Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Позивач КП «Харківські теплові мережі» 12.07.2023 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.04.2015 по 23.02.2022 у сумі 56324,27 грн, інфляційні втрати у сумі 6185,15 грн, три відсотки річних у сумі 965,29 грн, та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі». КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкові, відповідно до рішення Харківського міськвиконкому від 23.12.1998 № 1407 «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді» зі змінами, внесеними рішенням від 30.09.2001 № 946, та має право на стягнення вартості наданих споживачам послуг. Відповідачі вказані послуги своєчасно не оплатили, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.04.2015 по 23.02.2022 у сумі 56324,27грн. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги за адресою: [ADDRESS] боржникам нараховані інфляційні втрати за час прострочення в сумі 6185,15 грн, три відсотки річних у сумі 965,29 грн. 13.07.2023 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с.10-11). Представник позивача Лоскот М.І., яка діє на підставі довіреності, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просила застосувати позовну давність до цих спірних правовідносин, про що надала суду письмову заяву, яка долучена до матеріалів справи ухвалою суду від 31.08.2023, постановленою не виходячи до нарадчої кімнати. Відповідач зазначила, що з 2017 року з неї у примусовому порядку стягувалась заборгованість за послуги теплопостачання шляхом відрахування з пенсії. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі [PERSON] , [PERSON] , згідно з вимогами ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явились, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, заслухавши пояснення відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.3,9), та є споживачами послуг з теплопостачання, які надає позивач. Відповідно до положень ч. 7 ст. 21, ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії та послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений ст. 68 ЖК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2ст.625 ЦК України. Вказана позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з копії заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.06.2016 у справі № 639/3423/16-ц, яке набрала законної сили 05.07.206, що отримана судом з ЄДРСР, за вказаним рішенням стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2010 по 31.03.2015 у розмірі 11611,42 грн та інфляційні втрати за час прострочення у розмірі 3277,29 грн і три відсотки річних у розмірі 304,81 грн. У справі, що розглядається, предметом позову є стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.04.2015 по 23.02.2022 у сумі 56324,27 грн, інфляційних втрат у сумі 6185,15 грн, трьох відсотків річних у сумі 965,29 грн. Як вбачається з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу на особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , нарахована заборгованість за послуги теплопостачання (тільки опалення) за період з квітня 2015 року по лютий 2022 року у сумі 56324,27 грн (а.с.4-5). У поданій до суду заяві відповідач [PERSON] просила застосувати позовну давність. Відповідно до ст. 257 Цивільного Кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено, останній раз указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки Закон №540-IХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020. Отже, у даних спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, в силу пунктів 12,19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (12.07.2023) не спливла. Трирічний строк позовної давності до позовних вимог за період з 01.04.2015 по 01.04.2017 сплив, та у задоволенні таких вимог слід відмовити. Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21. З огляду на викладене, за заявою відповідача суд застосовує позовну давність до цих спірних правовідносин, та з урахуванням приписів пунктів 12,19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, стягує з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 43587,93 грн, та відмовляє у задоволенні позовних вимог поза межами строку позовної давності за період з 01.04.2015 по 01.04.2017 у розмірі 12736,34 грн. Відповідно до відомості нарахувань інфляційних втрат та 3% річних за останні три роки з 01.07.2020 по 28.02.2022 на адресу: [ADDRESS] боржникам нараховані інфляційні втрати за час прострочення в сумі 6185,15 грн та 3% річних у сумі 965,29 грн (а.с.6). Постановою КМУ від 05.03.2022 № 206, яка застосовується з 24.02.2022, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 97,16 грн та трьох відсотків річних у розмірі 15,37 грн за період з 24.02.2022 по 28.02.2022 включно не підлягають задоволенню. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення на користь позивача з відповідачів солідарно заборгованості за послуги теплопостачання за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 у сумі 43587,93 грн та інфляційних втрат у сумі 6087,99 грн, трьох відсотків річних у сумі 949,92 грн за період з 01.07.2020 по 23.02.2022 включно, а всього 50625,84 грн. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн (а.с.2). Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (79,76%), та стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2140,77 грн, в рівних частках по 713,59 грн з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial