Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Позивач, інтереси якої представляє адвокат, звернулася в квітні 2023 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з листопада 2014 року по грудень 2022р. в сумі 30215.46грн., стягнення судових витрат. Позовні вимоги мотивувала тим, що сторони перебували в шлюбі, в якому народився [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.12.2014р.. яке набрало законної сили 21.01.2015р., вирішено було стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] (з жовтня 2018р. [PERSON] ) аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 750грн. щомісяця, починаючи з 20.11.2014р. до досягнення повноліття. Рішенням суду від 17.06.2015р. шлюб було розірвано, дитину залишено на проживання з матір`ю. Відповідач аліменти сплачував нерегулярно, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.01.2023р. становить 26673.08грн., а тому є підстави для стягнення пені за несплату чи своєчасну несплату аліментів боржником. 09.06.2023р. надійшов відзив на позов. В якому відповідач вимоги заперечив та вказав, що державний виконавець самостійно збільшував розмір аліментів, а не 750грн. за виконавчим листом. Також, слід врахувати сплату відповідачем аліментів за листопад та грудень 2022р. по 750грн. Окрім того, витрати на правову допомогу в сумі 10000грн. за складання безпідставного позову є недоведеними. Позивач та представник просили розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача вимоги позову заперечила за безпідставністю таких, також зазначила, що застосування позовної давності не може бути предметом заяви зі сторони відповідача, оскільки самі вимоги є недоведеними так як боржник періодично оплачував по 750грн., і тільки рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.07.2023р. у справі №344/6040/23 вирішене питання збільшення розміру таких до 2400грн., а тому будь яке збільшення органом ДВС суми більшої ніж 750грн. є неправомірним. Заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 08.12.2014р.. яке набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду від 21.01.2015р., було вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] (з жовтня 2018р. [PERSON] а.с.20) аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 750грн. щомісяця, починаючи з 20.11.2014р. до досягнення повноліття (а.с.21-22), дане рішення залишено без змін за ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.01.2015р., про що вказано у виконавчому листі, а 29.01.2015р. видано судом виконавчий лист (а.с.18-19). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.06.2015р. шлюб між сторонами було розірвано, дитину залишено на проживання з матір`ю (а.с.23-25). Так, положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Сторона позивача в позові доводила те, що відповідач аліменти сплачував нерегулярно, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка на підставі розрахунку зі сплати аліментів поданого ДВС станом на 01.01.2023р. становить 26673.08грн. (а.с.11-13), а тому є підстави для стягнення пені за поданим позивачем розрахунком за період з листопада 2014 року по грудень 2022р. нарахованій позивачем за період з 2014р. по 01.01.2023р. в сумі 30215.46грн.,з яких: за 2014р. пеня становить 1500грн. (розмір пені позивач приводив до 100% заборгованості за вказаний рік), за 2015р. 9000грн., за 2016р. 1970.25грн., за 2019р. 3435.0грн., за 2021р. 5769.0грн., за 2022р. 8541.21грн. (а.с.14-17). Відповідно до даного розрахунку державного виконавця із сплати аліментів, боржник з квітня 2016р. почав оплату аліментів різними сумами. А починаючи з серпня 2018року державним виконавцем змінювався розмір аліментів та відповідно заборгованість по їх сплаті. Так, за ч.3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Боржник\~ [PERSON] скаргу щодо неправильності нарахування державним виконавцем аліментів не подавав в порядку ЦПК України, як і не подавалось зустрічного позову про оскарження визначеної органом ДВС заборгованості в розмірі 26673.08грн., іншого матеріали справи не містять. Разом з тим, підставою заперечення позовних вимог стороною відповідача було не самий порядок збільшення та з якого розміру виходив представник виконавчої служби, а те, що закон не передбачає взагалі таке право державного виконавця, якщо рішення суду містить тільки тверду грошову суму 750грн. щомісяця аліментних платежів. Погодитися з доводами представника відповідача суд не може, оскільки в чинне законодавство для забезпечення захисту прав дітей, було внесено зміни, згідно яких виконавець зобов`язаний стягувати з боржника аліменти у визначеному судом розмірі, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і для цього окремого рішення суду не потребується. Так, за ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (дану статтю доповнено абзацом 2 згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018) порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Частиною 2 ст.182 СК України зазначено що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, з цього часу, з серпня 2018 року, аліменти за законом не можуть бути стягнені виконавцем менше ніж мінімальний гарантований розмір, передбаченого ст.182 СК, а саме 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, законодавець щорічно змінює мінімальний прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, стягувач аліментів мала б право звертатись до суду про зміну визначеного розміру за рішенням суду, який є меншим гарантованого державою мінімуму, з врахуванням позиції сторони відповідач,\~ постійно. Однак, законодавець передбачив зміни в закон, який зобов`язує державного виконавця з серпня 2018 року враховувати при стягненні з боржника аліментів, які за законом не можуть бути менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.\~ Щодо цього висловився і ВС, який зазначив, що аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України (постанова ВС від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 провадження 61-51сво18). Звідси, порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. При цьому, виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі\~ як надходження виконавчого документа на виконання від стягувача, так і\~ подання заяви стягувачем або боржником. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Щодо доводів представника відповідача про те, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту, так як вона була вправі подавати позовну вимогу на стягнення індексації по аліментах у розмірі 750грн., то слід зазначити таке. За вимогами ч.2 ст.184 СК України (також в редакції закону № 2475-VIII від 03.07.2018) розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Також, за вимогами ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (ч.1 яка доповнена абзацом 3 згідно із Законом № 831-IX від 01.09.2020) індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. Отже, така індексація аліментних платежів також відбувається згідно закону, а позивач як стягувач може і не звертатися в судовому порядку з такими вимогами. Водночас, стаття 192 СК України передбачає порядок зміну розміру аліментів, що і використала [PERSON] звернувшись до суду і рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.07.2023р. у справі №344/6040/23 вирішене питання збільшення розміру таких до 2400грн., тобто в більшому розмірі (за межею гарантованого державою мінімального розміру, а саме не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину). Стосовно поданого позивачем розрахунку пені, то зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд з`ясовує розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (дні враховуються до фактичної сплати за попередній період боргу) та визначивши її загальну суму. Перевіряючи нараховану пеню позивачем, суд зазначає, що кожен рік визначений за вказаний період (позивачем деякі роки не враховувались і за ст.11 ЦПК України суд виходить виключно з дизпозитивності вимог) визначався вірно не більше 100% заборгованості за вимогами ч.1 ст.196 СК України. Предметом даної позовної заяви є стягнення пені нарахованої позивачем, а перевірка розміру такого нарахування пені за визначений саме стороною позивача періоду зі сторони відповідача не заявлялось, так як не позиція\~ відповідача стосується відсутності права виконавця взагалі збільшувати такий розмір щомісячного платежу, та не ставиться питання зі сторони відповідача визначення судом правильності нарахування такої заборгованості по аліментах органом ДВС, окрім двох останніх місяців -\~ листопад, грудень 2022р. по 750 грн., які сплачені відповідачем 03.11.2022р. та 10.12.2022р. відповідно (а.с.48) та не враховані в розрахунку заборгованості по аліментах. Згідно вимог ст.196 СК України (зі змінами) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.\~ Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України). Щодо зменшення розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, представник відповідача не зверталася. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Разом з тим, загальна сума заборгованості станом на 01.01.2023р., тобто на час звернення (з таким доказом - розрахунком заборгованості)\~ до суду заборгованість складала 26673.08грн., без врахування 1500грн. оплачених аліментів за листопад,грудень 2022р., а тому слід стягнути пеню у розмірі, що не перевищує суму 25173.08 грн. заборгованості по сплаті аліментів і позов в цій частині підлягає до задоволення частково. Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ст.141 ЦПК України суд також вирішує стягнення понесених позивачем витрат на сплату судового збору за вимогу стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на користь державного бюджету. Що стосується заперечення сторони відповідача про стягнення судом\~ витрат на професійну правову допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі 10000грн. та необґрунтованість вимог в цій частині, то оскільки позивачем в прохальній частині такої вимоги не ставилось (загальна вимога стягнення витрат на правову допомогу), жодних доказів понесення таких витрат позивачем матеріали справи не містять (квитанції про оплату, акти виконаних робіт, обґрунтування вчинених адвокатом дій), відсутня заява про наміри вирішення такого питання після ухвалення рішення суду (при цьому, що позивач та адвокат просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності)\~ то в цій частині суд підстав для стягнення будь якого розміру витрат на правову допомогу взагалі не вбачає. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial