Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

21.02.2022 [PERSON] , представник за довіренністю: [PERSON] звернулась до Борівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Борівської селищної ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. 29.03.2023 року ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 29.06.2023 року ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області прийнято до розгляду уточнену позовну заяву позивача, в якій вона просила визначити місце проживання її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з нею за місцем реєстрації [ADDRESS] , та припинити стягнення аліментів за рішенням суду справа №614/15/21. У позові зазначається, що позивач з 06.10.2007 року до 22.09.2021 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] . З березня 2020 року позивач разом з відповідачем виїхали на роботу до Польщі, їхня спільна дитина залишилась проживати з матір`ю та донькою позивача. З липня 2020 року відповідач повернувся до України в м.Харків та забрав дитину від матері позивача. Відповідач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. До вересня 2021 року відповідач проживав в м.Харкові, ніде не працював, отримував лише аліменти на утримання дитини, крім того відповідач залишив неповнолітнього сина самого та доручив нагляд за ним своїй сестрі та матері. Дитина залишалася сама в орендованій квартирі, бабуся та тітка періодично навідували його. В лютому 2022 року сестра відповідача зібрала речі дитини та відправила його до матері позивача в [ADDRESS] . Неповнолітній син був без належного догляду та піклування з боку батька, у зв`язку з чим позивач вимушена була звернутись до суду з відповідною заявою, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину. Позивач до суду не з`явилася, від неї мається заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити з урахуванням уточнених позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом надіслання судових повісток про виклик до суду та оголошення про виклик, яке було розміщено на офіційному веб-порталі Судова влада. Причини неявки відповідача суду не відомі. Останній не скористався власним процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та будь-яким іншим чином не висловив власного ставлення з приводу заявлених вимог. Представник третьої особи до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника служби у справах дітей, а також повідомили про неможливість виконання ухвали суду від 29.05.2023 року щодо надання висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки неповнолітня дитина перебуває за межами території України разом з матір`ю, тому служба позбавлена змоги скласти документ про вирішення спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини. Виходячи з наведеного вище, судом ухвалено здійснювати розгляд справи у відсутність учасників та, відповідно, без його фіксації технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. З 06.10.2007 року до 22.09.2021 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що підтверджується копією рішення про розірвання шлюбу від 22.09.2021 року (а.с.19-20). Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 26.08.2010 року (а.с.15). Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 12.02.2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини- сина [PERSON] , [INFO] , в трердій грошовій сумі 1197,50 грн. щомісячно, з подальшою індексацією досягнення дитиною повноліття (а.с.21-22). Позивач [PERSON] належним чином сплачувала аліменти, що підтверджеється скріншотами грошових переказів на ім`я відповідача (а.с.31-48). Відповідно до довідки Борівської селищної ради №09/27 від 16.02.2022 року, з якої вбачається що за адресою [ADDRESS] , позивач [PERSON] зареєстрована разом зі своїм сином [PERSON] (а.с.23). Відповідно до повідомлення №309 від 13.06.2023 року Служби у справах дітей Борівської селищної ради про неможливість виконання ухвали суду від 29.05.2023 року щодо надання висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , повідомляється, що оскільки неповнолітня дитина перебуває за межами території України разом з матір`ю, то служба позбавлена змоги скласти документ про вирішення спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини (а.с.134-135). Відповідно до ч ч. 2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Частиною 2 ст.160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Врахувавши вищевикладене, суд вважає, що мається достатньо підстав для задоволення позову та визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти стягуються починаючи від дня подачі позову. Відповідно до ст.188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Беручи до уваги зазначене вище, суд вважає, що мається достатньо підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині припинення стягнення з неї аліментів на утримання сина [PERSON] , оскільки суд дійшов до висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю та знаходження його на її утриманні. З урахуванням зазначеного вище, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.141, 157, 160, 161,180, 181, 182, 188,191 СК України, ст.29 ЦК України,

Outcome: approved