Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Берегометське лісомисливське господарство», про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У позові вказував, що працював у Філії «Берегометське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Ліси України» на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва. Наказом роботодавця від 12.06.2023 року №55-з його звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Вважає такий наказ протиправним, а звільнення - незаконним, оскільки був відсутній на робочому місці з поважних причин, а тому прогул не мав місця. У січні 2023 року наказом роботодавця від 10.01.2023 року №57-к його переведено на посаду, що знаходилася в іншій місцевості. Рішенням Вижницького районного суду від 27.04.2023 року у справі №713/682/23, яке набрало законної сили, вказаний наказ було визнано протиправним і скасовано, його поновлено на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва. Даним рішенням суду було передбачено його негайне виконання. Однак, вказане судове рішення роботодавцем не було виконано, а саме: відповідач не видав наказ про поновлення його на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва та не ознайомив його з таким наказом. Неодноразово вчиняв спроби приступити до виконання трудових обов`язків на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва, на якій його поновив суд. Кілька разів звертався до роботодавця з приводу виконання судового рішення в частині поновлення на посаді, запитував про видання наказу про поновлення на посаді, проте жодної інформації про виконання судового рішення роботодавець не надав. Наказ про поновлення на посаді роботодавцем не був виданий та йому не було запропоновано з ним ознайомитися. З метою отримання інформації щодо виконання судового рішення про поновлення на посаді та його ознайомлення з відповідним наказом відповідачу також надіслано адвокатський запит від 21.06.2023 року №11/23, проте всупереч вимогам ст.24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» жодної відповіді на запит не отримано до даного часу. Тому наявні підстави стверджувати, що рішення суду в частині поновлення його на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва не виконано, наказ про поновлення його на даній посаді роботодавцем не видано, у зв`язку з цим відсутні підстави для виконання ним трудових обов`язків на вказаній посаді. Таким чином, він перебував у вимушеному прогулі з вини роботодавця, який не виконав судове рішення та не поновив його на посаді. А отже відсутній склад дисциплінарного правопорушення - відсутність на робочому місці без поважних причин. Відповідно протиправним є притягнення його до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з роботи за прогул. Оскільки відповідач не виконав судове рішення про поновлення його на посаді, не видав наказ про його поновлення та фактично не допустив до виконання трудових обов`язків, тому він не працював з вини роботодавця, а отже прогул не мав місця і звільнення з підстав, передбачених п.4 ст.40 КЗпП України є незаконним. Така позиція підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.09.2022 року по справі №359/1306/21, від 06.12.2018 року по справі №465/4679/16 (78471991), від 26.02.2020 року по справі №702/725/17 та від 17.06.2020 року по справі №521/1892/18. Згідно приписів ч.3 ст.235 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Його заробітна плата за останні два повних місяці роботи (серпень і вересень 2022 року) становила 26274,80 грн, у них було 45 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата становила: 26274,80 : 45 = 583,88 гривень. Просив: 1. Визнати протиправним звільнення з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України та скасувати наказ філії «Берегометське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Ліси України» від 12.06.2023 року №55-з. 2. Поновити на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва філії «Берегометське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Ліси України» з моменту незаконного звільнення. 3. Зобов`язати Державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Ліси України» виплатити йому середній заробіток за період вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення до моменту фактичного поновлення на посаді. 4. Покласти усі судові витрати на відповідача. У судовому засіданні представник позивача адвокат Байцар І.Б. заявлений позов підтримав, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Кравчук В.І. заявлений позов не визнав. Підтримав відзив на позов, зазначив, що наказом Філії «Берегометське лісомисливське господарство» Державне спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 17.03.2023 року №120к «Про кадрові питання» були поновлені порушені права [PERSON] , оскільки за цим наказом він з 17.03.2023 року мав приступити до виконання обов`язків лісничого Долішньошепітського лісництва. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.09.2021 року по справі №638/3792/20 порушені права позивача щодо його переміщення на іншу посаду були поновлені відповідачем ще 17.03.2023 року, до винесення рішення суду від 27.04.2023 року. Тобто, станом на 27.04.2023 року [PERSON] вже перебував на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва. Оскільки позивач постійно перебував на лікарняному, наказ від 17.03.2023 року №120к направлявся 22.03.2023 року позивачу і суду у справі №713/682/23 серед додатків під №4 до відзиву від 22.03.2023 року. Згідно витягів з електронного реєстру листів непрацездатності позивач закрив листок непрацездатності 12.04.2023 року, а тому з 13.04.2023 року мав приступити до роботи. Однак позивач не обґрунтував та не надав відповідачу та суду доказів поважних причин відсутності його на роботі в період з 13.04.2023 року до 19.05.2023 року. Тому з 13.04.2023 року до 19.05.2023 року відповідачем щоденно складалися доповідні та акти про відсутність позивача на робочому місці. Повідомленнями відповідача від 26.05.2023 року та від 06.06.2023 року позивача запрошувалося на засідання профспілки для розгляду питання поважності причин нез`явлення позивача на роботу та вирішення питання надання згоди на його звільнення. Протоколом №34 від 09.06.2023 року у присутності позивача надана згода профспілки на його звільнення з посади лісничого Долішньошепітського лісництва за прогул без поважних причин. 12.06.2023 року виданий наказ №55-з «Про звільнення [PERSON] », яким звільнено [PERSON] , лісничого Долішньошепітського лісництва з 12.06.2023 року за прогули без поважних причин. Розгляд судової справи №713/682/23 не надає позивачу законних підстав не ходити на роботу в періоди, які не охоплені тимчасовою непрацездатністю, оскільки протягом всього 2023 року до моменту звільнення позивача - 12.06.2023 року, він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Вважає, що відсутні правові та фактичні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивач тривалий час з 13.04.2023 року до 19.05.2023 року не з`являвся на робочому місці та не повідомляв відповідача про причини відсутності, що свідчить про вчинення ним прогулу без поважних причин, а тому оскаржуваний наказ про звільнення позивача на підставі п.4 ст.40 КЗпП України винесений відповідачем з дотриманням вимог закону, в зв`язку із чим відповідно відсутні підстави для його скасування, поновлення позивача на роботі та стягнення заявлених сум заробітної плати. Також заперечував стосовно суми заявлених витрат на правову допомогу позивача у розмірі 15000,00 грн, оскільки ця сума не є співмірною із обсягом наданих послуг, враховуючи, що справа відноситься до малозначних справ і розглядається у порядку спрощеного провадження, не потребує багато часу на підготовлення позовної заяви та зібрання доказів, долучених до позову. Тому витрати на правову допомогу позивача, у разі задоволення позову, можуть скласти 2000,00 гривень. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши представників сторін адвокатів Байцара І.Б., Кравчука В.І., вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що позивачем [PERSON] заявлено позовні вимоги про: - визнання протиправним звільнення з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України та скасування наказу відповідача від 12.06.2023 року №55-з; - поновлення на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва філії «Берегометське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Ліси України» з моменту незаконного звільнення; - стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення до моменту фактичного поновлення на посаді. На підтвердження позовних вимог позивачем [PERSON] та його представником адвокатом Байцаром І.Б. надано такі докази: - копію наказу директора Філії «Берегометське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Приказка Р. №55-з від 12.06.2023 року «Про звільнення [PERSON] », згідно якого - наказує звільнити [PERSON] , лісничого Долішньошепітського лісництва з 12.06.2023 року за прогули без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Провести з [PERSON] повний розрахунок, в тому числі виплатити компенсацію за 15 календарних днів невикористаної відпустки. Підстава: доповідні записки; акти про відсутність працівника на робочому місці; згода первинної профспілкової організації ДП «Берегометське ЛМГ», протокол від 09.05.2023 року №34; - копію довідки про заробітну плату та інші прибутки за 2022 рік, видану 25.10.2022 року «Берегометським лісомисливським господарством» Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, згідно якої - нарахована заробітна плата [PERSON] за серпень-вересень 2022 року становила 26274,80 грн.; - копію рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.04.2023 року по цивільній справі №713/682/23 (провадження №2/713/135/23), яким задоволено позовні вимоги [PERSON] до Державного спеціалізованого господарства «Ліси України» в особі філії «Берегометського лісомисливського господарства» Державного спеціалізованого господарства «Ліси України», про визнання переміщення незаконним і поновлення на посаді. Визнано протиправним та скасовано наказ Державного підприємства «Берегометське лісомисливське господарство» від 10.01.2023 року №57-к «Про переміщення». Поновлено [PERSON] на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва Державного підприємства «Берегометське господарство». Рішення суду набрало законної сили 29.05.2023 року, а тому встановлені ним обставини відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Даним рішенням встановлено, що рішенням Вижницького районного суду від 20.12.2022 року позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Берегометське лісомисливське господарство», про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Берегометське лісомисливське господарство» №54-з від 03.10.2022 року «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва Державного підприємства «Берегометське лісомисливське господарство» з 04.10.2022 року. Стягнуто з Державного підприємства «Берегометське лісомисливське господарство» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.10.2022 року по 20.12.2022 року включно в сумі 38335,93 грн. Зазначена сума визначена судом без утримання прибуткового податку та обов`язкових платежів. Стягнуто з Державного підприємства «Берегометське лісомисливське господарство» на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 3500,00 грн. та судові витрати. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.03.2023 року апеляційну скаргу Державного підприємства «Берегометське лісомисливське господарство» залишено без задоволення. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20.12.2022 року залишено без змін. Згідно наказу директора Філії «Берегометського лісомисливського господарства» Державного спеціалізованого господарства «Ліси України» за №55 к від 09.01.2023 року Р. Приказка скасовано наказ про звільнення [PERSON] від 03.10.2023 року. Забезпечено допуск [PERSON] до роботи на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва з 09.01.2023 року. Розраховано та виплачено компенсацію за час вимушеного прогулу період 04.10.2022 року по 20.12.2022 року. Внесено запис про поновлення на роботі до трудової книжки [PERSON] . Внесено зміни до інших кадрових документів; - копію адвокатського запиту [PERSON] №11/23 від 21.06.2023 року, адресованого Філії «Берегометське лісомисливське господарства» Державного спеціалізованого господарства «Ліси України», згідно якого - адвокат просив надати інформацію, чи видавався наказ про поновлення [PERSON] на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва на виконання рішення Вижницького районного суду від 27.04.2023 року у справі №713/682/23 та чи ознайомлений він з таким наказом і коли. Якщо наказ видавався, то просив надати його копію та докази ознайомлення з ним [PERSON] ; - копію квитанції АТ «Укрпошта» від 21.06.2023 року про надіслання адресату Філії «Берегометське ЛМГ» рекомендованого листа №5801304265940. На спростування позовних вимог представником відповідача адвокатом Кравчуком В.І. надано такі докази: - копію наказу директора Філії «Берегометське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого господарства «Ліси України» Приказка Р. №57 к від 10.01.2023 року «Про переміщення», згідно якого - переміщено [PERSON] лісничого Долішньошепітського лісництва у Красноїльське лісництво лісничим з 10.01.2023 року на час військової служби [PERSON] . Наявний рукописний текст «З наказом №57к ознайомлений. Наказ незаконний, оскільки переміщення відбувається в іншу місцевість, на що я не даю згоди. 10.01.2023 року. Підпис»; - копію наказу директора Філії «Берегометське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого господарства «Ліси України» Приказка Р. №120 к від 17.03.2023 року «Про кадрові питання», згідно якого - наказує [PERSON] з 17.03.2023 року приступити до виконання обов`язків лісничого Долішньошепітського лісництва у зв`язку з демобілізацією [PERSON] , лісничого Красноїльського лісництва. Підстава: наказ від 10.01.2023 року №57к та наказ від 17.03.2023 року №119к; - копію наказу директора Філії «Берегометське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого господарства «Ліси України» Приказка Р. №119 к від 17.03.2023 року «Про вихід на роботу [PERSON] у зв`язку з демобілізацією», згідно якого - наказує [PERSON] , лісничому Красноїльського лісництва, приступити до виконання своїх обов`язків з 17.03.2023 року; - копію квитанції АТ «Укрпошта» від 22.03.2023 року про надіслання адресату [PERSON] рекомендованого листа №2900505160426; - копію відзиву на позов по цивільній справі №713/682/23 за позовом [PERSON] до Державного спеціалізованого господарства «Ліси України» в особі філії «Берегометського лісомисливського господарства» Державного спеціалізованого господарства «Ліси України», про визнання переміщення незаконним і поновлення на посаді; - копію витягу з Електронного реєстру листків непрацездатності №1214 9528 1852 5217 від 28.06.2023 року, згідно якого - на ім`я [PERSON] був відкритий листок непрацездатності з 17.03.2023 року до 24.03.2023 року; - копію витягу з Електронного реєстру листків непрацездатності №3475 4845 3527 1480 від 28.06.2023 року, згідно якого - на ім`я [PERSON] був відкритий листок непрацездатності з 06.03.2023 року до 10.03.2023 року; - копію витягу з Електронного реєстру листків непрацездатності №6530 5253 5539 1568 від 11.04.2023 року, згідно якого - на ім`я [PERSON] були відкриті два листки непрацездатності з 03.04.2023 року до 07.04.2023 року та з 08.04.2023 року до 12.04.2023 року; - копію витягу з Електронного реєстру листків непрацездатності №6440 3545 7262 9419 від 05.04.2023 року, згідно якого - на ім`я [PERSON] був відкритий листок непрацездатності з 03.04.2023 року до 07.04.2023 року; - копію витягу з Електронного реєстру листків непрацездатності №1484 7543 5224 2415 від 29.03.2023 року, згідно якого - на ім`я [PERSON] був відкритий листок непрацездатності з 28.03.2023 року до 31.03.2023 року; - копію доповідної записки лісничого Долішньошепітського лісництва Жебчука В.К. від 13.04.2023 року, адресованої директору Філії «Берегометське ЛМГ» ДСГП «Ліси України» Приказці Р., згідно якої - лісничий повідомив, що 13.04.2023 року лісничий [PERSON] не з`явився на робочому місці, про свою відсутність на роботі не попереджав. Додаток: акт про відсутність працівника на робочому місці від 13.04.2023 року. Доповідна записка зареєстрована у Філії «Берегометське ЛМГ» 14.04.2023 року за №30; - копію акту про відсутність працівника на робочому місці, складеного 13.04.2023 року о 17.05 год. бухгалтером Долішньошепітського лісництва Корпан Н.М., помічником лісничого Долішньошепітського лісництва Горюком М.М. та майстром лісу Долішньошепітського лісництва [PERSON] , згідно якого - 13.04.2023 року лісничий Долішньошепітського лісництва Думітро В.М. не вийшов на роботу о 08.00 год. та був відсутній на роботі впродовж всього робочого дня до 17.00 год., що в сукупності становить 8 год. без урахування перерви на обід з 12.00-13.00 год. На момент складання цього акту відомостей про поважні причини відсутності [PERSON] на роботі не надходило; - копії доповідних записок та актів про відсутність працівника на робочому місці ідентичного змісту від: 14.04.2023 року (реєстровий №31 від 17.04.2023 року), 18.04.2023 року (реєстровий №32 від 19.04.2023 року), 19.04.2023 року (реєстровий №33 від 20.04.2023 року), 20.04.2023 року (реєстровий №34 від 21.04.2023 року), 21.04.2023 року (реєстровий №35 від 24.04.2023 року), 24.04.2023 року (реєстровий №36 від 25.04.2023 року), 25.04.2023 року (реєстровий №37 від 26.04.2023 року), 27.04.2023 року (реєстровий №40 від 28.04.2023 року), 28.04.2023 року (реєстровий №41 від 28.04.2023 року), 29.04.2023 року (реєстровий №42 від 01.05.2023 року), 01.05.2023 року (реєстровий №43 від 01.05.2023 року), 02.05.2023 року (реєстровий №45 від 02.05.2023 року), 03.05.2023 року (реєстровий №47 від 04.05.2023 року), 04.05.2023 року (реєстровий №48 від 05.05.2023 року), 05.05.2023 року (реєстровий №49 від 08.05.2023 року), 08.05.2023 року (реєстровий №50 від 09.05.2023 року), 09.05.2023 року (реєстровий №51 від 10.05.2023 року), 10.05.2023 року (реєстровий №53 від 11.05.2023 року), 11.05.2023 року (реєстровий №54 від 11.05.2023 року), 12.05.2023 року (реєстровий №55 від 15.05.2023 року), 15.05.2023 року (реєстровий №56 від 16.05.2023 року), 16.05.2023 року (реєстровий №57 від 17.05.2023 року), 17.05.2023 року (реєстровий №58 від 18.05.2023 року), 18.05.2023 року (реєстровий №59 від 19.05.2023 року) та 19.05.2023 року (реєстровий №60 від 22.05.2023 року); - копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №592330667766, надісланого 13.06.2023 року Філія «Берегометське ЛМГ» на адресу [PERSON] з відміткою про отримання останнім 13.06.2023 року; - копію опису вкладення до листа №592330667766 на ім`я [PERSON] , згідно якого - вкладеннями були наказ та трудова книжка; - копію квитанції АТ «Укрпошта» від 13.06.2023 року про надіслання адресату [PERSON] рекомендованого листа №592330667766. При вирішенні позовних вимог [PERSON] , про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі суд застосовує такі норми права. У статті 23 Загальної декларації прав людини встановлено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Згідно зі статтею 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право на працю, що включає право кожної людини дістати можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вона вільно погоджується, і зроблять належні кроки до забезпечення цього права. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У трудові правовідносини працівник і роботодавець вступають на підставі трудового договору, під яким розуміється угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України). Права громадян на працю захищаються державними гарантіями, до яких стаття 5-1 КЗпП України відносить, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. У пункті 4 ч.1 ст.36 КЗпП України закріплено, що підставами припинення трудового договору є зокрема розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). У пункті 4 ст.40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акта, тому він подається у довільній, простій письмовій формі та підписується не менше ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано відсутність працівника на роботі. Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково вказується не тільки дата, а й конкретний час відсутності працівника. Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана. Для з`ясування причини відсутності працівника на роботі роботодавець на свій розсуд може: 1) зателефонувати працівнику або членам його родини; 2) написати працівнику в доступні месенджери; 3) надіслати листа на особисту електронну скриньку; 4) відвідати працівника за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання; 5) надіслати лист з повідомленням про вручення з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності. Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Безумовно, це мають бути об`єктивні обставини, які перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті. Відповідно до ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно ч.1 ст.147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Стаття 148 КЗпП України передбачає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею ст.149 КЗпП України передбачено порядок застосування дисциплінарних стягнень. Зазначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України), на які доречно послався позивач у своєму позові. У постанові Верховного Суду від 17.06.2020 року по справі №521/1892/18 провадження №61-39740св18 зазначено, що: «Частина 1 статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.7 ст.235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 ЗУ «Про виконавче провадження». За змістом ст.65 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06.12.2018 року по справі №465/4679/16-ц провадження №61-29024св18 та від 26.02.2020 року по справі №702/725/17 провадження №61-12857св18. Крім того, згідно з ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пп.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40 і пп.2 і 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.5 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні. У подальшому, воєнний стан у встановленому законодавством України порядку неодноразово продовжувався і станом на 12.06.2023 року в Україні був введений воєнний стан, а тому відповідно до ч.2 ст.5 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» норми ст.43 КЗпП України не підлягали застосуванню. Відповідно до п.2 ч.1 ст.232 КЗпП України, безпосередньо в місцевих загальних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Згідно ч.1 та ч.2 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З наданих сторонами та безпосередньо досліджених у судовому засіданні належних та допустимих доказів судом установлено, що: позивач [PERSON] з 16.11.2020 року перебував у трудових відносинах з ДП «Берегометське ЛМГ» - займав посаду лісничого Долішньошепітського лісництва; наказом ДП «Берегометське ЛМГ» №54-з від 03.10.2022 року [PERSON] звільнено з посади лісничого Долішньошепітського лісництва на підставі п.2 ст.41 КЗпП України; рішенням Вижницького районного суду від 20.12.2022 року по справі №713/2220/22 за позовом [PERSON] визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Берегометське лісомисливське господарство» №54-з від 03.10.2022 року про звільнення [PERSON] та поновлено його на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва Державного підприємства «Берегометське лісомисливське господарство» з 04.10.2022 року; дане рішення залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.03.2023 року, а отже цього ж дня набрало законної сили; наказом директора Філії «Берегометського лісомисливського господарства» Державного спеціалізованого господарства «Ліси України» №55 к від 09.01.2023 року Р. Приказка скасовано наказ про звільнення [PERSON] від 03.10.2022 року, забезпечено допуск [PERSON] до роботи на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва з 09.01.2023 року; наказом директора Філії «Берегометського лісомисливського господарства» Державного спеціалізованого господарства «Ліси України» №57 к від 10.01.2023 року Р. Приказка переміщено [PERSON] лісничого Долішньошепітського лісництва у Красноїльське лісництво - лісничим з 10.01.2023 року на час військової служби [PERSON] ; зазначений наказ позивач [PERSON] вважав незаконним, оскаржив його до Вижницького районного суду і рішенням суду від 27.04.2023 року по справі №713/682/23 визнано протиправним та скасовано наказ Державного підприємства «Берегометське лісомисливське господарство» від 10.01.2023 року №57-к та поновлено [PERSON] на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва Державного підприємства «Берегометське господарство»; дане рішення суд прийняв незважаючи на те, що під час судового розгляду зазначеної справи директор Філії «Берегометське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого господарства «Ліси України» Приказка Р. виніс наказ №120 к від 17.03.2023 року, яким наказував [PERSON] з 17.03.2023 року приступити до виконання обов`язків лісничого Долішньошепітського лісництва у зв`язку з демобілізацією Берчука В.В., лісничого Красноїльського лісництва, однак оспорюваний наказ від 10.01.2023 року №57-к не скасував; представник відповідача вважає, що з 17.03.2023 року позивач повинен був приступити до виконання обов`язків лісничого Долішньошепітського лісництва, однак не надає доказів ознайомлення позивача із зазначеним наказом та його фактичного допуску до роботи на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва; також представник відповідача не надає доказів виконання рішення Вижницького районного суду від 27.04.2023 року по справі №713/682/23, яким скасовано наказ відповідача від 10.01.2023 року №57-к та поновлено позивача на посаді лісничого Долішньошепітського лісництва Державного підприємства «Берегометське господарство», незважаючи на те, що дане рішення підлягало негайному виконанню шляхом видачі власником або уповноваженим ним органом наказу про допуск позивача до роботи і його фактичного допуску до роботи на попередній посаді; з 06.03.2023 року до 10.03.2023 року, з 17.03.2023 року до 24.03.2023 року, з 28.03.2023 року до 31.03.2023 року, з 03.04.2023 року до 07.04.2023 року та з 08.04.2023 року до 12.04.2023 року позивач не працював у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю; доповідні записки та акти про відсутність працівника на робочому місці за період з 13.04.2023 року до 19.05.2023 року підтверджують відсутність працівника на роботі протягом цього періоду, однак не підтверджують негайного виконання відповідачем рішення Вижницького районного суду від 27.04.2023 року по справі №713/682/23. Аналіз викладених обставин в сукупності з наведеними нормами матеріального права та правовими висновками Верховного Суду дає підстави для висновку, що на виконання рішення Вижницького районного суду від 27.04.2023 року по справі №713/682/23 відповідач не скасував наказ від 10.01.2023 року №57-к, не видав нового наказу про поновлення позивача на попередній посаді - лісничого Долішньошепітського лісництва з часу незаконного переведення 10.01.2023 року, не ознайомив позивача під підпис з таким наказом та фактично не допустив позивача до роботи на попередній посаді, а тому дійшов до помилкового висновку про наявність у діях позивача «прогулу без поважних причин» та відповідно незаконно видав наказ №55-з від 12.06.2023 року «Про звільнення [PERSON] » з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Тому даний наказ підлягає безумовному скасуванню, а позивач - поновленню на попередній роботі з часу звільнення, тобто з 12.06.2023 року, що відповідає ч.1 ст.235 КЗпП України. З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі обґрунтовані і підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до вимог ч.5 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Доводи представника відповідача про обізнаність позивача з наказом №120 к від 17.03.2023 року факту невиконання ними рішення суду не спростовують, ґрунтуються на перекручуванні фактів та зводяться до власного тлумачення вимог чинного трудового законодавства та характеру спірних правовідносин виключно на власну користь. При вирішенні позовних вимог [PERSON] , про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд застосовує такі норми права. Частиною 2 ст.235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки суд визнає звільнення позивача з роботи незаконним, з відповідача Філії «Берегометське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь [PERSON] слід стягнути середній заробітку за весь час вимушеного прогулу з часу звільнення - 12.06.2023 року до часу винесення даного рішення - 17.08.2023 року, який розраховується судом таким чином. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. За змістом абз.3 п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівникові здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячну кількість робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). З наданої позивачем та безпосередньо дослідженої судом копії довідки про заробітну плату та інші прибутки за 2022 рік від 25.10.2022 року, виданої «Берегометським лісомисливським господарством» Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України судом установлено, що заробітна плата [PERSON] за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню (серпень та вересень 2022 року) становила 26274,80 грн, у той період було 45 робочих дні, середньоденна заробітна плата складала 26274,80 грн. / 45 робочих днів = 584,00 гривень. За період з дня звільнення [PERSON] - 12.06.2023 року, по дату винесення рішення судом - 17.08.2023 року було 49 робочих днів. 584,00 грн х 49 р.д. = 28616,00 грн - середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.06.2023 року до 17.08.2023 року, який підлягає виплаті [PERSON] відповідачем у повному обсязі. З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] , про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обґрунтовані та підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Щодо стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору. На підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн (дві позовні вимоги по 1073,60 грн). Щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що витрати на правничу допомогу у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частина 1 та 2 ст.134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно чч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 6 ст.137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження вище вказаних обставин представник позивача адвокат Байцар І.Б. надав: ордер серії СЕ №1055337 на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] від 18.01.2023 року; зазначений у позові попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи - 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Водночас позивачем та його представником у порушення положень ст.137 ЦПК України та вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт адвокатом та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті позивачем (розрахунок витрат на правову допомогу, акт наданих правових послуг (виконаних робіт) та квитанцію до прибуткового касового ордеру). Також розмір витрат на оплату послуг адвоката не співмірний із складністю справи, яке є малозначною, та виконаними адвокатом роботами - справа не є складною, адвокат приймав участь у одному судовому засіданні. За встановлених обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. На підставі наведеного, ст.23 Загальної декларації прав людини, ст.6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права держави, ст.43 Конституції України, ст.ст.5-1, 21, 36, 40 п.4, 43, 147-149, 232-233, 235 КЗпП України, ч.2 ст.5 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 133, 134, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 430 ЦПК України, Суд,

Outcome: approved