Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

03.02.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він обіймав посаду машиніста (кочегара) котельні ТОВ «ЗТМК», з якої був звільнений 22.11.2022 за власним бажанням (ст. 38 КЗпП). Відповідач, в порушення вимог трудового законодавства, не здійснив з ним повне розрахування в день звільнення. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 38 593,05 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 20.01.2023 в розмірі 20 782,33 грн та суму компенсації за невикористану відпустку в розмірі 3 501,19 грн. Від представника ТОВ «ЗТМК» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. А також долучив затребувані судом документи, що мають значення для повного та всебічного розгляду справи. Від представника позивача - адвоката Литвинця Ю.В., надійшли пояснення, позиція в яких узгоджується з викладеною у позовній заяві. Ухвалою суду від 06.02.2023 позовна заява залишена без руху як така, що подана з порушенням вимог ст. 177 ЦПК України. Вимоги ухвали виконані, відтак, ухвалою суду від 15.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначене на 29.03.2023. Від представника позивача - адвоката Литвинця Ю.В., надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримують та просять його задовольнити. Від представника відповідача - Криворучка О.Г. , надійшла заява про розгляд справи без його участі, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЗТМК» (а.с. 9, 10-13). 22.11.2022 позивач був звільнений з посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, відповідно до Наказу № 1151 від 22.11.2022 про припинення трудового договору (контракту) (а.с. 9). В день звільнення, в порушення вимог законодавства про працю, відповідач, не провів повний розрахунок з позивачем та не виплатив заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 166 КЗпП). Відповідач, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, надав суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з наступних підстав. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 ухвалено рішення про запровадження воєнного стану в Україні з 05-30 год. 24.02.2022 строком на 30 днів, що неодноразово продовжувався і діє на сьогоднішній день. З 25.02.2022 відбувались систематичні обстріли міст та інших населених пунктів Запорізької області. ТОВ «ЗТМК» розташований в межах м. Запоріжжя та є об`єктом підвищеної небезпеки. Враховуючи сукупність вищезазначених факторів та обставин, необхідність дотримання вимог безпеки виробництва, збереження життя та здоров`я людей як у м. Запоріжжі, так і у Запорізькій області та у прилеглих областях, проблеми з поставками сировини необхідної для безперервного, нерозривного циклу виробництва, порушення логістичних зв`язків, керівництвом ТОВ «ЗТМК» було прийнято рішення про позапланову безаварійну зупинку ТОВ «ЗТМК», оформлене наказом в.о. директора ТОВ «ЗТМК» № 174 від 02.03.2022 «Про організацію позапланової безаварійної зупинки комбінату», та як наслідок, можливість своєчасного виконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати. Таким чином, з 24.02.2022 існували та продовжують існувати об`єктивні обставини, що унеможливлюють здійснення своєчасної виплати заробітної плати працівникам ТОВ «ЗТМК», включаючи позивача, пов`язані з введенням воєнного стану на всій території України. Відповідач також зауважує, що заборгованість по заробітній платі складає 31 175,60 грн, а не суму, заявлену позивачем при зверненні до суду. Окрім того, відповідач вважає, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку розглядатися не повинна, адже позивач не сплатив за цю вимогу судовий збір. Разом з відзивом відповідач долучив письмові докази, що були витребувані ухвалою суду від 15.02.2023 (а.с. 25). Від представника позивача - адвоката Литвинця Ю.В., надійшли пояснення, позиція в яких узгоджується з викладеною у позовній заяві. Судом в ході розгляду справи встановлено, що станом на день розгляду справи в суді (15.08.2023) відповідач не виплатив позивачеві заборгованість по заробітній платі в розмірі 31 175,60 грн (станом на 16.03.2023), що підтверджується відповідною довідкою № 61 від 22.03.2023 (а.с. 57). Окрім того, станом на 22.11.2022 позивач мав 11 (одинадцять) календарних днів невикористаної відпустки, компенсація за які складає 3 501,19 грн, що підтверджується довідкою № 62 від 22.03.2023 (а.с. 54). Щодо середнього заробітку. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розрахунок середнього заробітку було здійснено на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. На думку позивача, він має право на стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку з 22.11.2022 (момент звільнення) по 20.01.2023 (день розрахунку до подачі позову в суд) в сумі 20 782,23 грн. Позивач здійснив таке нарахування, виходячи з наступного. Заробітна плата за два місяці, що передують звільненню (10 894,76 грн + 10 854,28 грн = 21 749,04 грн) поділити на кількість відпрацьованих днів у ці два місяці - 45 днів = 483,31 грн (середньоденний заробіток). Середньоденний заробіток (483,31 грн) помножити на 43 дні (робочі дні з дня затримки розрахунку) = 20 782,23 грн. Однак, суд вважає вірним розрахунок, наведений нижче, адже при вирахуванні позивачем суми середнього заробітку, ним невірно були взяті суми за два місяці, що передують звільненню, відповідно і сума середнього заробітку ним вирахувана невірно. Абзацом 3 п. 2 Розділу ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Постанови КМУ № 100 визначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно абз. 1 п. 8 Розділу IV «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» Постанови КМУ № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач був звільнений 22.11.2022. Два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата - це вересень 2022 року та жовтень 2022 року. Кількість робочих днів у вересні 2022 року складає 22 дні, у жовтні 2022 року - 21 день. Загалом 43 робочих дні. Згідно довідки про доходи позивача № 59 від 22.03.2023, його доходи за вересень 2022 року становлять 10 854,28 грн, за жовтень 2022 року - 9 197,78 грн (а.с. 55). Виходячи з наведеного, середньоденна заробітна плата позивача вираховується наступним чином: (10 854,28 грн + 9 197,78 грн) : 43 робочих дні = 20 052,06 грн : 43 = 466,33 грн. Частиною 1 ст. 117 КЗпП визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Тобто, середній заробіток [PERSON] повинен бути вирахуваний з моменту звільнення 22.11.2022 по день постановлення рішення - 15.08.2023, однак, для нарахування повинні братися лише останні 6 (шість) місяців, що передують постановленню рішення, а саме період з січня 2023 року по липень 2023 року включно. Серпень 2023 року до цього розрахунку не входитиме, адже рішення суду виноситься саме в цьому місяці і він не є повним задля вірного нарахування суми середнього заробітку. Кількість днів затримки розрахунку складає 151 робочий день (січень 2023 року - 22 робочих дні, лютий 2023 року - 20, березень 2023 року - 23, квітень 2023 року - 20, травень 2023 року - 23, червень 2023 року - 22, липень 2022 року - 21). Таким чином, всього сума середнього заробітку за період з 22.11.2022 по 15.08.2023 складає 70 415,83 грн. Однак, судом при винесенні рішення в даній частині позову враховано, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 ухвалено рішення про запровадження воєнного стану в Україні з 05-30 год. 24.02.2022 строком на 30 днів, що неодноразово продовжувався і діє на день постановлення рішення. ТОВ «ЗТМК» розташоване в межах м. Запоріжжя та є об`єктом підвищеної небезпеки. Територія заводу неодноразово потерпала від ворожих обстрілів. Враховуючи сукупність всіх вищезазначених факторів керівництвом ТОВ «ЗТМК» було прийнято рішення про позапланову безаварійну зупинку ТОВ «ЗТМК», оформлене наказом в.о. директора ТОВ «ЗТМК» № 174 від 02.03.2022 «Про організацію позапланової безаварійної зупинки комбінату» (а.с. 45-46). Таким чином, з 24.02.2022 існували та продовжують існувати об`єктивні обставини, що унеможливлюють здійснення своєчасної виплати заробітної плати працівникам ТОВ «ЗТМК», включаючи позивача, пов`язані з введенням воєнного стану на всій території України. Зазначені обставини, на думку суду, є причинами неможливості належного виконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати, оскільки основне виробництво було зупинене внаслідок бойових дій, небезпеки техногенної катастрофи та форс-мажорних обставин, що по суті є обставинами непереборної сили, які призвели до зупинки господарської діяльності підприємства та неможливості отримання прибутку. У постанові Великої Палати Верховного суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц зазначено, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Наведене також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. При цьому, згідно ч. 3 ст. 10 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Тому суд, враховуючи конкретні обставини справи, дійшов висновку, що достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку є сума 30 000,00 грн. Доводи відповідача, що вимога про стягнення середнього заробітку не повинна розглядатися, оскільки позивачем не сплачений судовий збір за цю вимогу, судом до уваги не приймається, адже на виконання ухвали суду від 06.02.2023 позивачем усунуто недоліки та сплачено судовий збір в розмірі 1 073,60 грн (квитанція № 40290118 від 10.02.2023) (а.с. 22). Щодо компенсації за невикористану відпустку. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідачем не заперечується саме така наявна кількість днів відпустки невикористаної позивачем. Згідно довідки № 62 від 22.03.2023 станом на 22.11.2022 позивач мав 11 (одинадцять) календарних днів невикористаної відпустки, компенсація за які складає 3 501,19 грн (а.с. 54). Відтак, в даній частині позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial