Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі відокремленого територіального підрозділу Філія Закарпатського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зняття заборони відчуження об`єкта нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . Право власності на будинок виникло у позивачки на підставі договору дарування посвідченого 14.07.2023 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1945. Вказує, що при посвідченні договору дарування приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. було виявлено наявність у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно архівного запису про накладення заборони за реєстраційний номер обтяження 3852842 від 09.10.2006 року, накладений відповідачем на підставі повідомлення б/н від 12.08.1996 року, Ужгородський відділ Ощадбанку (архівний номер: 668690LVOV31, архівна дата: 21.08.1998 року, дата виникнення 12.08.1996 року, № реєстра: 17201-208, внутрішній номер 2701D3629TF29314T5C, коментарій: 324-63). Зазначає, що згідно витягу з державного реєстру речових прав не нерухоме майно № 339157307 від 14.07.2023 року власником житлового будинку [ADDRESS] при реєстрації обтяження зазначений [PERSON] . Також позивач звертає увагу суду, що [PERSON] ніколи не був власником житлового будинку [ADDRESS] , дана особа була власником житлового будинку [ADDRESS] , що є зовсім іншим об`єктом нерухомого майна. Вказує, що попереднім власником житлового будинку, який належить позивачу був чоловік позивачки [PERSON] , який набув право власності на підставі договору міни, що посвідчений 21.02.1995 року приватним нотаріусом Ужгородського МНО Гудковою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 1218. За договором міни відповідний будинок належав громадянці [PERSON] , яка, у свою чергу, набула таке право власності на підставі договору дарування, Посвідченого Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою 04.07.1986 року за № 1-5833. Як вказує позивач, на час накладення заборони на житловий будинок [ADDRESS] , за реєстраційним номером обтяження 3852842 від 09.10.2006 року, накладений відповідачем на підставі повідомлення б/н від 12.08.1996 року. Ужгородський відділ Ощадбанку (архівний номер: [NUMBER] , архівна дата: 21.08.1998 року, дата виникнення 12.08.1996 року. № реєстра: 17201-208, внутрішній номер 2701D3629TF29314T5C, коментарій: 324-63) власником житлового будинку був громадянин [PERSON] , а не [PERSON] . Вказує, що на даний час позивачка позбавлена можливості подальшого розпорядження належному їй на праві приватної власності майном - житловий будинок [ADDRESS] , зокрема його відчуження у встановлений законом спосіб, внаслідок наявності заборони, за зобов`язаннями осіб, які на момент реєстрації за позивачем права власності не мали жодного відношення до вказаного майна. Враховуючи вищенаведене, просить зняти обтяження у вигляді заборони відчуження об`єкта нерухомого майна на житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 3852842 від 09.10.2006 року, накладений відповідачем Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 12.08.1996 року, Ужгородський відділ Ощадбанку (архівний номер: [NUMBER] , архівна дата: 21.08.1998 року, дата виникнення 12.08.1996 року, № реєстри: 17201-208, внутрішній номер 2701D3629TF29314T5C, коментарій: 324-63). Представником відповідача акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» подано до суду відзив, у якому зазначає, що позивачем до матеріалів позову не долучені та в матеріалах справи відсутні зазначене як підстава обтяження повідомлення б/н від 12.08.1996 року Ужгородського відділення Ощадбанку, з огляду на що неможливо дослідити їх зміст та встановити, чи дійсно мали місце договірні відносини між Банком та зазначеним в реєстрі власником [PERSON] щодо надання йому позики та/або укладання договору застави (іпотеки) вказаного житлового будинку, тощо. Також зазначає, що АТ «Державний ощадний банк України» не є належним відповідачем, жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися житловим будинком та не вчиняє інших дій, які б порушували права та інтереси позивача. Просить відмовити в задоволенні позову. З Першої Ужгородської державної нотаріальної контори до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що Перша ужгородська державна нотаріальна контора вважає, що не є належним відповідачем у справі, оскільки під час обтяження спірного майна виконувала функцію лише реєстратора та не порушувала прав позивача. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14.08.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, проте представник позивача подав заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі відокремленого територіального підрозділу Філія Закарпатського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, проте у відзиві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Представник відповідача Першої Ужгородської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 1 статті 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено,\~що позивачка\~ [PERSON] \~є власником житлового будинку [ADDRESS] . Право власності на будинок виникло у позивачки на підставі договору дарування, укладеного між нею та [PERSON] , [INFO] , посвідченого 14.07.2023 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1945. Дані обставини підтверджуються копією нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 14.07.2023 року, зареєстрованого в реєстрі за №1945 та витягом з Державного реєстру речових прав (індексний номер витягу 339185498 від 14.07.2023 року). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 339157307 від 14.07.2023 року) встановлено наявність у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно архівного запису про накладення заборони за реєстраційним номером обтяження 3852842 від 09.10.2006 року, накладений відповідачем Першою ужгородською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 12.08.1996 року, Ужгородський відділ Ощадбанку (архівний номер: 668690LVOV31, архівна дата: 21.08.1998 року, дата виникнення 12.08.1996 року, № реєстра: 17201-208, внутрішній номер 2701D3629TF29314T5C, коментарій: 324-63) на будинок за адресою [ADDRESS] , належний на праві власності [PERSON] . Як вбачається з копії нотаріально посвідченого договору міни від 21.02.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №1218, [PERSON] обміняв належну йому квартиру за адресою [ADDRESS] на належний [PERSON] житловий будинок з надвірними будовами, розташований в [ADDRESS] . Також як вбачається з наявної в матеріалах справи домової книги та довідки №1318 від 20.03.1995 року за вказаною адресою ( [ADDRESS] ) зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON] . Інші докази, а саме витяг з Державного реєстру речових прав (індексний номер витягу: 339185934 від 14.07.2023 року), витяг з рішення №581 від 22.12.2021 року «Про затвердження та відмову у затвердженні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», викопіювання з Публічної кадастрової карти з нанесенням місця розташування земельної ділянки, що надається гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] суд визнає неналежними доказами, оскільки такі стосуються земельної ділянки та не стосуються предмету даного спору. Проте суд зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставини того, що [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] . Також суд бере до уваги твердження відповідача, що позивачем до матеріалів позову не долучені та в матеріалах справи відсутні зазначене як підстава обтяження повідомлення б/н від 12.08.1996 року Ужгородського відділення Ощадбанку, з огляду на що неможливо дослідити їх зміст та встановити, чи дійсно мали місце договірні відносини між Банком та зазначеним в реєстрі власником [PERSON] щодо надання йому позики та/або укладання договору застави (іпотеки) вказаного житлового будинку, якого саме будинку та за якою адресою стосується дане обтяження та чи справді було допущено помилку при внесенні такого обтяження в державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Встановити помилковість такого виключно на підставі копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 339157307 від 14.07.2023 року) суд не вважає можливим. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а за правилами ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цивільними актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що позов є необгрунтованим та недоведеним, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed