Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

[PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) звернулась до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, з позовною заявою до [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), якою просить стягнути з нього аліменти на утримання їх дитини: [PERSON] ( [INFO] ) у розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання самої [PERSON] , як дружини, з якою проживає ця дитина, у розмірі 1/5 частки від усіх видів його доходів, щомісячно, до досягнення цією дитиною трьох років. Підставою позову вказує, не виконання позивачем свого обов`язку з утримання дитини та дружини. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 03 травня 2023 року суд відкрив провадження у цивільній справі. Справу вирішено розглянути за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання на 02 червня 2023 року о 14 годині 00 хвилин у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області. 08 травня 2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, а 16 червня 2023 року позивач подала відповідь на відзив. 07 липня 2023 року ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з ініціативи суду, а також на підставі клопотання позивачки про витребування доказів, суд зобов`язав певні установи та організації надати до суду докази майнового стану позивача та відповідача, внаслідок чого суд відклав судове засідання на 03 серпня 2023 року. 03 серпня 2023 року суд закрив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду на 23 серпня 2023 року. Сторони в судове засідання не з`явились та не повідомили про причини своєї неявки. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Аргументи учасників спору. Позиція позивача. Вона народила дочку від відповідача, яка не досягла повноліття і навіть трьох років, і яка проживає із нею, а тому потребує утримання від батька, оскільки позивачка отримує соціальну допомогу, а відповідач є здоровим, працездатним, офіційно працевлаштованим, отримує великі доходи. І оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється від утримання дитини (приїжджав декілька разів до дитини та привозив дитині дитяче харчування та дитячі підгузки, але їй доводиться фактично випрошувати у нього допомогу по утриманню дитини), на її користь слід стягнути аліменти у грошовій формі у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Також зазначила, що оскільки дитина проживає разом із нею і не досягла трьох років, і вона займається доглядом дитини і не працює, а відповідач ухиляється від її утримання, хоча може надавати таку допомогу, вона має право на своє утримання до досягнення дитиною трьох років. У зв`язку із чим також просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини від всіх видів його доходу щомісяця, до досягнення дитиною трирічного віку. Окремо вказувала, що вона так само, як і відповідач свого житла не має. Позиція відповідача. Позивач щотижня телефонує і питає, що потрібно купити для дочки, внаслідок чого він їй це купляє. Також залишає гроші, крім здійснених покупок. Зазначає, що позивач намагається перекласти повністю утримання дитини на нього, однак відповідно до статті 180 СК України батьки рівні у своїх обов`язках щодо утримання дітей. Необхідність же утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років, він вважає спірним, оскільки сплачуючи аліменти на утримання дружини, він буде позбавлений права на більш - менш нормальне людське існування. В нього відсутнє право власності на житло і він змушений проживати у домоволодінні, яке належить на праві приватної власності його матері [PERSON] , у зв`язку із чим надає їй щомісячно, наручно кошти за користування ним. Також зазначає, що ним спільно із позивачем було придбано транспортний засіб, який був зареєстрований на позивачку, але є спільною сумісною власністю подружжя. Однак він не буде заявляти поділ про поділ майна та залишає позивачу, без будь-якої грошової компенсації йому. Встановлені судом обставини. 15 липня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрували у Коломийському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 276 (а.с. 6 - копія свідоцтва). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 13, що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.01.2022 року серії [NUMBER] , виданого Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.7 - копія свідоцтва). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Також за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8,9 - копії довідок). Відповідно до договору дарування, даних Бюро технічної інвентаризації та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 43-44 - копія договору; а.с.45 - копія витягу з ДРРПНМ; а.с.57-58 - довідка з БТІ). Згідно відповіді територіального сервісного центру МВС №2641 РСЦ ГСЦ МВС в Івано-Франківській області транспортний засіб Fiat Punto 1248(2011) перебував на обліку з 19.10.2019 року та був зареєстрований за [PERSON] , але 30.03.2023 року був перереєстрований на нового власника [PERSON] (а.с.60). Проте, зважаючи на відсутність будь-яких доказів суд не може погодитись із аргументами відповідача про те, що вказаний транспортний засіб було набуто саме за час шлюбу, і що це майно слід кваліфікувати саме як спільне сумісне майно позивача і відповідача. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , який за даними свідоцтва про право власності на житловий будинок, на праві власності належить [PERSON] , матері позивача (а.с.31 - копія свідоцтва; а.с.57). Але суд констатує, що відповідач не надав суду будь-яких доказів того, що він несе щомісячні витрати на утримання вказаного будинку, проживаючи там, зокрема, як він вказував даючи матері гроші. Згідно з відповіддю Головного управління ДПС України в Івано-Франківській області, [PERSON] в лютому 2022 року отримала 12040 гривень соціальних витрат та з березня 2022 року по березень 2023 року отримує по 860 гривень соціальних виплат (а.с.78-79). Що стосується [PERSON] , який є фізичної особою - підприємцем, то за 2022 рік він подав майнову декларацію із нарахованим доходом більше ніж 4 млн. гривень (а.с.78-79). Відповідно до відповіді Держгеокадастру, згідно з Книгами записів реєстрації державних актів на право власності та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі на території Івано-Франківської області за [PERSON] та [PERSON] відсутні відомості про зареєстровані права на земельні ділянки (а.с.61). А інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта підтверджується, що за [PERSON] та [PERSON] права власності, інші речові права не зареєстровані (а.с.64-65). Встановлені судом правовідносини. Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в межах яких між позивачем та відповідачем виник спір, у якості батьків, щодо утримання дитини, в якому відповідач відмовляється від утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття на постійній основі, на умовах позивачки, з якою проживає дитина. Крім того, між сторонами також виникли сімейні правовідносини, в яких позивач та відповідач виступають у якості батьків, в межах яких виник спір щодо права позивача, як матері дитини, з якою вона проживає, на утримання (аліменти) від відповідача, як батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Оцінка суду щодо аліментів на утримання дитини. Положення частини 1 і 2 статті 51 Конституції України гарантують, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. А положеннями частини 6 статті 7 та частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, та щодо дитини. Статті 180 та 181 Сімейного кодексу України встановлюють обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між батьками. При цьому, згідно частини 1 статті 15 Сімейного кодексу України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як батьком дітей свого обов`язку з їх утримання до досягнення ними повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, порушує право позивача, як матері дитини, на рівність обов`язків між жінкою та чоловіком щодо дитини. А тому, на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 Сімейного кодексу України порушене право позивача підлягає судовому захисту. Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня пред`явлення позову. Згідно з частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а сам їх розмір повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину. При визначенні розміру аліментів, суд врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; відсутність доказів про поганий стан здоров`я чи скрутне матеріальне становище платника аліментів; відсутність доказів наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Інші обставини, що мають істотне значення для вирішення питання про розмір аліментів (передбачені частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України) суд урахувати також не міг, за відсутністю доказів їх наявності. Отже, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання їх дитини у розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісячно на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню. Відповідач не надав жодного доказу неможливості сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі, а його майновий стан, доведений доказами, вказує на його можливість сплачувати такі аліменти. Оцінка суду щодо аліментів на утримання дружини. Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади регулювання шлюбу та сім`ї. Так, з огляду на положення частини першої статті 1 Сімейного кодексу України (надалі за текстом СК України), саме цей кодекс визначає особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя. Згідно положень частин перших статті 75 і 77 СК України дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, у натуральній формі або грошовій за їхньою згодою. Застосовуючи метод системного аналізу норм права, з огляду на положення глави 9 СК України, саме норма статті 84 цієї глави встановлює умови виникнення права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Так, положеннями частини другої статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому, згідно з частинами 4 і 6 цієї ж статті, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища чи розірвання шлюбу, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, зважаючи на зміст вказаних норм матеріального права та те, що спільна дитина позивача і відповідача на дату розгляду справи не досягла повних трьох років і проживає разом із матір`ю, яка є дружиною відповідача, і який є працездатним (оскільки відомостей про те, що він не є працездатним, в матеріалах справи немає) і за 2022 рік він мав серйозний та істотний дохід, а отже може забезпечувати себе матеріально і може надавати матеріальну допомогу позивачці, з якою проживає їх дитина суд вважає, що відповідач не вчиняючи дій з утримання своєї дружини у грошовій та/або натуральній формі, порушує її право на утримання до досягнення дитиною, яка проживає разом із матір`ю, трьох років. Вказаного висновку, суд дійшов враховуючи обґрунтованість вимоги позивачки та відсутність в матеріалах справи належних, достовірних та допустимих доказів, які б доводили неможливість надання відповідачем матеріальної допомоги у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду та до досягнення дитиною трьох років. З огляду на це, на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 Сімейного кодексу України порушене право позивача на утримання (аліменти), як матері, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, підлягає судовому захисту. Відповідно до положень частин 2 статті 77, частин перших статей 79 і 80 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються, як правило, у грошовій формі (у частці від доходу і/або у твердій грошовій сумі) від дня подання позовної заяви та підлягають сплаті щомісячно. Тому, суд вважає матеріально-правову вимогу позивача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Висновок суду щодо судових витрат. З огляду на те, що позов підлягає задоволенню на користь позивача, але позивачка звільнена від сплати судового збору, в силу положень частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок. Таким чином,

Outcome: approved