Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

22 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що його матері [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] . Земельна ділянка з кадастровим номером 2610600000:22:001:0050, на якій знаходяться дані квартири, належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. У лютому 2019 року мати позивача подарувала йому квартиру [ADDRESS] , а також, як відомо [PERSON] , 1/2 частину квартири [ADDRESS] вона подарувала відповідачці. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті належне їй майно було успадковане позивачем, як єдиним спадкоємцем за заповітом. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Однак, у видачі свідоцтва на відповідну частку земельної ділянки за цією ж адресою, нотаріус відмовив через перебування даного майна в спільній сумісній власності спадкодавиці та [PERSON] . Між вказаними співвласниками жодних угод щодо поділу земельної ділянки не укладалось, рішення судів про такий поділ не приймалось. З огляду на смерть одного з співвласників на теперішній час відсутня можливість провести відповідну процедуру поділу. Оскільки в об`єкті нерухомого майна (двоквартирному будинку), який розміщений на спірній земельній ділянці, [PERSON] була власницею квартири [ADDRESS] , яка була подарована позивачу та 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка після її смерті була успадкована ним же, [PERSON] , з посиланням на положення ст.. 81, 89, 120, 131 Земельного кодексу України та ст.. 355, 377, 1225, 1226 Цивільного кодексу України, просив визначити, що частка померлої його матері у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0878 га., кадастровий номер 2610600000:22:001:0050 становить 3/4 частки та визнати за ним право власності на вказану частку земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 08.03.2023р. у справі було відкрито загальне позовне провадження, а також витребувано у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Трачук Людмили Владиславівни копію спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та витребувано\~з Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації»\~матеріали інвентаризаційних справ\~на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] ; 23.05.2023р. представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог в яких просила: - припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0878 га., кадастровий номер 2610600000:22:001:0050, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] . - визначити, що частка померлої [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0878 га. цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] , становить 3/4, а [PERSON] 1/4 частка. - визнати за [PERSON] [INFO] РНОКПП [NUMBER] право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,0878 га. кадастровий номер 2610600000:22:001:0050, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,0878 га. кадастровий номер 2610600000:22:001:0050, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.06.2023р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] \~в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток про виклик за зареєстрованою адресою її місця проживання. Однак, поштові відправлення були повернуті до суду без вручення з зазначенням причин «адресат відсутній за місцем проживання» та «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч.1, 3 ст. 131 ЦПК України, \~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач та його представник в судовому засіданні не заперечували. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, інвентаризаційної справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Коломия, Станіславської області. Його батьками в свідоцтві про народження серії [NUMBER] зазначені [PERSON] та [PERSON] . Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища підтверджується розірвання шлюбу 17.05.1961 р. між [PERSON] та [PERSON] та відновлення дружиною дошлюбного прізвища [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , відділом реєстрації актів громадянського стану Коломийського міськвиконкому 16.06.1966 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 171. Прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Відтак, вказані документи в своїй сукупності підтверджують родинні відносини [PERSON] та позивача, як матері та сина. З матеріалів інвентаризаційної справи слідує, що за адресою: [ADDRESS] розташований житловий будинок, який складається з двох квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] . 27.06.2000 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Право власності [PERSON] зареєстровано в Коломийському МБТІ 04.01.2006р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Також [PERSON] у [PERSON] придбала 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу 1/2 частини квартири від 06.05.2006р. Інша 1/2 частина цієї ж квартири [ADDRESS] була набута [PERSON] в дар від [PERSON] , підтвердженням чого є договір дарування 1/2 частини квартири від 10 грудня 2001 року. Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 982200, виданого 29.07.2009р. та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку підтверджується, що співвласниками земельної ділянки площею 0,0878 га. кадастровий номер 2610600000:22:001:0050, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] являються [PERSON] та [PERSON] . Отже, вищевказані документи свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] являлися співвласниками будинку по [ADDRESS] , розмір часток яких становив 3/4 та 1/4 відповідно. А саме [PERSON] та [PERSON] являлися співвласниками на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS] , розмір часток яких становив по 1/2, крім того [PERSON] являлася власницею квартири [ADDRESS] цього будинку. Земельна ділянка, на якій розташовані належні їм квартири, перебуває у їхній спільній власності, частки в якій визначені не були. В даній справі позивач в своїх вимогах зокрема просив визначити частку, яка належала на праві власності його матері [PERSON] та частку, яка належала [PERSON] в їхньому спільному майні - земельній ділянці. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Також слід зазначити, що згідно із ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України. Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно із частиною 4 статті 86 Земельного кодексу України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень статті 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. У разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово- комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконуються за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Пунктом 3.3 вказаної Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Як встановлено судом, провести розрахунок часток у спільній власності, а саме земельній ділянці з кадастровим номером 2610600000:22:001:0050, на теперішній час не є можливим, оскільки для цього необхідно подати заяви всіх співвласників, а як вбачається з матеріалів справи, один зі співвласників [PERSON] померла. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що \~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В пунктах 8.2-8.5 постанови від 4 грудня 2018 року по справі №910/18560/16 ВП ВС вказала, що земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними. Правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України. Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст.. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених\~Земельним кодексом України.\~. На підставі частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) та постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 642/3950/17 (провадження № 61-7008св19). Пленум Верховного Суду України у п. 21 Постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Взявши до уваги встановлені дійсні обставини даної справи, суд дійшов висновку, що розміри часток у праві спільної сумісної власності співвласників земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:22:001:0050, розташованої за адресою: [ADDRESS] , були пропорційними до розміру їх часток як співвласників на двоквартирний житловий будинок, розташований на цій же земельній ділянці за тією ж адресою, а саме: частка [PERSON] в розмірі 3/4, а частка [PERSON] в розмірі 1/4. При цьому, суд враховує, що в постанові від 28 липня 2021 року у справі №346/5216/18 (провадження №61-3050св21) Верховний Суд зазначив, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. В зв`язку з цим, друга вимога, яка зазначена в заяві про їхнє уточнення, подана представником позивача [PERSON] 23.05.2023р., задоволенню не підлягає. Згідно з договором дарування квартири від 02.02.2019р. [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] . Право власності на вказане майно, складовими частинами якого є: квартира літ. А, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, навіс літ. Г, огорожа 1-3, колодязь літ. К. зареєстроване за позивачем 02.02.2019р., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 148. Після її смерті відкрилася спадщина. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.\~Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є\~особисте розпорядження\~фізичної особи\~на випадок\~своєї смерті. Право\~на заповіт\~має фізична\~особа з\~повною цивільною\~дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Частиною 1 ст. 1235, ч.1 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. \~Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, зокрема вказує, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення ,\~а також\~повинен бути\~особисто підписаний\~заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252\~цього Кодексу. З матеріалів спадкової справи вбачається, що 22.11.2018р. приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Маркеловою І.М. було посвідчено заповіт [PERSON] . Згідно даного заповіту, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] . Згідно ч.1 ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України). 15.07.2019р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Згідно із\~частиною першою статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 22.11.2022р. позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку в праві спільної часткової власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Однак, письмовим повідомленням від 22.11.2022р. нотаріус рекомендував позивачу звернутися до суду для визнання права власності на земельну ділянку, оскільки вказане майно перебуває у спільній сумісні власності спадкодавиці та [PERSON] . Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною першою\~і другою\~статті 1226\~ЦК України\~передбачено,\~що частка\~у праві\~спільної сумісної\~власності спадкується\~на загальних\~підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно з статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. За\~статтею 16 ЦК України\~зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з можливих способів захисту цивільних та інтересів є визнання права. Відповідно до\~статті 392 ЦК України\~право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із пунктом «г» частини 1 статті 87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Отже, судом встановлено, що за життя [PERSON] подарувала позивачу квартиру [ADDRESS] , а ще 1/2 частку квартири [ADDRESS] [PERSON] успадкував після її смерті, тим самим набув у свою власність ту саму частку в двоквартирному будинку, що раніше належала його матері. В зв`язку з цим, суд погоджується з доводами позивача, що його частка в земельній ділянці з кадастровим номером 2610600000:22:001:0050, розташованої за адресою: [ADDRESS] повинна становити 3/4, що буде пропорційним його частці в житловому будинку та інших спорудах, розміщених за цією ж адресою. Право власності на іншу 1/4 частки слід визнати за відповідачем, як співвласником, а право спільної сумісної власності припинити. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial