Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на нерухоме майно. В позові в обґрунтування своїх вимог зазначила, що є донькою і спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] , смерть якої сталася [INFO] . За життя спадкодавцеві належало право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яку [PERSON] 6 листопада 2015 року заповіла позивачці. [PERSON] також є учасницею права спільної часткової власності на вказану нерухомість, оскільки їй також належить її 1/3 частина. Позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті матері, оскільки на момент її відкриття постійно проживала, хоча й без реєстрації, разом із спадкодавцем в спірному житлі. Її реєстрація за вказаною адресою припинилася 26 листопада 2018 року, але вона фактично мешкала разом з матір`ю з 2016 року, здійснювала догляд за нею, займалася організацією поховання. Інших спадкоємців у [PERSON] ані за законом, ані за заповітом немає. Після смерті матері вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте її звернення увінчалось винесенням постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку для прийняття спадщини та відсутність доказів постійного проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. У зв`язку з викладеним просить встановити факт її постійного проживання разом із матір`ю на момент її смерті, а також визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на належну [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 22.02.2023 року заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не вживалися. 22 лютого 2023 року суддею витребувано матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В. Позивач до суду не з`явилася, її представник надала суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позовних вимог, вирішення справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічними заявами звернулися представник відповідача і третя особа. Заява представника відповідача, окрім того, містить повне визнання позову. Означені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для розгляду справи у відсутність її учасників. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено,\~що [INFO] сталася\~смерть \~ [PERSON] (а.\~с.\~19). До спадкоємців першої черги за законом у відповідності до ст. 1261 ЦК України відносяться, зокрема, діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як випливає із змісту ст. 1217 ЦК України, а заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК). За змістом ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Як встановлено судом, 6 листопада 2015 року [PERSON] заповідала позивачеві усе своє майно, в тому числі частку в праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] (а. с. 33). Право на спадкування здійснюється шляхом прийняття спадщини. Фізична особа, яка в силу ст. 12 ЦК України є вільною у здійсненні своїх прав, вправі прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Згідно із ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, який починається з часу відкриття спадщини. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ст. 1269 ЦК є спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно разом із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, якщо спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого статтею 1270 ЦК України строку він не заявив про відмову від неї. З наведеного випливає, що для прийняття спадщини особою, яка постійно проживала разом із спадкодавцем і є його спадкоємцем, не є обов`язковим подання заяви про прийняття спадщини впродовж шести місяців після відкриття спадщини. Факт постійного проживання позивачки разом з [PERSON] , спадкоємцем якої за законом та за заповітом є позивачка, доведений наданими позивачкою фактичними даними, а саме: актом підтвердження фактичного проживання та актом № 84, складеним комісією, що створена за місцем проживання позивачки об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Моторобудівників 32» (а. с. 8-9). За роз`ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. За змістом роз`яснень в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 315 ЦПК України у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З встановленням зазначеного факту у відповідача виникло право на отримання спадщини після смерті [PERSON] як у спадкоємця за законом та за заповітом в силу ст. ст. 1261, 1236 ЦК України. Відповідач здійснила це право, звернувшись до нотаріальної контори 4 січня 2023 року (а. с. 63, зворотний бік) з відповідною заявою, проте постановою державного нотаріуса П`ятої запорізької державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. Задовольняючи позов, суд зважає на ті обставини, що позивач, яка є спадкоємцем [PERSON] , у відсутність інших спадкоємців, як випливає з матеріалів спадкової справи (а. с. 32-48), в силу ст. 1268 України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Відсутність реєстрації за однією адресою позивача і її померлої матері зумовила неможливість оформлення спадщини у позасудовому порядку, тому з урахуванням наведених роз`яснень Верховного Суду України суд знаходить всі підстави застосувати обраний позивачем спосіб захисту цивільного права. За роз`ясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкодавця на спірне житло підтверджують надані суду фактичні дані. Діючи розумно і добросовісно, позивач здійснила дії, спрямовані на реалізацію права на спадкування, а неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину з незалежних від її волі причин, не може бути підставою для відмови в отриманні судового захисту. Встановлені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини підтверджуються сукупністю вивчених судом фактичних даних, що дає суду всі підстави \~ \~ \~ \~ для задоволення позову.

Outcome: approved