Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

Представник позивача - адвокат Кучерук Т.М., звернувся до суду з позовом до ТОВ СГП «Агрос -Віста» про скасування державної реєстрації та припинення права оренди ТОВ СГП «Агрос Віста» земельної ділянки площею 2,2092 га, кадастровий номер 6822189200:06:006:0483, зареєстроване державним реєстратором Цвітоської сільської ради Славутського (тепер - Шепетівського) району Хмельницької області Зощуком Д.С. 17.10.2017 року, номер запису 22953996. Також позивач просить стягнути з ТОВ СГП «Агрос Віста» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~в позовній\~заяві зазначено,\~що позивач\~є власником\~зазначеної вище\~земельної ділянки.\~25.05.2009\~року між\~ТОВ СГП\~«Агрос-Віста»\~та [PERSON] \~нібито було\~укладено типовий\~договір оренди\~землі №211,\~згідно умов\~якого орендодавець\~надає,\~а орендар\~приймає в\~строкове платне\~користування земельну\~ділянку площею\~2,2092\~га,\~у тому\~числі рілля\~2,2092\~га для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва,\~яка знаходиться\~на території\~Щуровецької сільської\~ради.Відповідно до п. 8 та п. 9 Договору його строк дії становить 10 років, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3 % нормативно- грошової оцінки земельної ділянки. У відповідності до акту прийому-передачі земельної ділянки від 25.05.2009 року, за типовим договором оренди земельної ділянки від 25.05.2009 року №211 орендодавець передав, а орендар прийняв у користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Щуровецької сільської ради, загально площею 2,2092 га. Як вбачається\~із акту\~визначення меж\~земельної ділянки\~в натурі\~(на\~місцевості)\~від 25.05.2009\~року на\~виконання умов\~типового договору\~оренди земельної\~ділянки від\~25.05.2009\~№211\~проведено визначення\~меж земельної\~ділянки відповідно\~до технічної\~документації із\~землеустрою щодо\~виділення земельних\~часток (паїв)\~в натурі\~(на\~місцевості)\~та складання\~державних актів\~на право\~власності,\~затвердженої розпорядженням\~Ізяславськоїрайдержадміністрації від 21.11.2008 року №633. В подальшому, між позивачем та відповідачем нібито було укладено 14.07.2017 року додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору оренди землі від 25.05.2009 року №211, згідно якої було продовжено строк договору на 20 років та змінено розмір орендної плати у формі та розмірі 7% нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Після чого право оренди земельної ділянки на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), номер запису про інше речове право : 22953996, 17.10.2017 року було зареєстровано державним реєстратором Цвітоської сільської ради Славутського (на даний час Шепетівського) району Хмельницької області Зощуком Д.С. за ТОВ СГП «Агро-Віста», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 23.10.2017 року. Разом з цим, позивач договір та додаткову угоду не укладала, підпис у вказаних документах їй не належить. Виходячи із наведеного та покликаючись на норми ст.ст. 12-13, 19,141,174-177 ЦПК України, ст. 207, 509 ЦК України, представник позивача просить позов задовольнити. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2023 року відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження. Представник відповідача директор ТОВ СГП «Агрос Віста» Федорчук І.Б. подав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Водночас, просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, якою також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув. У зв`язку із неприбуттям учасників справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Згідно державного акту ЯЖ № 960924, виданого 19 травня 2009 року, про право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,2092 га, яка розташована на території Щуровецької сільської ради. Відповідно до типового договору оренди землі № 211 від 25 травня 2009 року, земельна ділянка площею 2,2092 га передана [PERSON] в оренду ТОВ СГП «Агрос - Віста» строком на 10 років. 25 травня 2009 року актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проведено визначення меж земельної ділянки відповідно до технічної документації. Згідно акту приймання передачі земельної ділянки від 25 травня 2009 року орендодавець [PERSON] передала земельну ділянку орендарю ТОВ СГП «Агрос Віста». 14.07.2017 року між [PERSON] та ТОВ СГП «Агрос Віста» була укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до договору оренди землі. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права зареєстроване право оренди 17.10.2017 року земельної ділянки площею 2,2092 га з кадастровим номером 6822189200:06:006:0483 за ТОВ СП «Агрос Віста» строком на 20 років. 13 березня 2023 року між [PERSON] (адвокатом) і [PERSON] (клієнтом) був укладений Договір про надання правової допомоги, за умовами якого предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його правота законних інтересів, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором. Пунктом 2.1.1. цього договору встановлено, що адвокат зобов`язується надати правову допомогу клієнту із представництва та захисту, законних прав та інтересів останнього в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, відповідно до вимог чинного законодавства, України та цього договору. Пунктом 2.3.1. договору встановлено, що клієнт зобов`язаний сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк окремо погоджені між ними. До даної позовної заяви долучено розрахунок суми гонорару (наданих послуг) за надану правничу допомогу [PERSON] , згідно якого адвокат надав наступний вид правничої допомоги: зустріч з клієнтом, вивчення наданих клієнтом матеріалів, надання консультації щодо\~суті спору,\~необхідних документів\~для підготовки\~позову 500 грн.; пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах 500 грн.; зустріч з клієнтом, прийняття додаткових документів для складення позову, обговорення способу захисту порушених прав клієнта 500 грн.; збір необхідних документів для позовної заяви 1500 грн.; складання позовної заяви 1500 грн.; оформлення додатків до позовної заяви 500 грн. Загальна вартість вищевказаної правової допомоги склала 5000,00 грн. [PERSON] сплатила адвокату Кучеруку Т.М. 5000 грн. за надану правничу допомогу у даній справі, на підтвердження чого надано прибутковий касовий ордер № 21 від 13.03.2023 року. У частині першій cт. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Разом з тим, визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі врегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У ст. 6 зазначеного Закону визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно з вимогами ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч. 1 ст. 407 ЦК України). Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За правилами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 1 ст. 90 ЗК України передбачене право власників земельних ділянок продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з положеннями Закону України «Про оренду землі», договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Окрім того, згідно зі ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи і ці дані встановлюються, в тому числі висновками експертів, то зважаючи на те, що зазначений висновок експерта містить інформацію щодо предмета доказування, тобто є належним (ст. 77 ЦПК України), не одержаний в порушення порядку, встановленого законом та на його підставі в сукупності з іншими доказами, можна встановити дійсні обставини справи, то суд при вирішенні справи вважає його допустимим та бере до уваги. Між тим, ст. 18 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований. При вирішенні спору, суд керується положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до cт. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про право оренди земельних ділянок за відповідачем порушують права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельними ділянками шляхом передання їх в оренду іншим особам, то ефективним способом захисту порушених прав позивачів є скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права оренди на земельну ділянку за відповідачем, що забезпечить реальне відновлення порушених прав. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно зі ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (Постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 552/2145/16-ц). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 536,80 грн. витрат на сплату судового збору, що є пропорційним до задоволеної частини позовних вимог, та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн.

Outcome: approved