Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

16.06.2022р. за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова, з Личаківського районного суду м. Львова , поступили матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] . Зокрема, позивачка первинно просила ухвалити рішення, яким розірвати договір оренди житлового приміщення [ADDRESS] , укладений 10 вересня 2021 року між нею і відповідачем , [PERSON] ; виселити відповідача та інших осіб із квартири за вказаною адресою, стягнути орендну плату в сумі 14 500,00 грн, комунальні послуги - 2 444,62 грн та судові витрати. В процесі розгляду справи, позивачка за первісним позовом уточнила заявлені вимоги та зазначила, що оскільки відповідач звільнив житло , просить стягнути з [PERSON] 29 000 грн. у якості орендної плати та 2 444 грн. 62 коп. заборгованості за комунальні послуги. Також за клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 27.04.2023 позовні вимоги за первісним позовом в частині вимог про розірвання договору оренди житлового приміщення [ADDRESS] , укладеного 10.09.2021 між [PERSON] та [PERSON] та виселення [PERSON] та інших осіб із квартири [ADDRESS] без надання іншого житла залишені без розгляду. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що 10.09.2021р. уклала з [PERSON] договір оренди, за яким надала останньому в оренду на 1 рік належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . Згідно умов договору, орендар зобов`язувався не пізніше останнього дня місяця здійснювати плату за оренду, а також нести витрати по оплаті комунальних та інших послуг. До січня 2022 року відповідач належним чином виконував свої обов`язки, а в лютому повідомив, що у нього скрутне становище і попросив відстрочити платежі. В подальшому, відповідач не виконував належним чином свої зобов`язання по оплаті оренди квартири та комунальних послуг, внаслідок чого допустив заборгованість, що станом на 21.04.2023р. становить 29 000 грн. боргу по орендній платі та 2 444 грн. 62 коп. по оплаті комунальних послуг. На протязі цього часу позивачка неодноразово зверталась до відповідача із усними та письмовими вимогами, а також через соціальні мережі, про оплату заборгованості. Такі залишені [PERSON] без реагування, а борг згодом був погашений лише частково. З цих підстав позивачка вимагала, аби відповідач залишив квартиру, на що він категорично відмовився, мотивувавши, що не може знайти інше житло найближчим часом. При спробі потрапити до власного помешкання, відповідач її не впустив. На місце події за викликом обох сторін прибули працівники поліції, які також не змогли потрапити до квартири та рекомендували звертатися із відповідними заявами в правоохоронні органи. За таких обставин позивачка змушена звернутись до суду із заявленими вимогами. Ухвалою судді від 04.07.2022р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. 24.10.2022р. на адресу суду поступила зустрічна позовна заява, в якій [PERSON] просив визнати недійсним договір оренди від 10.09.2021р., стягнувши зі [PERSON] отримані нею кошти за цим договором в розмірі 87 000 грн., моральну шкоду в розмірі 4000 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 28.03.2023р. прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, який об`єднано в одне провадження із справою за позовом [PERSON] до [PERSON] . Здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження , у розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням. Позивач за зустрічним позовом , [PERSON] , свої вимоги мотивує тим, що в орендованій квартирі він проживав разом з своєю цивільною дружиною , [PERSON] та малолітньою донькою з особливими потребами [PERSON] , [INFO] . До січня 2022 року він сумлінно сплачував передбачені договором платежі, які значно перевищували обумовлені до укладення договору суми через непомірно великі суми сплат за комунальні послуги. Зазначає, що перед укладенням договору, [PERSON] декларувалось сплата комунальних в сумі близько 2 500 грн. на місяць, хоча в майбутньому квитанції приходили на суму понад 8 000 грн. Відтак вважає, що позивачка фактично приховала істотні умови договору та ввела його в оману, повідомивши про занижену вартість комунальних послуг. Адже знаючи про таку вартість послуг, він би не укладав договір оренди. Також зазначає, що з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, [PERSON] наполягала на збільшенні орендної плати, на що він категорично відмовився. Тоді остання створила умови, щоб він із сім`єю покинули квартиру, бажаючи здати таку іншим орендарям за значно більшою ціною. Окрім того зазначає, що на вимогу [PERSON] він, в умовах воєнного стану, з малолітньою дитиною все ж залишили квартиру та змушений був відправити дружину і доньку за кордон , де вони тепер і проживають. Наведені обставини завдали йому важких моральних страждань, які він оцінює у 4 000 грн. За таких обставин [PERSON] вважає, що є підстави для повернення йому сум сплати за договором оренди. Згідно договору, сума орендної плати в місяць становила 14 500 грн. Ним було сплачено за період з вересня 2021 р. по лютий 2022 р. 14 500 х 6 = 87 000 грн., не враховуючи плати за комунальні послуги. Наведена обставина не заперечується [PERSON] . Таким чином просить визнати недійсним договір оренди житлового приміщення, що розташоване у [ADDRESS] , укладений 10.09.2022р. та стягнути зі [PERSON] кошти, отримані нею за договором оренди в сумі 87 000 грн., моральну шкоду в розмірі 4000 грн. та понесені судові витрати, зокрема за надання юридичної допомоги в розмірі 6 000 грн. 10.04.2023р. надано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому адвокат Сеник Т.Б. вимоги [PERSON] категорично заперечив. Вважає безпідставними твердження останнього про те, що його було введено в оману про розмір комунальних послуг, адже він самостійно за допомогою ріелтора запропонував укласти договір оренди, в якому на нього покладено обов`язок сплачувати такі. При цьому [PERSON] не був позбавлений права дізнатись суми по комунальних виплатах за вказаною адресою. Таким чином відповідач за первісним позовом не виконав умови договору, заборгував позивачці суму оренди, а також оплату комунальних послуг. Окрім того [PERSON] не подано суду жодних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому моральної шкоди. 09.05.2023р. [PERSON] подав відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний. Ухвалою суду від 02.06.2023р. закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом Сеник Т.Б. заявлені вимоги підтримав, зіславшись на викладені в позові та відзиві на зустрічну позовну заяву обставини та факти. Просив такий задовольнити, а в зустрічному - відмовити. Крім того уточнив, що на момент судового розгляду відповідачем за первісним позовом було частково погашено борг по оплаті комунальних послуг та такий станом на 09.08.2023 становить не 2 444 грн. 62 коп. , а 1 372 грн. 12 коп. Вказані кошти в якості згаданої заборгованості і просить стягнути з відповідача. Також зазначив, що голослівними є твердження сторони відповідача за первісним позовом про те, що [PERSON] при укладенні договору ввела в оману [PERSON] щодо суми оплати комунальних послуг. Так, на момент укладення договору відповідачу за первісним позовом було відомо, що будинок , в якому розташована квартира позивачки, обладнаний індивідуальною системою опалення , а саме орендоване помешкання - лічильником теплопостачання. Відтак, оплата вартості теплової енергії повністю залежала від споживання кількості тепла. Крім того, позивачці не могло бути відомо на момент укладення договору про те, як зміняться тарифи на споживання комунальних послуг. До укладення договору [PERSON] надала для ознайомлення відповідачеві квитанції по оплаті комунальних послуг попереднім мешканцем та наголосила, що такий проживав в квартирі один, відтак у разі використання квартири більшою кількістю проживаючих, оплата буде змінюватись в залежності від використаних послуг. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. У тексті зустрічної позовної заяви [PERSON] зазначив про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини , кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. В даному випадку відповідачем обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів без особистої участі в судових засіданнях. Заслухавши пояснення представника позивачки, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10.09.2021р. між сторонами укладено договір оренди житлового приміщення, згідно якого власник житла - квартири [ADDRESS] [PERSON] , як орендодавець, передає орендареві , [PERSON] , в користування вказану квартиру терміном на 1 календарний рік. За договором сторін орендна плата за квартиру складає 14 500 грн. на місяць. Витрати по оплаті комунальних послуг сплачує орендар. У контексті регулювання відносин оренди необхідно зважати на природу договірних цивільних правовідносин. Однією з основних засад цивільного судочинства є принцип свободи договору, відповідно до якого сторони, зокрема, є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] добровільно уклали договір оренди вищевказаного житлового приміщення. Згідно п.2.2.5. договору орендар брав на себе обов`язок не пізніше останнього дня місяця здійснювати плату за оренду. Домовленість між сторонами щодо орендної плати була визначена до 10 числа поточного місяця. Як на підставу своїх вимог за зустрічним позовом , [PERSON] покликається, зокрема на те, що при укладені договору оренди, [PERSON] фактично приховала/ввела в оману/ та неправдиво повідомила його про істотні умови договору, а саме в частині вартості місячної оплати за комунальні послуги. Зазначає, що такі виявились значно вищі, ніж були декларовані до укладення договору. Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. В даному випадку суд вважає безпідставними і необґрунтованими твердження [PERSON] про введення його в оману під час укладення спірного договору оренди. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо застосувати ці положення до договору найму житла, договір найму житла вважатиметься чинним за дотримання таких умов: 1. договір найму укладено власником житла або уповноваженою ним особою (за довіреністю); 2. договір найму укладено у письмовій формі; 3. у договорі визначені істотні умови: сторони; предмет договору (житло, яке передається у найм); строк дії договору; орендна плата. Таким чином, розмір комунальних платежів не є істотною умовою договору оренди житлового приміщення. Крім того, всю інформацію щодо оплати за комунальні послуги за місяці, які передували укладенню договору оренди, [PERSON] надала [PERSON] для ознайомлення. Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення зустрічного позову в частині визнання недійсним договору оренди та стягнення з відповідачки за зустрічним позовом коштів, отриманих нею на виконання умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово- комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідач за первісним позовом не був позбавлений права ознайомитись із тарифами на комунальні послуги перед підписанням договору оренди, згідно якого він зобов`язався такі оплачувати в повному обсязі. Окрім того [PERSON] проживав в помешканні з дитиною та цивільною дружиною, сповна користувався послугами та очевидно усвідомлював, що їх вартість буде значно більша, аніж під час проживання в квартирі однієї особи, тому мав розуміти свою відповідальність, яку він буде нести у зв`язку з укладенням договору оренди квартири. Обов`язок наймача своєчасно вносити плату за житло, комунальні послуги також закріплений у ч. 3 ст. 815 ЦК України. Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. За своєю суттю ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлювати суд на момент його укладення. Тобто недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для визнання його недійсним. Що стосується орендної плати, то вище вказувалось, що за згодою сторін договором встановлюється плата за оренду квартири в розмірі 14 500 грн на місяць. Пунктом 3.1.2. договору обумовлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення плати за оренду. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату (ч. 1 ст. 810 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Частинами 1,3 ст. 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).(ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналізуючи вказані норми закону, суд дійшов висновку, що орендодавець [PERSON] повністю виконала взяті на себе зобов`язання, згідно договору оренди житла, надала відповідачу в оренду належне їй на праві власності житло в придатному для проживання стані. Натомість [PERSON] свої зобов`язання не виконав, проживаючи в орендованій квартирі та користуючись комунальними послугами, станом на 21.04.2023р. заборгував 29 000 грн. ( за березень та квітень 2022 року ) орендної плати та 1 372 грн. 12 коп. на оплату комунальних послуг. Зокрема, житло звільнено відповідачем 20.05.2022, що фактично визнано двома сторонами. Відтак, борг по оплаті оренди житла виник за два місяці. Наведене стверджується власноручними розписками [PERSON] , які останній надавав позивачці в процесі врегулювання даного спору ( а.с. 160-161 ). Не підлягають до задоволення і вимоги, заявлені [PERSON] у частині відшкодування спричиненої йому [PERSON] моральної шкоди. Зокрема, відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. На підтвердження своїх вимог позивачем за зустрічним позовом не надано жодних доказів того, що неправомірними діями відповідачки йому , чи членам його родини , спричинено шкоду здоров`ю. Не встановлено в ході судового розгляду і обставин, які б свідчили про те, що з вини [PERSON] , [PERSON] змушений був відправити близьких йому людей, фактичну дружину та дитину, проживати за кордон. Відтак суд, встановивши повно та всебічно обставини справи, дослідивши, врахувавши та надавши оцінку всім поданим сторонами доказам за своїм внутрішнім переконанням на предмет їх належності, достовірності та достатності, приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, стягнувши з [PERSON] в її користь 29 000 грн. орендної плати , 1 372 грн. 12 коп. заборгованості за комунальні послуги та 992 грн. 40 коп. судового збору , а всього 31 364 грн. 52 коп. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: approved