Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

[PERSON] 03.02.2021 звернувся в Ленінський районний суд м. Харкова з позовом до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.02.1996. Зазначав, що [PERSON] померла [INFO] . Вказував, що з березня 2008 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та по день її смерті проживали разом в квартирі [ADDRESS] . Вказував, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не звертався, після померлої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла 1/2 частка в праві власності на квартиру. В поданій до суду позовній заяві просив суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Просив також визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 08.02.2021 відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами загального позовного провадження. Відповідачем Харківською міською радою 15.03.2021 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що позивачем на обґрунтування факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини не надано до суду доказів. Також відповідач вказував, що позивачем не підтверджено, що на момент смерті [PERSON] квартира належала їй на праві приватної власності. В задоволенні позовних вимог просив відмовити. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харків від 14.06.2021 закрито підготовче провадження вданій справі та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. Протокольною ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18.02.2022 (а.с. 143) залучено [PERSON] в якості правонаступника позивача [PERSON] . Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23.03.2023 справу прийнято до провадження суду. В судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача [PERSON] повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Харківська міська рада в судове засідання своїх представників не направила. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , 1982 року народження, 28.03.2008 зареєстрував шлюб з [PERSON] . Також встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , актовий запис про смерть від 13.02.2017 № 2342. За життя [PERSON] у встановленому законом порядку зареєструвала своє постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація щодо зареєстрованого права на квартиру [ADDRESS] відсутня. За даними Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, станом на 31.12.2012 наявна інформація про зареєстроване право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223, 1261, 1262 ЦК України спадкоємці визначаються за законом і за заповітом, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом в першу чергу мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як встановлено судом, [PERSON] , перебуваючи з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі та будучи спадкоємцем її майна за законом, у встановленому законом порядку та у встановлений шестимісячний строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертався. Також судом встановлено, що станом на час смерті [PERSON] зареєстрованим місцем проживання [PERSON] була адреса: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не доказів на підтвердження факту спільного проживання [PERSON] із [PERSON] на час відкриття спадщини, станом на 08.02.2012. Зокрема, як встановлено судом, [PERSON] на день смерті у встановленому законом порядку зареєструвала своє місце проживання в квартирі [ADDRESS] . За даними Реєстру територіальної громади міста Харків до складу сім`ї [PERSON] належали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (довідка про склад сім`ї). Також дослідженими в справі доказами встановлено, що [PERSON] , [INFO] , (актовий запис про народження № 820 від 25.12.1992), яка є третьої особою по справі, за даними Реєстру територіальної громади міста Харків має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] . 25.09.2009 до актового запису про народження № 820 від 25.12.1992 внесено відомості про усиновлення на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харків від 19.03.2003 в справі № 2-2976, в тому числі внесено зміни про прізвище, ім`я та по батькові дитини. Також встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що є датою смерті, але лікарське свідоцтво про смерть від 10.02.2017, витяг для отримання допомоги на поховання видані не [PERSON] , як подружжю, а сторонній людині - заявнику [PERSON] . При цьому паспорт померлої на час реєстрації смерті [PERSON] не здавався, її громадянство, місце народження та місце проживання не було підтверджено. За даними державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть лише 30.01.2018 внесено відповідні зміни до актового запису про смерть [PERSON] із зазначенням вірних анкетних даних померлої, зокрема, і щодо дати її народження. Зазначені встановлені судом обставини повністю спростовують твердження позивача про те, що [PERSON] був присутній за місцем проживання [PERSON] , на час виклику лікарів швидкої медичної допомоги, а також твердження про те, що [PERSON] було здійснено її поховання. Повідомлення Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області щодо неодноразових звернень [PERSON] датоване жовтнем 2020 року, тобто, після спливу понад три роки з дати смерті [PERSON] та не містить інформації щодо змісту таких звернень та дат їх надходження. Той факт, що станом на жовтень 2020 року [PERSON] мешкав фактично за адресою [ADDRESS] , жодним чином не підтверджує факту його постійного проживання за вказаною адресою станом на лютий 2017 року. Показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] судом оцінюються критично. Як встановлено судом, [PERSON] є близьким родичем позивачу [PERSON] . Окрім того, за довіреністю, яка була посвідчена 14.05.2021, [PERSON] уповноважував представляти його інтереси та бути його представниками одночасно [PERSON] та [PERSON] . Зазначені обставини свідчать про можливу особисту зацікавленість свідка [PERSON] в результатах вирішення справи. Натомість, свідок [PERSON] повідомила суду, що особисто присутня на час смерті [PERSON] , а також при її похованні не була, обставини смерті та поховання [PERSON] їй відомо виключно зі слів [PERSON] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, станом на [INFO], тому в цій частині позовні вимоги заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Оскільки [PERSON] після померлої [PERSON] спадщину у встановлений законом строк не прийняв, питання про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не порушувалося, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , є повністю безпідставними. Також судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , актовий запис від 19.06.2021 № 12160. За життя [PERSON] склав заповіт від 05.11.2020, згідно з яким належне йому майно заповів [PERSON] . Також встановлено, що після померлого [PERSON] приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області 17.12.2021 відкрита спадкова справа № 162/2021, із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] . Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом, померлому [PERSON] на момент відкриття спадщини не належала частка в праві власності на квартиру [ADDRESS] , отже, не входить до складу спадщини після його смерті. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування є безпідставними та не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed