Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

08.08.2023 року [PERSON] звернулася до суд з заявою про видачу обмежувального припису, стосовно [PERSON] внаслідок вчинення систематичного психологічного, фізичного насильства. В обґрунтування заявлених вимог послалася на те, що між нею та [PERSON] 26.07.2003 було укладено шлюб, який розірвано 09.03.2023 рішенням Деснянського районного суду м. Києва. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Під час їхнього спільного проживання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] застосовував до заявниці - психологічне насильство (принижував, ображав, нецензурно висловлювався); - фізичне насильство (бив, але до правоохоронних органів не зверталась); - економічне насильство (неодноразово розбивав її телефон, а також розбив телефон та планшет дитини). Після припинення спільного проживання з [PERSON] , останній застосовувати психологічне насильство стосовно заявниці не припинив. З серпня 2022 року заявниця разом з дитиною почала проживати у квартирі своїх батьків - [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 29.11.2000 року. Починаючи з серпня 2022 року заявниця неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу застосування психолгічного насильства з боку [PERSON] . Його поведінка негативно впливає на її здоров`я та психологічний стан їхньої дитини. [PERSON] зловживає алкогольними напоями, спільна їхня дитина [PERSON] , [INFO] , боїться свого батька, спілкуватися з ним не хоче. Останній також приходив до заявниці на роботу у стані алкогольного сп`яніння, що ставить її у скрутне становище на роботі та пр инижує її. [PERSON] часто приходить до квартири батьків заявниці де вона разом з донькою на даний час проживає, влаштовує сварки, погрожує їй та її матері, лається, ображає їх. Були випадки коли останній погрожував підпалити квартиру. Прохання заявниці до нього щодо необхідності позбавлення проблем з алкоголем та припинення знущатись з неї виявилися марними. Останній поводиться дуже агресивно, застосовує акти психологічного насильства щодо заявниці. Відповідно до відповіді Деснянського УП ГУ НП у м. Києві від 19.06.2023 за період з 01.08.2022 зафіксовано 5 звернень заявниці до поліції з приводу неправомірних дій [PERSON] : складено протокол про адміністративні правопорушення та терміновий заборонний припис. 20 травня 2023 року співробітниками Деснянського УП ГУ НП у м. Києві було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника - [PERSON] та протокол про адміністративне правопорушення, однак зазначені в приписі заходи не були виконані та жодних змін у поведінці останнього не відбулось. Крім того постановою Деснянського районного суду м. Києва від 13.08.2023 [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Протиправні дії її колишнього чоловіка відносно заявниці продовжуються вже багато часу та вчиняються постійно. Він вчиняє насильство щодо заявниці не зважаючи на заходи вжиті поліцією та судом. Зважаючи на викладене, заявниця переконана, що вірогідність продовження та подальшого вчинення насильства [PERSON] щодо заявниці, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, і тому звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією та судом до кривдника виявились неефективними та не захистили її від насильства. Зазначені факти у позовній заяві може підтвердити друг сім`ї - [PERSON] , яка є свідком вчинення деяких епізодів домашнього насильства з боку [PERSON] . Ухвалою суду від 08.08.2023 відкрито провадження у справі. У судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Проскурін В.Г., підтримали заявлені вимоги про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] у судові засідання призначені у справі за заявою [PERSON] про видачу обмежувального припису викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що були розміщені не пізніше 24 годин до дати кожного судового засідання, що відповідно до правил частини 11 статті 128 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення заінтересованої особи [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, повідомлявся смс повідомленнями, які доставлені на номер телефону. З огляду на викладене, врахувавши думку заявниці [PERSON] та її представника суд визнав за можливе розгляд заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису за відсутності заінтересованої особи - [PERSON] . Заслухавши у судовому засіданні заявницю та її представника, дослідивши докази наявні у справі, допитавши свідка [PERSON] , суд дійшов до висновку що вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між заявницею та [PERSON] 26.07.2003 було укладено шлюб, який розірвано 09.03.2023 рішенням Деснянського районного суду м. Києва. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Як зазначила заявник, що не спростовував заінтересована особа, під час спільного проживання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] застосовував - психологічне насильство (принижував, ображав, нецензурно висловлювався); - фізичне насильство (бив, але до правоохоронних органів не зверталась); - економічне насильство (неодноразово розбивав її телефон, а також розбив телефон та планшет дитини). Після припинення спільного проживання з [PERSON] , останній застосовувати психологічне насильство стосовно заявниці не припинив. З серпня 2022 року заявниця разом з дитиною почала проживати у квартирі своїх батьків - [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 29.11.2000 року. Починаючи з серпня 2022 року заявниця неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу застосування психолгічного насильства з боку [PERSON] . Його поведінка негативно впливає на її здоров`я та психологічний стан їхньої дитини. [PERSON] зловживає алкогольними напоями, спільна їхня дитина [PERSON] , [INFO] , боїться свого батька, спілкуватися з ним не хоче. Останній також приходив до заявниці на роботу у стані алкогольного сп`яніння, що ставить її у скрутне становище на роботі та пр инижує її. [PERSON] часто приходить до квартири батьків заявниці де вона разом з донькою на даний час проживає, влаштовує сварки, погрожує їй та її матері, лається, ображає їх. Були випадки коли останній погрожував підпалити квартиру. Прохання заявниці до нього щодо необхідності позбавлення проблем з алкоголем та припинення знущатись з неї виявилися марними. Останній поводиться дуже агресивно, застосовує акти психологічного насильства щодо заявниці. Відповідно до відповіді Деснянського УП ГУ НП у м. Києві від 19.06.2023 за період з 01.08.2022 зафіксовано 5 звернень заявниці до поліції з приводу неправомірних дій [PERSON] : складено протокол про адміністративні правопорушення та терміновий заборонний припис. 20 травня 2023 року співробітниками Деснянського УП ГУ НП у м. Києві було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника - [PERSON] та протокол про адміністративне правопорушення, однак зазначені в приписі заходи не були виконані та жодних змін у поведінці останнього не відбулось. Крім того, постановою Деснянського районного суду м. Києва від 13.08.2023 [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Правилами ст. 82 ЦПК України встановлено, що зазначена постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а також право суду визнати не обов`язковою правову оцінку, надану судом певному факту при розгляді іншої справи. В судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка повідомила, що бачила як заявниця, вибігала з квартири, чоловік їй обрізав їй волосся ножем. Доньку бив, заявниця її захищала. У [PERSON] проблеми з головою, одного разу він їх зачинив у квартирі. [PERSON] зловживає спиртними напоями, його багато разів кодували. Не дає спокою заявниці. Заявниця та їхня донька бояться його, він їх б`є і погрожує. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заявлені [PERSON] вимоги підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Правовідносини, що склалися між учасниками справи, зокрема заявницею [PERSON] та її колишнім чоловіком, заінтересованою особою [PERSON] , регулюються спеціальним Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07.11.2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство, за наслідками якого вона боїться за свою та дитини безпеку. Відповідно до правил ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до правил ст. 82 ЦПК України: вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дії чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою; правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суду необхідно встановити, чи є зазначені заявником в обгрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", дати їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Звертаючись до суду з заявою, [PERSON] просила видати обмежувальний припис відносно її колишнього чоловіка [PERSON] з огляду на те, що останній чинить відносно неї психологічне та фізичне насильство. Відповідно до п.7,9 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству": обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду достовірно встановлено, що [PERSON] чинить відносно своєї колишньої дружини [PERSON] насильство психологічного та фізичного характеру систематично, яке проявляється у тому, що при зустрічах він поводить себе агресивно, словесно нецензурно ображає заявницю, погрожує їй у тому числі висловлює погрози щодо її вбивства, штовхає, хапає за руки, а також надсилає голосові повідомлення з висловлюванням нецензурних образ на адресу заявниці, погроз у тому числі щодо її вбивства. Така поведінка [PERSON] відносно заявниці [PERSON] викликає в останньої страх за свою безпеку та безпеку її доньки, відсутність можливості в отриманні належного захисту на законодавчому рівні викликає невпевненість, безпорадність, що негативно впливає на її психо-емоційний стан. Домашнє насильство виступає грубим порушенням прав людини і зазіхає, передусім на її основні права, що підтверджено як у міжнародних правових актах, так і у рішеннях міжнародних інституцій, однією з яких є Європейський суд з прав людини. При розгляді справ, в яких є прояви домашнього насильства, судді мають звертатися до прецедентної практики міжнародних і регіональних судових інституцій - Європейського суду з прав людини, Комітету ООН з прав людини, Комітету ООН з ліквідації дискримінації щодо жінок, Європейського суду справедливості тощо. Відповідно до правил ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995 004) та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини визнав, що насильство в сім`ї, якому держава вчасно не запобігла чи не зупинила, може призвести до порушення таких статей Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: 1) обов`язок дотримуватись прав людини (ст.1); 2) право на життя (ст.2); 3) заборона тортур або нелюдських чи таких, що принижують гідність, поводження чи покарання (ст.3); 4) право на повагу до особистого та сімейного життя (ст.8); 5) право на ефективні засоби правового захисту (ст.13); 6) заборона дискримінації (ст.14). Так, порушення з боку держави прав людини у випадках, пов`язаних з насильством у сім`ї зафіксовано в судових рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема: - «А. проти Сполученого Королівства» (1998); «Е.С. та інші проти Словаччини» (№8227/04 від 15.09.2009); «Контрова проти Словаччини» (№7510/0431.5.2007); «Беваква та С. проти Болгарії» (№71127/01)12.6.2008); «Опуз проти Туреччини» (№33401/02 від 09.06.2009); «А.проти Хорватії» (№55164/18 від 14.10.2010); «Хайдуова проти Словаччини» (№2660/03 від 13.11.2010); «Бранко Томасік та інші проти Хорватії» (№46598/06 від 15.01.2009); «Савіни проти України» (2008рік). Аналіз зазначених вище рішень Європейського суду з прав людини свідчить, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є питанням, що зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд зазначає, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації. Відсутність ефективного захисту з боку держави призводить до настання фактів тяжкого насильства в сім`ї. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. При вирішенні заявлених [PERSON] вимог про видачу обмежувального припису строком на шість місяців, яким застосувати наступні обмеження: заборонити [PERSON] наближатися на відстанть 100 метрів до місця проживання [PERSON] та дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, суд вважає, що заявлені до застосування обмеження підлягають задоволенню у повному обсязі. Правилами ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" також встановлено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Так, у зазначених вище висновках суду йдеться про те, що психологічне насильство, що має місце з боку [PERSON] по відношенню до заявниці [PERSON] є систематичним, тобто було доведено належними доказами два і більше випадки. Щодо фізичного насильства, котре мало б системний характер, то такі докази відсутні. У той же час, на думку суду, застосування заходів запобігання продовженню домашнього насильства у виді психологічного характеру, з метою запобігання ризикам буде вичерпним за умови задоволення заявлених вимог у частині застосування обмежень, про які просить суд заявниця, а саме заборонити [PERSON] наближатися на відстанть 100 метрів до місця проживання [PERSON] та дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, суд вважає, що заявлені до застосування обмеження підлягають задоволенню у повному обсязі. З огляду на висновки суду, про задоволення заявлених [PERSON] вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявниця була звільнена при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved