Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

28 листопада 2022 року до Іванівського районного суду Одеської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Великобуялицької сільської ради, як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що донька Позивачки не перебуваючи у шлюбі народила [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] вихованням дітей не займається, має схильність до зловживання алкогольними напоями, веде аморальний та нерозбірливий спосіб сімейного життя, а відтак з врахуванням того, що мати не турбується про духовний і фізичний розвиток дітей, Позивач вимушена звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 16 січня 2023 року матеріали цивільної справи направлені за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. 20 лютого 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Приморського районного суду м. Одеси та за результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М. Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Протокольною ухвалою суду від 27 березня 2023 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до слухання по суті. В судовому засіданні 27 червня 2023 року позивач [PERSON] повідомила про обставини справи, зазначивши, що відповідач [PERSON] близько року назад залишила малолітніх дітей у неї та зникла, на дзвінки не відповідає, життям дітей не цікавиться. Судом був допитаний свідок [PERSON] , яка повідомила суд, що є сусідкою та подругою [PERSON] .. Зазначила, що їй відомо про обставини коли [PERSON] покинула дім та залишила дітей разом з дідусем та бабусею. Також повідомила, що на даний час діти проживаються у бабуся з дідусем, які піклуються про дітей. 22 серпня 2023 року [PERSON] надала до суду заяву про долучення до матеріалів справи висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та призначення [PERSON] опікуном дітей. Також просила провести судове засідання за відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судове засідання 22 серпня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Представник Служби у справах дітей Великобуялицької сільської ради, як органу опіки та піклування просив розглядати справу за відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином, заяв чи клопотань до суду не надавав. Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що [PERSON] , будучи повідомленою про дату та час розгляду справи в суді, не з`явилась, суд оцінює таку поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . [INFO] народився - [PERSON] , батьками є - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. [INFO] народився - [PERSON] , батьками є - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. [INFO] народилась - [PERSON] , батьками є - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. [INFO] народилась - [PERSON] , батьками зазначено - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. У зв`язку з вищевикладеним, судом встановлено, що [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи, а саме з наданої Виликобуялицькою сільською радою Березівського район Одеської області характеристики [PERSON] від 01.09.2022 року вбачається, що остання характеризується з негативного боку, має схильність до зловживання алкогольних напоїв, веде аморальний та нерозбірливий спосіб сімейного життя, вихованням своїх чотирьох дітей займається частково. Коли отримує гроші по догляду за дитиною просто зникає на два, три тижні і забуває про дітей. Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач зазначав, що [PERSON] вихованням дітей не займається, має схильність до зловживання алкогольними напоями, веде аморальний та нерозбірливий спосіб сімейного життя, а відтак з врахуванням того, що мати не турбується про духовний і фізичний розвиток дітей, Позивач вимушена звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів. Позивачем було надано Висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області від 29 вересня 2022 року № 130 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У постанові у справі №214/1048/15-ц (провадження № 61-8218св18) від 03.05.2018 року Верховний Суд звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому цим поглядам приділяється належна увага відповідно до її віку та зрілості. Зокрема, із цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Виходячи із змісту ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним із батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989) року передбачено, що для повного і гармонійного розвитку своєї особистості дитина потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і, безперечно, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27.02.1991 року в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі Хант проти України зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є дійсно крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим, це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Вищенаведене свідчить про винну поведінку матері та свідоме нехтування своїми обов`язками. Враховуючи зазначені обставини суд дійшов висновку, що відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, він не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зневажає та знецінює їх потреби та інтереси. Беручи до уваги поведінку відповідача, суд приходить до висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідача - відповідає інтересам дітей. Водночас, це не позбавляє відповідача можливості у подальшому, внаслідок зміни свого ставлення до дитини або зміни обставин свого життя порушувати питання про відновлення батьківських прав. Ухвалюючи дане судове рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи Позивача у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи та зазначені ними у процесуальних заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права та процесуального закону, а тому такі доводи не вимагають детальної відповіді або спростування. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Як вбачається з матеріалів справи, питання позбавлення батьківських прав розглядається у суді з листопада 2022 року та за весь час відповідач- матір чотирьох малолітніх дітей не змінила своєї поведінки та свого ставлення до дітей, вона продовжує ухиляться від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не піклується про них, не бажає змінювати свою поведінку для налагодження взаємовідносин з ними. Діти проживають з бабусею відповідачкою по справі, котра про них піклується, займається їх вихованням. Зазначені обставини підтверджуються Висновком органу опіки та піклування, показаннями свідка, пояснення Позивача, яка є рідною бабусею дітей. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Великобуялицької сільської ради, як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. Щодо вимоги про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що така вимога є обґрунтованою, з огляду на наступне. Так, Позивачем було надано повторно Висновок від 17 серпня 2023 року, у відповідності до якого органом опіки та піклування Виконавчого комітету Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та призначення [PERSON] опікуном дітей. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ст. 244 СК України Опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та призначення [PERSON] опікуном дітей вбачається, що Служба у справах дітей Великобуялицької сільської ради, як органу опіки та піклування вважає за доцільне призначити опікуном дітей [PERSON] , яка є бабусею дітей. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Верховний суд у постанові від 23.09.2020 року при розгляді справи № 484/920/18 вказує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Враховуючи, обставини справи, призначення опікуна малолітнім дітям є необхідною мірою для забезпечення їх найкращих інтересів та надання можливості бабусі діяти в інтересах дітей. Щодо стягнення аліментів. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років 2272 гривні. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років 2833 гривні. Враховуючи аліментний обов`язок матері дітей, відсутність відомостей про стабільний та достатній дохід Відповідача, обставини справи, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь дітей аліменти в розмірі 2 000 гривень на кожного щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дітей. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, виходячи з письмових доказів, наявних в матеріалах справи, враховуючи безумовний обов`язок матері дітей утримувати їх до досягнення повноліття, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що малолітні діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, а мати ухиляється від матеріального забезпечення дітей, аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позову, а саме з 28.11.2022 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Зважаючи, що позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073, 60 грн.

Outcome: approved