Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

29.09.2022 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій просить розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції 03.03.2016, актовий запис №103; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень та судові витрати у вигляді судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, зокрема, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.03.2016. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14.02.2015, видане Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 120. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що позивачка та відповідач тривалий період спільно не проживають, мають окремий сімейний бюджет та взагалі втратили інтерес один до одного. Між сторонами сімейне життя не склалося, стосунки погіршилися, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного у зв`язку з чим подальше підтримання шлюбних відносин стало неможливим. Разом з тим, Позивачка наголошує, що на даний час, окрім спільної дитини, їх нічого вже не пов`язує, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку з чим, наполягає на його розірванні, оскільки примирення між ними неможливе. 15.09.2022 між адвокатом Сайченко Я.В. та Валентиновою Н.І. було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги. З урахуванням підготовки до подання позовної заяви, ознайомленням з доказами, підготовкою позову та прогнозованих дій, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається з 992грн. 40коп. судового збору та 5 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2022, розгляд вказаної справи розподіллено судді Сіренко Ю.Ю. (а.с. 24). Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Сіренко Ю.Ю. від 14.10.2022 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без руху (а.с. 27-28). 27.10.2022 до канцелярії суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Сайченко Я.В. про відкриття провадження на виконання ухвали про залишення без руху (а.с. 30-31) Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Сіренко Ю.Ю. від 08.11.2022 відкрито провадження у вказаній справі, із призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 34-35). За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу від 12.12.2022, який було здійснено відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (відповідно до Наказу №02-02/113 від 28.11.2022 «Про дострокове припинення відрядження судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області Сіренко Ю.Ю. »), зазначена справа передана в провадження судді Київського районного суду м. Харкова [PERSON] (а.с. 59-60). Ухвалою судді Київського районного суду м. Харова від 16.02.2023 закрито підготовче провадження по цивільній справі за вказаною позовною заявою та призначено справу до судового розгляду (а.с. 65-66). За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу від 12.04.2023, який було здійснено відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №325/0/15-23 від 11.04.2023 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку»), зазначена справа передана в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Муратової С.О. (а.с. 68-69). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до канцелярії суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Сайченко Я.В., в якій вона просить провести судове засідання без участі позивача та її представника, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 83). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, повідомлявся належним чином про час і місце судового розгляду справи (а.с. 71, 76-77, 82). Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов, зокрема: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив. Зі згоди позивача (а.с. 83) суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.03.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований 03.03.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №103 (а.с. 18). Згідно позовної заяви, господарство та побут подружжя ведуть окремо один від одного, мешкають окремо. Майнового спору на час розгляду справи між сторонами не має. За змістом положень ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити « [PERSON] ». Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, щодо клопотання представника позивача - адвоката Сайченко Я.В. про розподіл судових витрат, суду зазначає наступне. Так, положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду такі документи: договір про надання правничої (правової) допомоги від 15.09.2022, додатковий опис (розрахунок) наданих послуг до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 21.11.2022, акт виконаних робіт до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 21.11.2022 (а.с. 45-51, 52, 53). Як слідує зі змісту акту виконаних робіт до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 21.11.2022, адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу у справі про розірвання шлюбу у Київському районному суді м. Харкова. Сторони підтверджують, що правова допомога за Договором від 15.09.2022 надана адвокатом та сплачена Клієнтом у повному обсязі у розмірі 5000,00 грн. (а.с. 53). Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, з урахуванням наведеного вище та з урахуванням конкретних обставин справи, складності справи, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правничої допомоги, часом, витраченим представником позивача на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, приходить до висновку про можливість задоволення клопотання адвоката, та стягнення суми 5 000 грн.

Outcome: approved