Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києві від 09 березня 2023 року відмовлено у задоволені заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову. (а.с.91-92) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (а.с.107-109) Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно заявлених вимог позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь позивача відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття приміщень квартири [ADDRESS] в розмірі 29 797,00 грн та завданої моральної шкоди - 20 000,00 грн. (а.с.99-106) Вимоги позову обґрунтовані тим, що з 19 лютого 2019 року позивач є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] на чотирнадцятому поверсі цього ж під`їзду у вказаному будинку. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] проживає у вказаній квартирі. 29 травня 2022 року в квартирі позивача сталось залиття кухні, внаслідок чого було пошкоджено стіни та стелю. Відповідач [PERSON] визнала свою провину в залитті та обіцяла в найкоротші строки відшкодувати завдану шкоду. Позивач посилається на те, що на момент залиття 29 травня 2022 року власником квартири значився [PERSON] , чоловік [PERSON] та дід [PERSON] , який помер [INFO] . 03 жовтня 2022 року квартира [ADDRESS] була успадкована відповідачами в рівних частинах - по частині квартири. Позивач зазначає, що завдану шкоду їй не відшкодовано. Зважаючи на недобросусідську поведінку [PERSON] 27 жовтня 2022 року для фіксування аварійної ситуації позивачем викликано представників ЖЕД-409, який обслуговує будинок. 27 жовтня 2022 року складено акт про наслідки залиття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого причиною залиття квартири [ADDRESS] стало халатне ставлення мешканців квартири [ADDRESS] до мереж водопостачання. Профільною експертною установою ТОВ «Експерт ІН» було складено відповідний звіт про незалежну оцінку матеріальних збитків, понесених внаслідок залиття приміщень квартири [ADDRESS] , відповідно до якого ринкова вартість матеріальних збитків складає 29 797,00 грн. 20 грудня 2022 року позивач направила на адресу [PERSON] претензію про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, яка отримана адресатом 27 грудня 2022 року, проте була проігнорована. На думку позивача відповідачі добровільно відшкодовувати завдану шкоду не бажають попри звернення позивача. Крім того, представник позивача зазначає, що неправомірними діями відповідачів позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у тривалих негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Розмір відшкодовування за завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 20 000,00 грн. 14 квітня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Галича О.М. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого представник вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відзив обґрунтовано тим, що на вказану позивачем дату залиття квартири її власником був [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідачі успадкували квартиру лише 03 жовтня 2022 року. У відзиві стверджується, що до цього часу відповідачі в квартирі не проживали, не перебували. Отже на момент залиття, якщо таке мало місце, відповідачі, згідно доводів відзиву, не були власниками квартири. У відзиві зазначається, що жодним долученим до позову доказом не встановлена протиправність поведінки [PERSON] за шкоду, заподіяну майну позивача. Також у відзиві вказується, що долучений до позовної заяви акт складений лише 27 жовтня 2022 року, позивач не зверталась в день залиття та після цього до власників квартири [ADDRESS] , не повідомляла їх, що сталось залиття, не запрошувала до себе щоб показати залиття. Тому, на переконання сторони відповідача неможливо встановити фактичну дату залиття квартири. Крім того, акт залиття квартири не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, оскільки складений у відсутність зацікавлених осіб з боку винної сторони, щодо відмови власника квартири [ADDRESS] від участі у складанні акту, в останньому відсутні відомості, отже такий акт не може бути належним та допустимим доказом заподіяння майнової шкоди. Крім того, в акті не встановлена дата виникнення пошкоджень. Також у відзиві зазначено, що звіт про визначення матеріальних збитків також не може слугувати належним доказом вини [PERSON] , оскільки базується на даних акту, який не містить достовірної інформації про дату залиття. Вказується, що за відсутності доведеності факту протиправного та винного заподіяння шкоди відповідачем [PERSON] майну позивача, відсутній обов`язок останньої на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. (а.с.124-130) Також 14 квітня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Пілюги В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Відзив обґрунтовано тим, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить частина квартири [ADDRESS] , однак відповідач жодного дня у вказаній квартирі не проживала. В цій квартирі до моменту смерті проживав батько [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , її дідусь - [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] . Згідно доводів відзиву, акт залиття квартири не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, оскільки [PERSON] не приймала участі при огляді квартири комісією, не була запрошена на огляд та не отримувала цього акту. Крім того, акт складений через п`ять місяців від дати залиття квартири, що ставить під сумнів, що він складений саме за факом залиття 29 травня 2022 року. Отже, на думку сторони відповідача, акт не може бути достатнім та належним доказом події залиття квартири позивача саме 29 травня 2022 року, вини [PERSON] у заподіянні позивачу шкоди внаслідок залиття її квартири 29 травня 2022 року та наявності шкоди. Також у відзиві зазначено, що наданий позивачем звіт про визначення вартості матеріальних збитків не є висновком експерта, тому не може бути належним доказом вірогідного визначення реальних збитків від залиття квартири. Крім того, при огляді квартири оцінювачем [PERSON] присутня не була, відомості про її повідомлення відсутні. Також у відзиві зазначається, що [PERSON] жодного дня в квартирі [ADDRESS] не проживала, не мала доступу до цієї квартири, оскільки [PERSON] перешкоджала їй в користуванні квартирою після смерті її батька. На момент залиття квартири в ній проживала лише [PERSON] та невідома особа, якій остання дозволила проживати в квартирі. Тому, на думку представника, позивачем не доведено розмір завданої шкоди, протиправність дій [PERSON] , причинний зв`язок між шкодою та діями останньої. Також у відзиві зазначено, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди. (а.с.134-146) 27 квітня 2023 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій зазначається, що відповідачем [PERSON] у відзиві не заперечується факт залиття квартири позивача та, відповідно своєї вини в цьому. Також наводиться обґрунтування щодо відповідності акту формі, затвердженій правилами та вказується, що на день складання акту позивач не була обізнана про те, кому на праві власності належить квартира. Крім того, наводиться обґрунтування щодо спроможності звітів оцінювачів, як належних доказів розміру завданої шкоди. Також у відповіді зазначено що відсутність своєї вини має довести саме заподіювач шкоди. (а.с.162-166) 08 травня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Пілюги В.В. надійшли заперечення в яких зазначається про безпідставність викладення у відзиві доводів про те, що [PERSON] не заперечує факт залиття квартири та відповідно, своєї вини, оскільки заперечення відповідача проти позову і є невизнанням вини. При цьому [PERSON] не була присутня при залиті квартири позивача та при складанні акту. Докази того, що позивача не допустили в квартиру відповідачів, відсутні. Також вказується на те, що в акті не встановлена причина залиття. Крім того, в звіті відсутні відомості щодо давності виявлених в квартирі дефектів. Тому відсутній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями та шкодою, вина [PERSON] не доведена. (а.с.168-169) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.199-200) Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Микитишин О.М. в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач [PERSON] надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, додатково пояснила, що 29 травня 2022 року, після приїзду із сестрою з дачі, виявили залиття, в квартирі [ADDRESS] ніхто не відповів, тому позивач зателефонувала [PERSON] , повідомила про подію, на що відповідач сказала, що в квартирі проживає хлопець, який має підійти. Через деякий час прийшов [PERSON] , сказав, що він з квартири [ADDRESS] , позивач з останнім зайшли до вказаної квартири та побачили, що зливний шланг від пральної машини, розміщеної на кухні, лежить на підлозі. Хлопець попросив не викликати поліцію, а [PERSON] повідомила, що компенсує шкоду. Через залиття квартири позивач була змушена 2,5 тижні не вмикати світло на кухні. З 30 травня по 20 жовтня 2022 року позивач проводила переговори з відповідачем [PERSON] та [PERSON] з приводу компенсації затрат на ремонт. Після цього [PERSON] перестала відповідати, тому позивач була змушена звернутись до ЖЕД для складання акту. Оскільки позивач так і не отримала компенсації від [PERSON] , в лютому 2023 року вона звернулась до матері [PERSON] , яка була здивована, що в квартирі мешкав якийсь хлопець та повідомила, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] користуватись квартирою. Моральну шкоду позивач, серед іншого, обґрунтовує стресом, необхідністю докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, неможливістю певний проміжок часу вмикати світло на кухні, а також поведінкою відповідача [PERSON] , яка не зважаючи на первинні запевнення про відшкодування шкоди, в подальшому змінила поведінку. При цьому позивач зазначила, що вона розуміє, що [PERSON] не має відношення до самого факту залиття квартири, але є співвласником, тому позов подано до обох співвласників. Зазначила, що одразу не були викликані працівники ЖЕД для складання акту, оскільки [PERSON] обіцяла відшкодувати шкоду. Вказаний відповідач проживала в квартирі з чоловіком [PERSON] та сином останнього, а після їх смерті продовжила поживати в квартирі. Відповідача [PERSON] позивач вперше побачила в суді. Додатково пояснила, що робила капітальний ремонт в 2014 році, з цього часу до 29 травня 2022 року лише один раз відбулось незначне залиття - невелике протікання води навколо люстри, яке не мало візуальних наслідків. Також зазначила, що не змогла повідомити відповідачів про час обстеження, оскільки [PERSON] вже не виходила на контакт. Представник позивача [PERSON] - адвокат Микитишин О.М. надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у заявах по суті справи, навела правове обґрунтування заявлених позовних вимог та зазначила, що на дату залиття квартири - 29 травня 2022 року її власниками були [PERSON] та [PERSON] , які померли до залиття. Оскільки власність зобов`язує, немає значення користувались відповідачі квартирою чи ні. При цьому зазначила, що [PERSON] проживала в квартирі, користувалась майном, слідкувала за квартирою. Щодо прав [PERSON] на квартиру позивачу не було відомо. Також зазначила, що інших залиттів зафіксовано не було. Навела обґрунтування щодо належності та допустимості поданих позивачем доказів та зазначила, що відповідачі клопотань про призначення експертизи не подавали. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Галич О.М. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] пояснила, що в грудні 2021 року в квартирі [ADDRESS] тріснула батарея, дві години текла гаряча вода, тоді позивач не говорила що її затопили. Зі слів чоловіка - [PERSON] відповідачу відомо, що [PERSON] влітку 2021 року говорив, що затопив сусідів. Відповідач вважає, що всі ці залиття зібрані в поданому позивачем акті. Також зазначила, що у вересні 2022 року вона приїхала з дачі, але її на складання акту не запросили. Пояснила, що до залиття відбулось поховання чоловіка, тому їй було не до залиття квартири. Згідно наданих відповідачем пояснень, вона приблизно з 2017-2018 року з її чоловіком [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі [ADDRESS] , де вона продовжила проживати й після їх смерті. Зазначила, що в травні 2022 року вона поїхала на дачу та попросила [PERSON] відвідувати квартиру - поливати квіти, дозволила йому користуватись пральною машиною. Інших осіб той в квартиру не пускав. Також пояснила, що пральна машина розміщена на кухні, зливний шланг від неї під час прання вкладається в раковину. Також зазначила, після смерті [PERSON] та [PERSON] матір [PERSON] отримала ключі від квартири вже після травня 2022 року, до цього [PERSON] заходила з її дозволу, щоб взяти щось на пам`ять. Також пояснила, що 29 травня 2022 року їй зателефонувала позивач та повідомила про залиття, вона направила до квартири [PERSON] , який повідомив, що в квартирі впав шланг від пральної машини, а у позивача в квартирі була мокра пляма на кухні біля люстри. Підтвердила, що [PERSON] приходила до квартири лише в її присутності. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Галич О.М. надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву та вказував на відсутність вини [PERSON] у залитті квартири позивача. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Пілюга В.В. в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити. Відповідача [PERSON] пояснила, що про залиття вона дізналась від матері, при спілкуванні з якою [PERSON] говорила, що пустила в квартиру когось пожити. Також пояснила, що отримала ключі від квартири через деякий час після смерті батька, проте [PERSON] повідомила, що вона зможе потрапити до квартири лише після отримання свідоцтва про право на спадщину. Представник відповідача [PERSON] та - адвокат Пілюга В.В. надана пояснення аналогічні доводам, викладеним у заявах по суті справи та зазначила, що [PERSON] є співвласником квартири лише з 03 жовтня 2022 року, після смерті батька [PERSON] була в квартирі лише для того, щоб забрати речі, вдруге потрапила до квартири в грудні 2022 року і в лютому 2023 року, на час залиття квартири [PERSON] не мала вільного доступу до останньої. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19 лютого 2019 року (а.с.10) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11). Комісією у складі працівників ЖЕД №409: інженера [PERSON] , майстра тех/дільниці [PERSON] , слюсаря-сантехніка [PERSON] було складено акт від 27 жовтня 2022 року про те, що в ході перевірки, візуального обстеження квартири [ADDRESS] , виявлено сліди залиття на кухні (площею 8,1кв.м): на стелі відшарування штукатурки, сухі руді сліди залиття навколо люстри та сухі руді сліди залиття на стінах. Стеля підвісна, вид оздоблення - водоемульсійне пофарбування. Стіни - шпалери поліпшеної якості. За висновками комісії, залиття сталося по халатності мешканців квартири [ADDRESS] , розташованої поверхом вище. Залиття усунено самостійно. Акт складений на звернення №293 від 26 жовтня 2022 року про залиття, яке сталося 29 травня 2022 року. (а.с.15) Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є двоюрідною сестрою позивача та проживає в квартирі останньої з березня 2022 року. Зазначила, що наприкінці травня 2022 року вони з позивачем були на дачі, під вечір повернулись додому та побачили, що на кухні з люстри на стелі ллється вода, яка стікала на підлогу - рівень води дорівнював в палець товщиною. Показала, що позивач одразу піднялась на 14 поверх, дзвонила в квартиру, але ніхто не відкрив, подзвонила [PERSON] , яка повідомила, що направить хлопця, який прийшов через 15 хвилин, зайшов до квартири позивача, подивився, як стікає вода, впустив позивача до квартири [ADDRESS] , де була залита підлога на кухні, оскільки шланг від пральної машини не був поміщений до раковини. Позивач запропонувала викликати поліцію, але хлопець на ім`я [PERSON] запропонував домовитись, що він все відшкодує. Також свідок показала, що внаслідок залиття квартири було багато незручностей - на кухні майже місяць не вмикали світло, доки електропроводка не висохла, через що мали незручності в приготуванні їжі тощо, вдвох з позивачем прибирали наслідки залиття. Також свідок показала, що стеля підвісна, яка повністю промокла, її можна лише замінити, також залишились потьоки на стінах, доводилось викликати електрика через намокання електропроводки. Згідно Звіту про визначення матеріальних збитків, що нанесені власнику пошкодженого майна, внаслідок затоплення двокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН», оцінювач - [PERSON] , дата оцінки: 10 листопада 2022 року, дата завершення складання звіту: 21 листопада 2022 року, вартість матеріального збитку складає на дату оцінки 29 797,00 грн. (а.с.17-59) Вказаний звіт складено на підставі договору на проведення оцінки майна від 08 листопада 2022 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН», в якому визначена вартість послуг з оцінки - 6 500,00 грн. (а.с.60-62) Згідно наявних в матеріалах справи квитанцій, позивачем сплачено ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН» за проведення оцінки 6 500,00 грн. (а.с.63, 64) Згідно свідоцтва про право власності на житло, співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] в рівних долях були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.176) [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про смерть (а.с.177, 181). З пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що [PERSON] померла до [PERSON] та [PERSON] . З наявних у справі доказів убачається що, що 03 жовтня 2022 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом (зареєстроване в реєстрі за №226) після смерті [PERSON] , на частину квартири [ADDRESS] (а.с.147) та в той же день проведено державну реєстрацію права власності на частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.82-83). Також з матеріалів справи вбачається, що на підставі заповіту, складеного [PERSON] 15 грудня 2022 року (а.с.178), приватним нотаріусом Захарченко Т.С. 03 жовтня 2022 року видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом (зареєстроване в реєстрі за №225), на підставі якого в той же день проведено державну реєстрацію права власності на частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.82-83). Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, показання свідка та пояснень учасників справи, в тому числі й відповідача [PERSON] , судом установлено, що з часу смерті [PERSON] та [PERSON] , постійним мешканцем та користувачем квартири [ADDRESS] була виключно [PERSON] , з дозволу якої доступ до цієї квартири мав [PERSON] . Відповідач [PERSON] в цій квартирі не проживала, що підтверджується відповідним актом (а.с.149), за час від смерті [PERSON] та [PERSON] декілька разів мала доступ до вищевказаної квартири для того, щоб забрати речі батька та встановити замок у кімнату, виключно в присутності [PERSON] , що остання підтвердила в судовому засіданні. Також з досліджених судом доказів та пояснень позивача і відповідача [PERSON] убачається, що залиття квартири позивача мало місце 29 травня 2022 року. Твердження відповідача [PERSON] про те, що пошкодження квартири позивача внаслідок залиття могло мати місце в інший час не підтверджені жодним доказом в розумінні ст.76-80 ЦПК України. Навпаки, інформацією ЖЕД №409 від 15 травня 2023 року повідомлено, що за період з 2019 року по 29 травня 2022 року до ЖЕД №409 від власників квартири [ADDRESS] за фактом залиття чи завдання іншої шкоди їх майну з боку власників (мешканців) квартири [ADDRESS] чи суміжних квартир цього будинку - не надходило; за період з 29 травня 2022 року по 27 жовтня 2022 року та з 27 жовтня 2022 року по 10 листопада 2022 року ЖЕД №409 не було зафіксовано жодних звернень та фактів затоплення чи завдання іншої шкоди майну власникам квартири [ADDRESS] (а.с.191). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до ч.1 ст.10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством. Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян. Право власності припиняється, серед іншого, у разі смерті власника (п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України). Згідно положень ч.1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, за виключенням складової права власності - права на розпорядження нею. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч.2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 910/6657/16, від 07.02.2018 у справі № 917/1651/16, а також у постановах Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 3-1071гс16, від 28.01.2015 у справі N 3-210гс14. При цьому, відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір. Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз наведених норм матеріального права, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, дає підстави для висновку, що в межах розгляду даної справи відповідачем [PERSON] доведено, що шкоду позивачу внаслідок залиття квартири останньої завдано не з вини вказаного відповідача, яка хоча й успадкувала частину квартири [ADDRESS] та на час залиття квартири позивача мала право володіння та користування нею, проте в квартирі фактично не проживала, не користувалась нею, як і майном, що знаходилось в цій квартирі, в тому числі й пральною машиною, поодинокі відвідування [PERSON] цієї квартири відбувались виключно в присутності відповідача [PERSON] . При цьому факт залиття належної позивачу квартири з вини відповідача [PERSON] та розмір завданої шкоди підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, серед яких: Акт від 27 жовтня 2022 року, Звіт від 21 листопада 2022 року. Відповідачем [PERSON] не спростовано презумпцію її вини у заподіянні шкоди майну позивача та не надано доказів того, що шкода була спричинена не з її вини. Що стосується доводів вказаного відповідача про те, що вона була відсутня при огляді квартири позивача, судом враховується, що станом на складання акту та звіту [PERSON] перестала виходити на зв`язок з позивачем, ігнорувала повідомлення позивача (а.с.16). При цьому, відповідач [PERSON] підтвердила в судовому засіданні не лише факт повідомлення їй позивачем про залиття в день, коли воно сталося, а й причини залиття - неналежне під`єднання зливного шлангу пральної машини, розміщеної на кухні, а також те, що особа, яка надала позивачу можливість пересвідчитись в причинах залиття мала доступ до квартири, співвласником якої є відповідач [PERSON] , знаходилась в цій квартирі саме з дозволу останньої. Вирішуючи питання щодо розміру завданої шкоди, суд приймає як належний та достовірний доказ Звіт, складений 21 листопада 2022 року ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН», оскільки доказами розміру завданої шкоди в розумінні діючого законодавства може бути не лише висновок експерта але й письмові докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, в тому числі й звіт, складений особою, що має сертифікат оціночної діяльності (а.с.59) та/або кваліфікаційне свідоцтво оцінювача (а.с.57). При цьому стороною відповідача не надано жодного доказу на спростування вказаного в цьому Звіті розміру шкоди. Встановивши, що [PERSON] довела завдану їй шкоду, протиправність дій відповідача [PERSON] , причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд доходить висновку про те, що завдані позивачу збитки викликані залиттям квартири підлягають відшкодуванню [PERSON] у розмірі 29 797,00 грн, як і витрати на проведення оцінки заподіяної матеріальної шкоди в сумі 6 500,00 грн. Щодо доводів відповідача про те, що акт від 27 жовтня 2022 року складено з порушенням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №927/11207 суд зазначає наступне. Відповідно до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4. Згідно Додатку №4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Як убачається з акту від 27 жовтня 2022 року він за формою та змістом відповідає вимогам вказаного Додатку №4, у ньому відображено: місце залиття, конкретні пошкодження квартири, висновки про причини залиття. Зазначення в акті причин залиття - халатність мешканців квартири [ADDRESS] повністю узгоджується з встановленими судом обставинами справи, оскільки залиття сталось через не підключення зливного шлангу пральної машини до зливної системи, розміщення цього шлангу в кухонній раковині, отже халатне ставлення користувача, яким є відповідач [PERSON] , призвело до залиття квартири позивача. Доказів того, що залиття належної позивачу квартири відбулося з вини іншої осіб та як наслідок відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідача, останньою суду не надано. Будь-яких доказів на спростування зазначених у акті відомостей про події залиття, причини та обсяги пошкоджень відповідач не надала. Твердження в судовому засіданні представника відповідача [PERSON] про те, що шкоду завдано не діями відповідача, а хлопця, який мав доступ до квартири, не заслуговують на увагу, оскільки вказана особа отримала такий доступ саме від [PERSON] , а доказів того, що це саме він вмикав пральну машину в день залиття матеріали справи не містять. Щодо доводів, викладених у відзивах на позовну заяву слід також зазначити, що обов`язкового складення акту безпосередньо в момент залиття або одразу після такої події Правила не вимагають. При цьому слід зазначити, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події. Таким чином, відповідач [PERSON] не спростувала доказами відсутність своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача та розміру спричиненої шкоди не заявила та не надала інших доказів на підтвердження її заперечень, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене позов у частині вимог про стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення такої шкоди з відповідача [PERSON] , оскільки на відміну від відповідача [PERSON] , вона не спростувала своєї вини у залитті квартири позивача. При цьому відповідачем [PERSON] доведено, що шкоду позивачу внаслідок залиття квартири завдано не з її вини, тому в задоволенні позову до вказаного відповідача слід відмовити. Що стосується вимог позовної заяви про солідарне стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн, суд зазначає наступне. За змістом ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦПК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Із положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як роз`яснено в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - постанова Пленуму) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи, вини заподіювача та причинно-наслідковим зв`язком між шкодою і протиправним діянням заподіювача. При цьому за матеріалами справи та встановленими фактичними обставинами відсутні визначені законом підстави для покладення на відповідача [PERSON] відповідальності за спричинену позивачу моральну шкоду внаслідок пошкодження її майна - залиття квартири. Доказів спричинення вказаним відповідачем позивачу моральної шкоди матеріали справи не містять. В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вимоги позивача до відповідача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи, що сам факт пошкодження майна внаслідок залиття квартири, що належить позивачу, безперечно завдав шкоду її інтересам і спричинив моральні переживання й страждання, яких вона також зазнала внаслідок незручностей - неможливості протягом певного часу використовувати електроенергію в приміщенні кухні, та необхідності усувати наслідки залиття, докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, позивач була вимушена звертатися до відповідних фахівців за наданням допомоги, а також до відповідача [PERSON] , що в свою чергу в комплексі призвело до порушень у звичному укладі життя позивача. Тому підлягає відшкодуванню відповідачем [PERSON] позивачу моральна шкода у розмірі 5 000,00 грн, зважаючи, що відшкодування шкоди в такому розмірі відповідає суті позовних вимог та характеру діяння відповідача. Визначаючи розмір цього відшкодування, суд враховує тяжкість, глибину та тривалість моральних страждань позивача, ступінь вимушених змін у її життєвому укладі, виходить із засад розумності та справедливості. Щодо інших доводів сторін, викладених у заявах по суті справи та поясненнях, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року (заява №63566/00) «Пронін проти України» (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року) зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073,60 грн (в мінімальному визначеному Законом України «Про судовий збір» розмірі за подання позовної заяви). Витрати позивача по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову відшкодуванню не підлягають, оскільки в задоволенні такої заяви судом відмовлено. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У позовній заяві та відзиві відповідача [PERSON] викладено відповідні заяви. Також представником позивача висловлено таку заяву й в судовому засіданні. Згідно вимог п.5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про: призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, понесені позивачем та відповідачем [PERSON] та встановити вказаним учасникам справи строк на подання доказів щодо їх розміру. Враховуючи наведене та

Outcome: partial