Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

У травні 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовна заява обґрунтовується тим, що судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2018 року стягнуто із [PERSON] аліменти на утримання його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що за минулий період з дня постановлення судового наказу він добросовісно сплачував аліменти у визначеному розмірі, також з власної ініціативи він переводив грошові кошти на потреби сина з метою їх всебічного та максимального задоволення. Однак, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13.02.2022 року, він отримав тяжкі тілесні ушкодження, а саме - відкриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку важкого ступеня, перелом кісток склепіння черепу з переходом на основу черепа і після перебування в комі завдяки зусиллям лікаря залишився живим. Вказав, що стан його здоров`я повністю відновити не вдалось і його визнано інвалідом другої групи, на даний час його лікування триває. Нині позивачу рекомендовано стаціонарне лікування і реабілітаційному відділенні Ірпінського військового госпіталю МО України з періодичністю 1 раз на 6 місяців. Також [PERSON] вказав, що його життя повністю змінилось і він, втративши працездатність та позбавившись добре оплачуваної роботи, змушений продовжувати лікування і не має можливості працевлаштуватись, а тому існує на пенсійну виплату по інвалідності. На час винесення наказу про стягнення аліментів позивач мав значно більший рівень доходів, який на даний час є недосяжним. Також позивач вказав, що внаслідок зазначеного, він опинився у неплатоспроможному стані, що призвело до накопичення заборгованості по виплаті аліментів. Він не має ніякої можливості працевлаштуватися і отримувати грошові кошти. На підставі викладеного просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) щомісяця, шляхом заміни їх стягнення з частки заробітку на інший спосіб стягнення - у виді сплати в твердій грошовій сумі 1500 грн., починаючи з 13.02.2022 року. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на зареєстроване місце проживання відповідач згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА - м. Київ, Святошинський район, вул. Авіаконструкторська, буд. 23, квартира 22 (а.с. 30). Поштовий конверт повернувся до суду, після чого судом повторно направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками на зареєстроване місце проживання відповідача. Поштовий конверт повторно повернувся до суду, на довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку). Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку). Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання. Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Крім того, судом було повідомлено відповідача про розгляд справи шляхом опублікування оголошення на сайті Судової влади України на ім`я [PERSON] про призначене судове засідання. Представник позивач до початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на вищезазначене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, що не з`явились. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до матеріалів даної справи, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, причини неявки у судове засідання суду не повідомила, правом на подання відзиву не скористалась. Також, представник позивача у поданій заяві просив розглянути можливість ухвалення рішення суду в заочному порядку за наявності всіх достатніх передумов. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на вищезазначене, суд прийшов до висновку про можливість заочного розгляду справи. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 09 листопада 2018 року судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/17488/18 (провадження №2-н/759/497/18) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви при видачу судового наказу, тобто з 02.11.2018 року, до досягнення повноліття дитини (а.с. 14). Позивач надав суду копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має інвалідність 2 групи - загальне захворювання (а.с. 10). Як вбачається із виписки із медичної картки №209 КНП «Київська міська клінічна лікарня №17» [PERSON] із 13 лютого 2022 року по 18 березня 2022 року перебував у стаціонарі із діагнозом: ВЧМТ. Забій головного мозку важкого ступеню з формуванням вогнищ геморагії обох гемісфер. Епідуральні нашарування скроневої ділянки справа. Субдуральні нашарування лобно-скроневої ділянки зліва. Перелом скроневої кістки справа з переходом на виличну кістку справа та основу черепа в СЧЯ справа. Забій м`яких тканин лобної ділянки справа. На момент поступлення загальний стан вкрай важкий (а.с. 12-13). Із Консультативного висновку начальника відділення реабілітаці в/ч [NUMBER] Ірпінського військового госпіталю Міністерства оборони України встановлено, що [PERSON] має наступний діагноз: наслідки відкритої черепно-мозкової травми (13.02.2022 року), забою головного мозку важкого ступеня, перелому кісток склепіння з переходом на основу черепа у вигляді стато-координаторних порушень, лівобічної пірамідної недостатності, дизартрії та легких когнітивних зрушень. Рекомендовано, зокрема, стаціонарне лікування 1 раз на 6 місяців в реабілітаційному відділенні (а.с. 14-15). До матеріалів позовної заяви, крім того, долучено копію трудової книжки позивача, з якої суд встановив, що станом на сьогодні офіційного працевлаштування [PERSON] не має (а.с. 16-21). Відповідно до довідки про доходи №0338 3535 8247 5318, виданої [PERSON] Головним управлінням Пенсійного фонду України, [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Святошинський район) і отримує пенсію по інвалідності. Крім того, із вказаної довідки вбачається, що сума пенсії за період з 01.03.2023 року по 31.03.2023 року складає 3 177 грн. 23 коп. (а.с. 22). Крім того, до матеріалів позовної заяви долучено відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, з якої встановлено, що [PERSON] за період з І кварталу 2022 року по І квартал 2023 року доходів не мав (а.с. 23). У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобов`язання щодо утримання. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Як встановлено судом, на даний час аліменти на утримання дитини сторін - [PERSON] , [INFO] , стягуються у частці від заробітку (доходу) позивача у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. До суду із позовною заявою про зміну розміру аліментів на утримання дитини звернувся платник аліментів - [PERSON] мотивуючи це тим, що він не має ніякої можливості працевлаштуватися і отримувати грошові кошти, внаслідок травм, отриманих від дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й інші норми щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 194/629/17-ц (провадження № 61-37792св18). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд наголошує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сину сторін - [PERSON] , [INFO] , десять років. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 гривні. Відповідно, гарантований розмір аліментів на одну дитину у віці 10 років не може бути меншим, ніж 1 416,50 грн. Позивач просить суд зменшити розмір аліментів шляхом заміни їх стягнення з частки заробітку на інший спосіб - у виді сплати в твердій грошовій сумі 1500 грн. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] нині офіційно не працює, має дохід лише у розмірі пенсії з інвалідності. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що у відповідача погіршилось здоров`я внаслідок травм, отриманих у дорожньо-транспортній пригоді, наразі він не працює, дохід складається із пенсії по інвалідності. Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу). Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. Неможливість визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) може виникнути, наприклад у випадках, коли платник аліментів постійно проживає на території іноземної держави та відомості про його доходи отримати неможливо. Ускладненим та водночас таким, що порушує інтереси дитини, є стягнення аліментів у випадках, коли платник аліментів приховує свої доходи з метою ухилення від їх сплати. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 року Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. За конкретних обставин справи, суд вважає за доцільне зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) щомісяця, шляхом заміни їх стягнення з частки заробітку на інший спосіб стягнення - у виді сплати в твердій грошовій сумі 1500 грн., щомісяця, починаючи з 08.05.2023 року (дати подання позовної заяви) і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, у зв`язку із зміною матеріального становища позивача та погіршенням його здоров`я. У вимозі зменшити розмір аліментів із 13.02.2022 року слід відмовити, оскільки законодавством не передбачено право суду зменшувати розмір аліментів за минулий час. Таким чином, позовна заява підлягає частковому задоволенню. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. так, як позивач від сплати судового збору за подання даної позовної заяви звільнений.

Outcome: partial