Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

У березні 2019 року Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернулося до суду з позовом, в якому зазначило, що відповідач є споживачем послуг водопостачання та водовідведення, які надаються за адресою: [ADDRESS] . Відповідач своєчасно не здійснювала оплату за надані послуги, у зв`язку з чим станом на 31.03.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 14316 грн. 41 коп. Крім того, відповідно до частини 2 статті 625 ЦПК України відповідачу були нараховані до сплати три проценти річних у розмірі 1402 грн. 97 коп. та інфляційне збільшення в розмірі 7472 грн. 06 коп. За цих підстав Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 23191 грн. 44 коп., а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 березня 2019 року у даній справі було відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року позов Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради був задоволений та стягнуто з відповідача заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в загальному розмірі 23191 грн. 44 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн. 00 коп. У червні 2023 року відповідач звернулася з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 червня 2023 року відповідачу був поновлений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення як пропущений із поважних причин. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2023 року заочне рішення від 20 червня 2023 року було скасовано та справу призначено до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача - Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради Чугай Н.О. позов підтримала на наполягала на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що 24 лютого 2004 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартиру за адресою: [ADDRESS] , за якою утворилася заборгованість, нею було продано та з 06 квітня 2004 року вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Тому просила в позові відмовити. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з огляду на наступне: Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житло-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-ІV, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Статтею 22 Закону України "Про питну воду і питне водопостачання" також передбачено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. У своєму позові Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради просить стягнути з відповідача заборгованість за період з липня 2004 року по березень 2018 року включно, що утворилася за адресою: [ADDRESS] . Водночас, як установлено в судовому засіданні, 24 лютого 2004 року зазначена квартира була продана відповідачем [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу. Згідно з копією довідки, виданої МКВП «Дніпроводоканал» 30.01.2004 року, станом на 01.02.2004 року заборгованість адресою: [ADDRESS] відсутня. Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позовну про стягнення з відповідача заборгованості необхідно відмовити. Крім того, оскільки три проценти річних та інфляційні втрати відповідно до статті 625 ЦК України нараховуються на суму заборгованості, тобто позовні вимоги про їх стягнення є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, то ці вимоги також не підлягають задоволенню. Доводи представника позивача в судовому засіданні про те, що відповідач не повідомила «Дніпроводоканал» як постачальника послуги про те, що квартира нею відчужена, суд не може взяти до уваги, оскільки факт відсутності у постачальника відомостей про припинення права власності та нового власника житла не є підставою для покладення боргу на відповідача як особу, якій це майно не належить з лютого 2004 року. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, оскільки в позові відмовлено, то судові витрат по сплаті судового збору покладаються на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed