Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] , ТОВ «Автоконсалтинг Україна», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів комісії та купівлі-продажу автомобілю недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на рухоме майно в порядку поділу спільного майна подружжя та спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги таким. Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , під час якого придбали за спільні кошти автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2004 року випуску, сірого кольору, який був зареєстрований на ім`я її чоловіка. Після 2016 року вони з чоловіком стали мешкати окремо, але зберегли нормальні дружні стосунки, він відвідував дітей та онуків, часто зустрічалися на сімейних святах. [INFO] [PERSON] помер у зв`язку з довготривалою хворобою. Шлюб між ними не було розірвано, тому позивачка звернулася в 6-місячний після смерті чоловіка до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Пізніше позивачка дізналася, що автомобіль, який було придбано за час шлюбу і на частку якого вона має право, було продано на підставі договору, укладеного з ТОВ «Автоконсалтинг Україна». Як виявилося, за життя [PERSON] надав своїй співмешканці [PERSON] довіреність на право розпорядження спірним автомобілем, яка після смерті [PERSON] уклала договір комісії № 7089/19/011479 від 20 серпня 2019 року з ТОВ «Автоконсалтинг Україна» на продаж автомобіля марки «Volkswagen Caddy», 2004 року випуску, сірого кольору, не повідомивши про смерть власника авто, а гроші присвоїла собі. Відтак вказаний автомобіль ТОВ «Автоконсалтинг Україна» було продано [PERSON] , який в свою чергу перереєстрував його на [PERSON] , яка в подальшому переоформила його на [PERSON] . У зв`язку з викладеним позивачка просить суд визнати договір комісії та продажу автомобілю недійсним, витребувати із чужого незаконного володіння спірний автомобіль, визнати за нею право власності на частину спірного автомобіля в порядку поділу майна подружжя, а також визнати за нею частину спірного автомобіля в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] 14 січня 2020 року до суду від представника відповідачки [PERSON] адвоката Малихіна С. О. надійшов відзив на позовну заяву, в якій він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що [PERSON] та [PERSON] почали разом проживати ще в 2011 році і після виявлення у [PERSON] тяжкого захворювання він надав [PERSON] право на розпорядження автомобіля марки «Volkswagen Caddy», щоб у разі настання невідкладних ситуацій вона продала автомобіль. Продаж автомобіля був зумовлений саме такою ситуацією - погашенням боргів у зв`язку з чим відповідно до абз. 2 п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України [PERSON] зберегла свої повноваження, як представник за довіреністю і продала автомобіль. Також позивач не надала доказів придбання автомобіля за спільні кошти. 17 лютого 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій позивачка спростовувала факт відсутності спільного проживання з 2011 року, надавши спільні фото, зазначивши, що боргів [PERSON] не мав, бо мав гарну пенсію, йому фінансового допомагали діти, а [PERSON] діяла з корисливою метою, продаючи спірний автомобіль. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явився, надавши до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. В судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення на її адресу рекомендованого повідомлення. В судове засідання представник відповідачки [PERSON] адвокат Малихін С. О. повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення на його адресу рекомендованого повідомлення, яке повернулося до суду з відміткою «вручено 17.07.23». В судове засідання представник відповідача ТОВ «Автоконсалтинг Україна» повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення на його адресу рекомендованого повідомлення. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення на його адресу рекомендованого повідомлення, яке повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення на її адресу рекомендованого повідомлення, яке повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення на його адресу рекомендованого повідомлення, яке повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, надавши до суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував, справу просив розглянути за його відсутності. В судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечувала, справу просила розглянути за її відсутності. За результатами судового розгляду на підставі повідомлених сторонами обставин справи та наданих ними доказів, встановлені такі фактичні обставини та спірні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05 лютого 1978 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 05 лютого 1978 року. Згідно з довіреністю серії НАР № 406405 від 24 жовтня 2015 року, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погребняк Н. В., зареєстрованою в реєстрі за № 3711, [PERSON] уповноважив [PERSON] бути її представником перед третіми особами з питань розпорядження належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] , виданого ВРЕР № 14 ГУМВС України в Харківській області 07 вересня 2011 року, автомобілем марки та моделі «Volkswagen Caddy», 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER] , тип тз Пасажирський-В, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 15 від 12 серпня 2019 року, [PERSON] помер [INFO] , причина смерті: ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення правої легені. Згідно з договором комісії № 7089/19/011479 від 20 серпня 2019 року, ТОВ «Автоконсалтинг Україна» (комісіонер) та [PERSON] , в особі [PERSON] , яка діє на підставі документу № НАР406405 від 24 жовтня 2015 року, виданого приватним нотаріусом Погребняк Н. В. (комітент) уклали договір про те, що комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один бо декілька правочинів щодо продажу вживаного транспортного засобу автомобіля марки «Volkswagen Caddy пасажирський-В», 2004 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрованого за власником (комітентом за договором комісії) транспортного засобу07 вересня 2011 року за ціною 49 тисяч грн 00 коп. Відповідно до повідомлення Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області № 31/20-4060 від 09 жовтня 2019 року, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER] , 20 серпня 2019 року перереєстровано з [PERSON] на [PERSON] на підставі договору, укладеного у СГ № 7089/19/011479 від 20 серпня 2019 року, виданого ТОВ «Автоконсалтинг Україна». Згідно з вказаним договором купівлі-продажу транспортного засобу, ТОВ «Автоконсалтинг Україна» на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу за № 7089/19/011479 від 20 серпня 2019 року зобов`язується передати у власність [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen Caddy пасажирський-В», 2004 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , за 49 тисяч грн 00 коп. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05 вересня 2019 року, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] помер [INFO] , про що 21 серпня 2019 року складено відповідний актовий запис № 137. Відповідно до договору купівлі-продажу № 6341/2019/1641850 від 03 серпня 2019 року [PERSON] зобов`язується передати у власність [PERSON] транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2004 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області № 31/20-3781 від 19 вересня 2019 року, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС щодо реєстрації автомобіля марки «Volkswagen Caddy 1968», 2004 року випуску, сірого кольору, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] : станом на 07 вересня 2011 року належить [PERSON] (перереєстрація при заміні свідоцтва про реєстрацію, державний номерний знак [NUMBER] ); станом на 20 серпня 2019 року належить [PERSON] (перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу, державний номерний знак [NUMBER] ); станом на 30 серпня 2019 року належить [PERSON] (перереєстрація на нового власника за договором укладеним в ТСЦ, державний номерний знак [NUMBER] ). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 57691498 від 25 вересня 2019 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , Чугуївською державною нотаріальною конторою 25 вересня 2019 року заведено спадкову справу № 602/2019. Згідно з договором купівлі-продажу № 6349/2019/1695305 від 01 жовтня 2019 року [PERSON] зобов`язується передати у власність [PERSON] транспортний засіб -автомобіль марки «Volkswagen Caddy», 2004 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Відповідно до повідомлення № 935/01-16 від 31 березня 2021 року, наданого Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в термін, передбачений ст. 1270 ЦК України (шість місяців) з заявами звернулися: [PERSON] з заявою про відмову від спадщини; [PERSON] з заявою про відмову від спадщини; [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. Заведена спадкова справа № 602/2019. 12 квітня 2020 року за р-463 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з\~ч.\~1,\~3\~ст.\~237\~ЦК України\~представництвом є\~правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(представник)\~зобов`язана\~або має\~право вчинити\~правочин від\~імені другої\~сторони,\~яку вона\~представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Статтею 244\~ЦК України\~визначено,\~що представництво,\~яке ґрунтується\~на договорі,\~може здійснюватися\~за довіреністю. Представництво\~за довіреністю\~може ґрунтуватися\~на акті\~органу юридичної\~особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за\~довіреністю припиняється\~у разі: 6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Відповідно до\~ст.\~1008\~ЦК України\~договір доручення\~припиняється на\~загальних підставах\~припинення договору,\~а також\~у разі,\~у тому\~числі: 3) смерті довірителя або повіреного. Таким чином, довіреність серії НАР\~№ 406405\~від 24\~жовтня 2015\~року,\~посвідчена приватним\~нотаріусом Харківського\~міського нотаріального\~округу Погребняк\~Н.\~В.,\~зареєстрована в\~реєстрі за\~№ 3711,\~якою [PERSON] \~уповноважив [PERSON] \~бути її\~представником перед\~третіми особами\~з питань\~розпорядження спірний\~автомобілем припинила свою дію у зв`язку зі смертю довірителя. Більше того, [PERSON] , достовірно знаючи, що довіритель [PERSON] помер, оскільки саме вона отримала 12 серпня 2023 року лікарське свідоцтво про його смерть, про що свідчить її підпис на ньому, всупереч виданій довіреності, яка припинила свою дію у зв`язку з його смертю, 20 серпня 2019 року укладає договір комісії на продаж автомобіля, що суперечить вимогам законодавства. Суд не вважає обґрунтованими посилання представника відповідача на те, що продаж автомобіля був зумовлений невідкладними діями, а саме необхідністю погашення боргів, оскільки представником [PERSON] не надано доказів невідкладності таких дій, щоб зберегти право бути представником, оскільки наявність боргів це не невідкладні дії, пов`язані з врятуванням життя, здоров`я, майна людей. Доказів наявності в [PERSON] таких боргів не надано, а погасити борги можливо іншим шляхом, а не шляхом продажу неналежного їй майна. Суд звертає увагу на те, що хоча довіреністю [PERSON] і уповноважив [PERSON] бути її представником перед третіми особами з питань розпорядження належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] , виданого ВРЕР № 14 ГУМВС України в Харківській області 07 вересня 2011 року, автомобілем марки та моделі «Volkswagen Caddy», 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER] , тип тз Пасажирський-В, державний номерний знак [NUMBER] , однак ця довіреність за своєю суттю не може бути заповітом і не може підмінювати порядок спадкування за законом, так як припиняє свою дію у зв`язку зі смертю довірителя, та не може розцінюватися, як волевиявлення останнього після його смерті на розпорядження його майном. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З огляду на ту обставину, що довіритель та власник автомобіля [PERSON] помер раніше, ніж укладено договір комісії між ТОВ «Автоконсалтинг Україна» та [PERSON] на підставі довіреності, яка припинила свою дію зі смертю довірителя, оскільки вчинений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільних прав на вчинення такого правочину, то такий правочин є недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Суд також враховує доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), що сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Так, з урахуванням вказаної доктрини, всі договори купівлі-продажу спірного автомобіля є недійсними, оскільки укладені на основі недійсного договору комісії між ТОВ «Автоконсалтинг Україна» та [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності, яка припинила свою дію зі смертю довірителя та не може прийматися судом як належний доказ набуття права на його укладення, оскільки вказаний договір був укладений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільних прав на вчинення такого правочину. Згідно з ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з правовою позицією ВСУ, викладеною у постанові від 13 травня 2015 року (справа № 6-6цс15) реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Норма частини першої статті 216\~ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Отже, за таких обставин належним способом захисту порушеного права власності є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом пред`явлення віндикаційного позову. Відповідно до Конституції України, засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України. У статті 60 СК України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 05 лютого 1978 року. Доказів розірвання шлюбу між ними матеріали справи не містять. Посилання представника відповідача на те, що відсутні докази придбання спірного автомобіля за спільні кошти суд не вважає обґрунтованими, оскільки шлюб між ними не було розірвано, а за нормами СК України резюмується, що майно, придбане в шлюбі є спільною сумісною власністю, якщо не доведено інше. Представником відповідача не доведено, що спірний автомобіль придбано за власні кошти [PERSON] або за спільні кошти з [PERSON] , позов про поділ майна подружжя або позов про визнання за [PERSON] права власності на спірний автомобіль також не подавалося. Отже, враховуючи, що спірний автомобіль був проданий на підставі недійсного договору у період перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] , а відповідачем не спростовано презумпцію спільності майна, тобто незаконного вибуття з володіння подружжя поза волею одного з співвласників (а саме [PERSON] ), то суд вважає, що вимога про витребування майна від добросовісного набувача підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» спадкоємець повинен пред`явити належний правовстановлюючий документ про право власності на ім`я спадкодавця. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про повне задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved