Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] 19.08.2021 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON] є троюрідною сестрою [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] одружився на [PERSON] (прабаба позивачки). Від шлюбу в них народилося два сина: [PERSON] (дід позивачки) та [PERSON] (двоюрідний дід позивачки). [PERSON] одружився на [PERSON] (баба позивачки), від шлюбу в них народилася [PERSON] , [INFO] (матір позивачки). В свою чергу, [PERSON] одружився на [PERSON] та в них народилася [PERSON] , [INFO] (тітка позивачки). Матір позивачки [PERSON] одружилася з [PERSON] та в них народилася донька [PERSON] , яка одружилася з [PERSON] та змінила прізвище як [PERSON] . В свою чергу [PERSON] народила [PERSON] , яка одружилася з [PERSON] , в результаті змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина. 03.08.2018 [PERSON] склала заяву про прийняття спадщини, однак нотаріус роз`яснила, що для підтвердження родинних відносин необхідно надати рішення про встановлення факту родинних відносин. Справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки між сторонами існує спір про право, а саме розглядається справа №522/14006/18 про визнання заповіту [PERSON] недійсним. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.08.2021 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 27.10.2021. У підготовчому засіданні 27.10.2021 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було задоволено заяву [PERSON] про відкладення, розгляд справи відкладено на 30.11.2021. Ухвалою суду від 30.11.2021 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі, зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 07.10.2022 залучено до участі у справі [PERSON] в якості правонаступника померлої [PERSON] , провадження у справі поновлено, підготовче засідання призначено на 06.12.2022. У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 06.12.2022 та подання представником [PERSON] [PERSON] заяви про ознайомлення, розгляд справи було відкладено на 15.02.2023. Розгляд справи у підготовчому засіданні 15.02.2023 було відкладено на 03.03.2023. До суду 02.03.2023 надійшов відзив на позовну заяву від представника [PERSON] [PERSON] , згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що [PERSON] не доводиться [PERSON] троюрідною сестрою або родичкою іншого ступеня споріднення. [PERSON] є донькою знайомої [PERSON] , яка, уклавши другий шлюб з сусідом останньої, переїхала проживати з Російської Федерації до України. [PERSON] та [PERSON] були близькими подругами більше ніж 20 років, вони разом проводили багато часу, часто бували одна у одної вдома: по декілька разі на тиждень, разом відпочивали, святкували дні народження та інші свята, проводили вихідні разом, переживали горе разом, підтримували одна одну, знали одна про одну майже все. [PERSON] відомо, що [PERSON] неодноразово пропонувала його сестрі [PERSON] посилитися разом з нею у будинку по [ADDRESS] . Коли [PERSON] хворіла [PERSON] піклувалася про неї, приносила їжу. [PERSON] після смерті її єдиного сина [PERSON] родичів не залишилося. Син [PERSON] помер [INFO] . Всі родичі [PERSON] померли ще за її життя, про що вона сама розповідала [PERSON] . Доказами родинних відносин є свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру, копії актових записів, однак таких до позову не додано, додані докази є недопустимими. [PERSON] не проживає за адресою, вказаною у позовній заяві. [PERSON] є громадянкою рф та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з [PERSON] з 2018 року з позовними вимогами до [PERSON] звертаються [PERSON] і [PERSON] , втім вони не є спадкоємцями, адже [PERSON] колишній чоловік [PERSON] , шлюб розірвано в червні 2007 року, а [PERSON] родич [PERSON] , який працював водієм [PERSON] [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 07.12.2017. У підготовчому засіданні 03.03.2023 було задоволено клопотання представника позивача про долучення експертного висновку до матеріалів справи, також долучено до справи відзив, представник позивача [PERSON] просив оголосити перерву для надання відповіді на відзив, представник відповідача [PERSON] звернулася з клопотанням про уточнення анкетних даних, судом було виправлено описку у прізвищі відповідача з [PERSON] на [PERSON] . З метою надання часу для подання відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 20.03.2023. До суду 07.03.2023 надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача [PERSON] вказує, що представник відповідача посилається на слова [PERSON] , яка почула їх від [PERSON] , однак такі слова не є абсолютною істиною. Вказує, що представник відповідача не конкретизує в чому саме полягає недопустимість поданих доказів. Доводи щодо того, що [PERSON] не проживає за адресою вказаною у позові не відносяться до предмету доказування. [PERSON] була в дуже добрих відносинах з [PERSON] і знала, що вона не збиралася заповідати своє майно [PERSON] , на переконання позивачки заповіт був підроблений. В підготовчому засіданні 20.03.2023 представник [PERSON] [PERSON] подала заперечення, згідно яких зазначає, що певна частина документів наданих представником позивача свідчить про невідповідність цих документів вимогам законодавства, які оформлені з порушення вимог ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, що робить неможливим їх прийняття на території України в якості доказів у цивільній справі. Також не відповідає вимогам нормативно-правових актів щодо оформлення надана суду представником позивача у якості доказу надрукована на друкарській машинці копія свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] від 12.01.1957, адже відсутній напис про її засвідчення. Вказує, що з наданих копій документів вбачається, що братами були [PERSON] і [PERSON] , тоді як батьком [PERSON] є не [PERSON] , а Анісім, доказів того, що це одна і таж особа не представлено. Висновок щодо тотожності імен не відповідає критеріям достовірності, достатності і належності, адже не надано доказів, що [PERSON] має кваліфікацію експерта, а в його основу покладені не належні докази та докази, які не долучені до позову. У підготовчому засіданні 20.03.2023 було долучено до справи відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, представник позивача просив відкласти розгляд справи для уточнення кількості свідків, судом було оголошено перерву до 31.03.2023. Ухвалою від 20.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] [PERSON] про витребування доказів. До суду 29.03.2023 надійшла заява представника [PERSON] [PERSON] про застосування позовної давності, згідно якої вказує, що [PERSON] померла [INFO] , а 03.08.2018 [PERSON] склала нотаріальну засвідчену заяву про прийняття спадщини. З цього часу слід відраховувати трирічний строк. 25.10.2018 [PERSON] звернулася з заявою про встановлення факту родинних відносин, справа №522/18878/18, 30.10.2018 заява була відкликана. 30.10.2018 з аналогічною заявою було звернення до Київського районного суду м. Одеси, 06.12.2018 заява залишена без розгляду. 02.11.2018 [PERSON] знову звернулися до Приморського районного суду м. Одеси, справа №522/19351/18, у зв`язку з повторною неявкою заявника залишена без розгляду заява 16.01.2019. У справі №522/22270/18 ухвалою від 29.01.2020 також заяву залишено без розгляду у зв`язку з неявкою заявника. До суду [PERSON] звернулася 19.08.2021, тому строк позовної давності сплив. До суду 30.03.2023 надійшли заперечення представника [PERSON] [PERSON] проти заяви про застосування позовної давності, згідно яких відзначає, що 13.09.2018 [PERSON] направила заяву про прийняття спадщини, а нотаріус розглянувши її повідомила, що оскільки в документах, наданих на підтвердження наявності родинних відносин, містяться розбіжності в імені родича позивачки, необхідно надати судове рішення про встановлення факту родинних відносин. 30.10.2018 [PERSON] звернулася до суду в порядку окремого провадження, адже станом на той час жодна особа не оспорювала того, що [PERSON] є троюрідною сестрою [PERSON] . Саме при розгляді справи №520/1654/18 [PERSON] стало відомо про існування між нею та [PERSON] спору з приводу факту родинних відносин. Датою, коли [PERSON] довідалася про оспорення [PERSON] права позивачки на спадкування є 06.12.2018, коли заява про встановлення факту була залишена без розгляду, у зв`язку з наявністю спора про право, тому позивачка не пропустила строк позовної давності. Крім того, з 02.04.2020 строки позовної давності були продовжені на строк дії карантину. У підготовчому засіданні 31.03.2023 було задоволено заяву представника позивача [PERSON] про виклик свідків, також задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик свідків. Було прийнято заяву про застосування строків позовної давності у якості заперечення на відповідь на відзив та заперечення проти заяви про застосування строків позовної давності. Судом встановлено порядок дослідження доказів: спочатку дослідження письмових доказів, а потім здійснити виклик свідків. Судом було погоджено закриття підготовчого засідання, розгляд справи по суті призначено на 10.04.2023. У судовому засіданні 10.04.2023 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення у зв`язку з хворобою представника, наступне засідання призначено на 18.04.2023. У судовому засіданні 18.04.2023 представник позивача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] надали вступні слова, у засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у засіданні оголошено перерву до 20.04.2023. У судовому засіданні 20.04.2023 залишено без розгляду заяву представника позивача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, у зв`язку з явкою свідків було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , розгляд справи відкладено на 27.04.2023. У судовому засіданні 27.04.2023 було допитано свідка [PERSON] , судом надано представникам сторін строк до 12.05.2023 для залучення всіх свідків та розгляд справи відкладено до 12.05.2023. У судовому засіданні 12.05.2023 було задоволено клопотання представника позивача про відкладення, наступне засідання призначено на 07.06.2023 та допитано свідка [PERSON] , яка з`явилася у судове засідання. У судовому засіданні 07.06.2023 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про долучення рішення суду, адже рішення не є доказом. Судом було поставлено під сумнів свідоцтво про народження [PERSON] , адже представник позивача вказав, що немає оригіналу, а представник відповідача заявила сумніви в такому доказі. Також викликали сумніви докази, розміщені на аркуші 20, 23 першого тому. Суд закінчив дослідження доказів, задовольнив клопотання представника відповідача про надання оригіналу доказу, зобов`язав представника позивача надати оригінал доказів, розміщених на 20 та 23 аркуші першого тому до наступного засідання та роз`яснено наслідки не подання оригіналів доказів. Судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про дослідження словника, адже довідкова література не є доказом. Судом оголошено перерву з метою надання часу для подання оригіналів доказів, а саме оригіналу свідоцтва про народження [PERSON] та оригіналу свідоцтва про народження [PERSON] , які викликають сумніви, до 18.07.2023. У судовому засіданні 18.07.2023 було прийнято оригінал свідоцтва про народження. З метою підготовки до судових дебатів розгляд справи було відкладено до 23.08.2023. У судовому засіданні 23.08.2023 представник [PERSON] [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Представник [PERSON] [PERSON] заперечувала проти позову у повному обсязі, ряд доказів є недопустимими. Згідно письмової промови [PERSON] зазначає, що копія архівних виписок від 30.07.2018 про народження [PERSON] та [PERSON] та копія довідки про укладення шлюбу №2066 від 30.07.2018 є іноземними документами та мають бути легалізовані. Законом України від 01.12.2022 зупинено у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 та Протоколу до конвенції. Документи видані до 29.12.2022 (дата набрання чинності закону) приймаються на території України без спеціального посвідчення відповідно до ст. 13 Конвенції, однак виписки та довідка про укладення шлюбу не містять гербової печатки органу, що їх видав, тому є недопустимими доказами. Фотокопія копії свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , за відсутності оригіналу, викликає у відповідача сумніви, адже на копії свідоцтва відсутній напис про її засвідчення як копії, тому також не можу бути взята до уваги. Має бути визнана недопустимою копія свідоцтва про народження [PERSON] , яка має значні пошкодження: залита якоюсь речовиною, частина тексту зазнала пошкодження. Крім того, оригінал свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] був витребуваний ухвалою суду, однак представником позивача представлений не був. Оригінал свідоцтва [PERSON] виданий після 24.02.2022, однак не легалізований на території України. Копію свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] не відповідає вимогам ст. 78 ЦПК України, оскільки, на переконання представника відповідача, воно втратило юридичну силу, оскільки шлюб між ними було розірвано. Не вказано по батькові [PERSON] , тому не можливо зробити висновок, що [PERSON] є прадідом [PERSON] . Батьком [PERSON] є [PERSON] , а не [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази на предмет достатності, достовірності, допустимості та належності кожного окремо та в їх сукупності, вислухавши показання свідків, дійшов наступних висновків. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин з метою захисту свого інтересу, встановлення такого факту неможливе у справі про оспорювання заповіту, тому підлягає захисту в даній справі. Судом встановлені наступні обставини справи. Матеріали справи містять наступні докази. Архівна виписка з метричної книги Пиєлдинської Миколаївської церкви Усть-Сисольського повіту Вологодської губернії за 1900 рік вказує, що [INFO] народився [PERSON] у батьків [PERSON] і його дружини [PERSON] . Архівна виписка видана державною установою Республіки Комі «Національний архів Республіки Комі» №Г-102 від 30.07.2018 (т.1 а.с.10). Архівна виписка з метричної книги Пиєлдинської Миколаївської церкви Усть-Сисольського повіту Вологодської губернії за 1883 рік вказує, що [INFO] народився Філіп у батьків [PERSON] і його дружини [PERSON] . Архівна виписка видана державною установою Республіки Комі «Національний архів Республіки Комі» №Г-103 від 30.07.2018 (т.1 а.с.11). Довідка про укладення шлюбу №2066 від 30.07.2018 керівника органу запису актів громадянського стану вказує, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 15.01.1942, в результаті чого було змінено прізвище дружини як [PERSON] (т.1 а.с.15). Згідно ч.1 ст. 13 Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої від 10 листопада 1994 року документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Верховною Радою 01 грудня 2022 року прийнято Закон України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року". Наслідком цього є те, що із дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року. Відповідно до частини другої статті 84 Мінської конвенції кожна Договірна Сторона може вийти з цієї Конвенції, направивши письмове повідомлення про це депозитарію за 12 місяців до закінчення поточного п`ятирічного терміну її дії. Мінська конвенція набрала чинності 19 травня 1994 року. Останнім днем чергового п`ятирічного періоду дії Конвенції для України є 18 травня 2024 року. З 19 травня 2024 року Конвенція буде вважатися припиненою для України у відносинах з усіма її сторонами. Водночас, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав" від 04 лютого 2023 року № 107 передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Отже, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав, приймаються на території України без спеціального посвідчення, якщо така практика існувала станом на 24 лютого 2022 року відповідно до міжнародних договорів України, зокрема, Мінської конвенції. Як вірно зазначає представник відповідача, три вищевказані документи, а саме архівні виписки про народження [PERSON] , [PERSON] та довідка про укладення шлюбу не скріплені гербовою печаткою, тому не відповідають статті 13 Конвенції та не можуть бути прийняті судом до уваги. На фотокопії копії свідоцтва про шлюб [PERSON] , 1900 року народження, та [PERSON] , 1906 року народження, які уклали шлюб 12.01.1957 року дійсно відсутній підпис завідуючого бюро записів актів громадянського стану та гербова печать, але дана копія видана Українською ССР та завірена відповідно до правил, шо діяли на той час, тому є належним доказом (т.1 а.с.13). [PERSON] народилася [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 01.08.2018 (т.1 а.с.14). [PERSON] помер [INFO] в м. Одесі, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.17). [PERSON] померла [INFO] в м. Одесі, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.16). У [PERSON] [INFO] у м. Одесі народилася дочка [PERSON] , відомості про батька не вказані, про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.20). Згідно ч.6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Копія свідоцтва про народження [PERSON] була витребувана від позивача на підставі ч. 6 ст. 95 ЦПК України, адже представник відповідача вказувала, що на ньому міститься пляма та взагалі копія досить н чітка. На виконання зобов`язання щодо надання оригіналу свідоцтва про народження [PERSON] представник позивача [PERSON] не надав до суд оригінал свідоцтва, в той час як представник відповідача [PERSON] ставить під сумнів подану копію, тому судом не береться до уваги копія свідоцтва про народження [PERSON] . [PERSON] 30.08.1991 уклала шлюб з [PERSON] , в результаті чого змінила прізвище як « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (т. 1 а.с.21). [PERSON] померла [INFO] в м. Одеса, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.18). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2007 у справі №2-6508/07. [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.32). [PERSON] перша людина зареєстрована в будинку [ADDRESS] , в якому також була зареєстрована [PERSON] , про що свідчить домова книга, надана представником відповідача (т.1 а.с.123-126). Вищевказана копія домової книги свідчить про родинний зв`язок [PERSON] та [PERSON] , встановлення якого необхідно у зв`язку з тим, копія свідоцтва про народження [PERSON] не приймається судом до уваги. З свідоцтва про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Пиєлдино Спольського району Республіки Комі серії [NUMBER] вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.12). [PERSON] померла [INFO] в м. Сиктиквар Республіки Комі Російської Федерації, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.19). У батьків [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 08.06.1967 (т.1 а.с.23). На зобов`язання суду, представником позивача було надано оригінал свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , яка народилася у батьків [PERSON] та [PERSON] , такий оригінал свідоцтва серії [NUMBER] виданий повторно 17.06.2023 органом РАЦС Москви №125 Многофункціонального центру надання державним послуг поселення (т.2 а.с.130). Дійсно оригінал свідоцтва про народження виданий повторно на території країни-агресора 17.06.2023 та не легалізований в законному порядку, однак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав" від 04 лютого 2023 року № 107, такий оригінал приймається судом до уваги. [PERSON] та [PERSON] 24.01.1951 уклали шлюб, в результаті чого прізвище дружини стало [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (т.1 а.с.24). Згідно висновку експерта №056/08 від 11.01.2023 складений [PERSON] , професора за спеціальністю Загальне мовознавство, доктора філологічних наук, директора Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України, записи особового імені Онисим, Дионисий, Анисий, Анисим у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Зазначається, що через співіснування в розмовній практиці регіону, де відбулася документальна фіксація імені, повного [PERSON] та усіченого Онісій варіантів імені, відбулося зближення імені та їх подальша фіксація в документальних записах однієї особи (т.1 а.с.101-109). Як зазначає представник відповідача, до висновку не додано документів на підтвердження того, що професор Ажнюк Богдан Миколайовичем є експертом. Суд приймає до уваги такий висновок доктора філологічних наук, професора [PERSON] не як висновок експерта, а як письмовий доказ - висновок фахівця у філології, мовознавстві. Посилання на те, що досліджені професором документи не додані не позову не приймаються до уваги, адже вони подані разом з таким висновком та долучені до справи. В той час, як дослідження представником відповідача самостійно в словниках етимології імені [PERSON] та [PERSON] не може бути доказом по справі, враховуючи висновок фахівця з філології, який вказує на можливість зближення імен в розмовній мові в ті часи в тому регіоні. [PERSON] , [INFO] , нотаріально посвідченою заявою зареєстрованою в реєстрі за №82 від 08.02.2018 запрошувала громадянку Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , на період з 18.02.2018 по 18.03.2018 на території України до міста Одеси за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] , та гарантувала, матеріальне забезпечення [PERSON] під час її перебування на території України. Крім того [PERSON] зобов`язалася здійснити оплату усіх витрат (включаючи транспортні витрати, харчування, медичне обслуговування) під час перебування [PERSON] на території України (т.1 а.с.31). Суд враховує, що зобов`язання [PERSON] взяти на себе витрати [PERSON] свідчить на користь сторони позивача, адже чужій людині не оплачують проживання, харчування, медичне обслуговування та ін. Після смерті [PERSON] , [PERSON] 03.08.2018 склала заяву про прийняття спадщини, заява зареєстрована приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. за №2484 (т.1 а.с.33). 25 липня 2018 року [PERSON] подала заяву приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Савійнй К.П. про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т.1 а.с.131). Приведений до присяги свідок [PERSON] зазначив, що він чоловік померлої [PERSON] , у них був син, Ади рідний, свідка не рідний, повідомив, що у [PERSON] є одна родичка троюрідна сестра [PERSON] , яка приїжджала до них, вони з дружиною їздили до неї декілька разів, приїжджали її діти, [PERSON] приїжджав з дітьми. Це єдина кровна родичка, мати її померла. В 1995 році вони вперше поїхали до [PERSON] , [PERSON] з [PERSON] раз в тиждень перезвонювалися, а приїжджали раз в три роки або [PERSON] , або її діти, чи [PERSON] чи [PERSON] приїжджав її син. Проживали один в одного, коли приїжджали в гості. Ада познайомилася з [PERSON] десь в 2007 році, вони в лікарні познайомилися, вони спілкувалися, сказав, що вони подруги, але не супер близькі. На запитання представника відповідача, зазначив, що з 1991 по 2007 вони були одружені, але проживали вони до останнього її дня разом, шлюб розірвали по деяким причинам. За адресою реєстрації він зареєстрований з народження, то батьків квартира. З 1991 року [PERSON] приїжджала раз 5, і два її сина проїжджали, третій не приїзжав. Про батьків [PERSON] свідок не знав інформації, знає тільки [PERSON] , яка була рідною сестрою [PERSON] та проживала на [PERSON] . В 1995 році [PERSON] і [PERSON] їздили в гості до [PERSON] , в 2001 році Ада поїхала сама, в 2005 році їздили разом. На запитання представника відповідача, коли [PERSON] день народження свідок не відповів. Свідок [PERSON] пояснив, що він знайомий з [PERSON] , яка є сестрою [PERSON] , бачилися вони двічі. [PERSON] дружина його рідного дяді, знайомі вони з їх весілля і до її смерті. Про те, що [PERSON] сестра відомо від самої [PERSON] . Свідок спілкувався з [PERSON] тільки через [PERSON] , [PERSON] називали [PERSON] сестрою, вони їздили в гості один до одного. Роза [PERSON] була присутня на похоронах [PERSON] . Ще один раз свідок і [PERSON] бачилися в [PERSON] в гостях на [PERSON] , десь кінець 90-х початок 2000-х. Свідок вказав, що після розірвання шлюбу, [PERSON] і [PERSON] залишися у відносинах. [PERSON] , приведений до присяги, пояснив суду, що з [PERSON] вони давно дружать, він знав і його дружину [PERSON] і її сестру [PERSON] . В гостях у [PERSON] свідок був часто, раз в місяць може. Десь з 2012 року свідок знайомий з [PERSON] , коли та приїхала в гості. Аіда проживала з [PERSON] , вони розлучилися фіктивно, бо [PERSON] взяв кредит, для того, щоб вивести майно з-під арешту, убезпечити майно, але вони разом проживали. Про те, що [PERSON] сестра [PERSON] , повідомила сама Ада. Останній раз свідок бачив [PERSON] на похоронах в 2018 році. [PERSON] , як свідок повідомив, що [PERSON] він знає зі школи, з Адою познайомилися, як вони одружилися. Спілкувалися вони не часто, може раз чи два в рік. Роза сестра Ади приїжджала в Україну разів 5, в основному до нещастя, тобто до 2014 року частіше приїжджали. [PERSON] , допитана як свідок пояснила, що з [PERSON] вона познайомилася через [PERSON] , яку останню вона знала з 70-років. Діти у свідка та [PERSON] були погодки, вони спілкувалися, святкували дні народження, ходили на пляж з дітьми, в гості ходили. У Ади був тільки син, який загинув, мама її померла десь в 2002 році, про сестер чи братів ніколи [PERSON] не говорила і чоловіка її вона ніколи не бачила. Десь якась приїжджала з Росії, але хто вона така свідок не знає. В Ади та [PERSON] були дуже близькі відносини. Ада постійно казала, що на [PERSON] зробить заповіт. Сказала, що Ада з чоловіком не проживали з 1993 року, він ніколи не ходив на пляж з ними, в гості, в 2007 році вони розійшлися вже офіційно після смерті їх сина. Про [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] свідок ніколи не чула, єдиний кого свідок бачила, це [PERSON] її водій. Свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо, що [PERSON] зробила заповіт на [PERSON] , Ада завжди казала, що вона сама, а [PERSON] свідок побачила на похоронах, вперше [PERSON] на поминках сказала, що вона племінниця [PERSON] , а потім, що сестра. Свідок згадала, що колись [PERSON] приїжджала в [PERSON] на відпочинок, бо її мама тут проживає, але Ада ніколи за неї не говорила. З [PERSON] у свідка були дружні стосунки, вона бачила декілька разів її сина покійного. З чоловіком вони розлучилися, тоді коли досягли згоди про розподіл майна, бо чоловік хотів ділити майно, вона відкупилася від нього. Про родичів Ади невідомо. [PERSON] вона побачила вже на похоронах, він активізувався, коли вона сильно захворіла, він почав телефонувати їй, приїжджати, Ада якось сказала, що він набрид вже зі своїми дзвінками. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] свідку невідомі. Як свідок зрозуміла з розмов на похоронах, Роза ночувала в будинку Ади, вона багато вивезла з її будинку. Роздуми свідка щодо мотивів подання позову [PERSON] не є показаннями свідка, як власне і те, що свідок зрозуміла з розмов не є показаннями свідка. [PERSON] пояснив, що він є сином [PERSON] , тато з [PERSON] в 1991 році одружилися, з сином [PERSON] спілкувалися, він на 4 роки старший, вони навчалися в одній школі. Роза є троюрідною сестрою [PERSON] , про що [PERSON] говорила та бабуся [PERSON] . Свідок спілкувався з [PERSON] десь з 1989 року і до її смерті. В кінці 2000-х Роза приїжджала, в 2012 році і на похоронах в 2018 році, в цілому разів п`ять. Роза приїжджала в гості до [PERSON] і діти її [PERSON] та [PERSON] приїжджали. На запитання представника відповідача повідомив, що тато з [PERSON] проживали разом весь час, з 1989 року і по день її смерті, вони проживали на 9 станції [PERSON] , точного адреса не пам`ятає. Свідок [PERSON] надала пояснення, що ім`я [PERSON] вона чула від [PERSON] , а Ада є подруга її подруги [PERSON] . Чула ім`я [PERSON] від [PERSON] , що вона приїжджала на відпочинок з росії, сказано було в контексті ускладнення пересування між країнами після 2014 року. Про те, що Роза родичка [PERSON] вона не чула, завжди вважала, що Ада одинока. Чоловіка [PERSON] вона ніколи не бачила. Зустрічалися свідок і Ада на днях народженнях, на Різдво [PERSON] всіх збирала, просто вийти кави попити. Друзів Аіди ніяких вона не знає. Сумнівним є те, що свідки зі сторони відповідача на запитання представника відповідача, без роздумів вказували рік, коли [PERSON] та [PERSON] розійшлися та розлучилися, при тому, що чоловіка [PERSON] вони навіть не бачили, та враховуючи, що на час надання показань свідками минуло більше як 15 років після офіційного розлучення [PERSON] та [PERSON] . Суд не приймає сумніви в правдивості показань свідків зі сторони позивача з боку представника відповідача [PERSON] , яка посилається на те, що свідки, заявлені відповідачем не знала свідків заявлених позивачем, оскільки це може свідчити виключно про відсутність інформації у свідків, а не доведення зворотного. Суд враховує, що в період існування шлюбно-сімейних стосунків між чоловіком і дружиною, чоловік і жінка один для одного є найближчою або однією з найближчих людей, зокрема в періоду шлюбу між [PERSON] та [PERSON] сторони один для одного були дуже близькими і саме сім`я приймає в гості інших членів родини чи просто друзів, саме свідок [PERSON] вказував, що його дружина Ада представляла позивачку [PERSON] як сестру, на підтвердження цього також свідчив син [PERSON] [PERSON] , який вказував, що не тільки мачуха, але і бабуся [PERSON] представляла [PERSON] як сестру [PERSON] . Не знання подружок [PERSON] , які були допитані як свідки у даній справі, про те, що [PERSON] була сестрою [PERSON] не спростовує такий факт, адже вони не були членами сім`ї [PERSON] та не знали про неї усе, тим більше враховуючи, що деякі зі свідків зі сторони відповідача навіть не були вдома у [PERSON] . Доводи представника відповідача, що [PERSON] приїжджала в гості до своєї матері не підтверджуються жодним доказом, зокрема і показаннями свідків. Докази додані представником позивача до відповіді на відзив не стосуються предмету доказування, адже спадкування майна [PERSON] , зокрема і оспорювання заповіту не є предметом позову, тому не є належними доказами та не приймаються судом до уваги (т.1 а.с.159-213). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вказувалося вище, судом не прийнято до уваги докази, які видані з порушенням ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, серед яких дві архівні виписки про народження [PERSON] (т.1 а.с.10) та [PERSON] (т.1 а.с.11) та довідка про укладення шлюбу №2066 між [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.15), також не взято до уваги на підставі ч. 6 ст. 95 ЦПК України, копію свідоцтва про народження [PERSON] (т.1 а.с.20), однак сукупність доказів, доданих сторонами та показання свідків на переконання суду свідчить про те, що померла [PERSON] та позивачка [PERSON] є троюрідним сестрами. Докази надані стороною позивача в своєму взаємозв`язку, на переконання суду, є достатніми, а сторона відповідача не надала доказів на підтвердження своїх тверджень та спростування позиції позивача. Отже, суд вважає доведеним, що позивачка після укладення шлюбу з [PERSON] , змінила дошлюбне прізвище з [PERSON] на [PERSON] (т.1 а.с.24). Батьками позивачки були [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с.130). Факт того, що [PERSON] мала дошлюбне прізвище [PERSON] матеріалами справи не підтверджується, так як довідка про укладення шлюбу (т.1 а.с.15) судом до уваги не була прийнята. Доведеним є факт що батьками [PERSON] , яка народилася у с. Пиєлдіно, Сисольского району Республіка Комі у 1919 році, є [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.12). Не підтвердженим допустимими доказами, є факт, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , оскільки архівна виписка (т.1 а.с.11) судом до уваги не була прийнята. Незважаючи на те, що судом також не була прийнята до уваги архівна виписка (т.1 а.с.10), де зазначено, що батьками [PERSON] ( [PERSON] , який народився у 1900 році, є [PERSON] та [PERSON] , суд вважає доведеним, що [PERSON] є батьком [PERSON] ( [PERSON] ) 1900 р.н. (т.1 а.с.13,101-109). Крім того, факт народження [PERSON] (1919 р.н.) та [PERSON] (Діонісія) (1900 р.н.) на території Сисольского (Візінского) району Комі АРСР, наявність спільного прізвища укладаються у версію позивача, що батько [PERSON] Старцев Філіпп є рідним братом Старцева Анісія (Діонісія). Також суд вважає доведеним факт, що донькою подружжя [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] ( [INFO] ) (т.1 а.с.14). Не підтверджується допустимими доказами факт того, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , адже суд не прийняв до уваги доказ (т.1 а.с.20). Але враховуючи, що [PERSON] був зареєстрований в будинку [ADDRESS] , в якому також була зареєстрована [PERSON] (т.1 а.с.123-126) можливо вважати встановленим родинний зв`язок між [PERSON] та [PERSON] як діда та онуки. Судом також встановлений факт зміни прізвища [PERSON] на « [PERSON] », у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] (т.1 а.с.21). На підтвердження ланцюга родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] як троюрідних сестер вказують показання допитаних свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та не спростовується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, обставини позовної заяви про встановлення юридичного факту знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а, тому, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню. Щодо застосування строків позовної давності, про які заявляє представник [PERSON] [PERSON] , суд відзначає наступне. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого\~права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). На переконання відповідача, [PERSON] дізналася про порушення свого права 03.08.2018, коли була складена заява про прийняття спадщини. В свою чергу, позивач зазначає, що про оспорення її права на спадкування дізналася лише 06.12.2018, коли Київським районним судом м. Одеси залишено без розгляду заяву про встановлення факту родинних відносин в порядку окремого провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2018 у справі №520/16584/18 було залишено без розгляду заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин у порядку окремого провадження, у зв`язку з наявністю спору про право (т.1 а.с.34-35). Верховний суд\~у постанові\~від 03.11.2021\~при розгляді\~справи № 691/1237/20, вказував: «суди не врахували, що встановлення юридичного факту, а саме родинних відносин між померлими [NUMBER] та [PERSON] не несе юридичного наслідку щодо вирішення їхніх прав та обов`язків, оскільки його встановлення буде лише підтвердженням народження у [PERSON] дочки - [NUMBER] , тобто існування відповідного юридичного факту, що передбачено у Главі 6 Розділу IV ЦПК України, як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав». В даному випадку встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] також не несе юридичного наслідку щодо вирішення питання прав та обов`язків сторін, а є лише підтвердженням того, що [PERSON] та [PERSON] мають кровний зв`язок та є троюрідними сестрами. В даній справі встановлюється виключно факт того, що [PERSON] та [PERSON] є троюрідними сестрами, не йдеться про захист порушеного, оспорюваного та не визнаного права, тому не підлягають застосуванню строки позовної давності. Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Оскільки встановлення факту родинних відносин належить до особистих немайнових прав [PERSON] , до такої вимоги позовна давність також застосуванню не підлягає. До такого\~ж висновку\~дійшов Верховний\~Суд у\~постанові від\~21\~липня 2021\~року при\~розгляді справи\~№ 752/6766/13-ц. Таким чином, заява представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності є необґрунтованою, а строки позовної давності застосування не підлягають при розгляді питання про встановлення факту родинних відносин. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Згідно ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 908 грн, про що свідчить квитанція №9242-2409-7543-4382 від 19.08.2021. У зв`язку з задоволенням позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved