-L2, L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-S1 гриж дисків L1-L2, L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-S1, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистонічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Згідно даних Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного захворювання (отруєння) №ДН/4.6.2/2113-22 від 28.06.2022 року, затвердженої в.о. начальника управління Держпраці у Дніпропетровській області М.С. Брізецькою, на робочому місці Позивача, мають місце шкідливі фактори праці: важкість праці, мікроклімат повітря, шум напруженість праці, вміст аерозолів фіброгенної дії. Остання атестація робочого місця проводилась в 2019 році. Умови праці визначені такими, що відносяться до 3 класу 2 ступеня (шкідливості). По вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); по мікроклімату - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); по рівню шуму - до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); по показникам важкості праці - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі), по напруженості праці - до 2 класу (допустимі). (а.с. 14-16) 27.04.2023 року у зв`язку із заподіяннями шкоди позивач пройшов огляд МСЕК, де йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 50% по радик. з 10.04.2023 року по 01.05.2024 року, з переглядом 10.04.2024 року, що підтверджується довідкою МСЕК від 27.04.2023 року серії 12 ААА №127155. Призначено медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення (а.с. 22). Крім того, позивачу встановлено 3 групу інвалідності з 10.04.2023 року з датою чергового переогляду 01.05.2024 року (а.с. 23). Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. В наслідок отримання професійного захворювання, останнє спричиняє йому фізичні страждання: біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в плечовий пояс та ніжні кінцівки; біль та оніміння в дистальних відділах кінцівок; мерзлякуватість кінцівок; побіління пальців рук на холоді; біль та обмеження рухів у плечових та колінних суглобах; загальна слабкість. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає частковій компенсації. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..». Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, матеріали справи переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Крім того, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Більше того, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. З трудової книжки позивача та Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, встановлено, що позивач переважний час своєї трудової діяльності працював у відповідача, та хронічні захворювання отримав, зокрема і через роботу в шкідливих умовах при виконанні ним трудових обов`язків та на території підприємства відповідача ПАТ «АМКР». Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» №4від 31.03.1995 з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Як вбачається з матеріалів справи, причиною професійного захворювання позивача є загальна вібрація. Крім того, внаслідок професійного захворювання позивач неодноразово зверталась за медичною допомогою, що підтверджується численними медичними висновками та виписками (а.с. 26-27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38). Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, також враховуючи факт, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів 23 років, суд вважає можливим стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно з пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, з відповідача, з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 2000 грн. - відповідно до обсягу задоволених вимог.

Outcome: partial