Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Сторожинецький районний суд з позовом про визначення місця проживання дітей посилаючись на те, що 24.07.2005 року між [PERSON] , та [PERSON] було укладено шлюб у Чернівецькому міському управлінні юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №997. 07.03.2023 року рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07.03.2023 №723/612/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу народилися доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З моменту розлучення та на даний момент доньки - неповнолітня [PERSON] та малолітньої [PERSON] проживають разом зі батьком у [ADDRESS] та знаходяться на повному утриманні та виховуються ним одноосібно. Відповідач не намагається доглядати дітей, не цікавиться, чи матимуть доньки, що їсти та що одягнути, займається виключно своїм життя та не приймає жодної участі у вихованні доньок. На основі викладеного позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] та встановити факт самостійного виховання малолітньої [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] батьком [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд даної справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду лист про розгляд справи без її участі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 24.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у Чернівецькому міському управлінні юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №997. 07.03.2023 року рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07.03.2023 №723/612/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 16). Від шлюбу народилися доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Доньки - неповнолітня [PERSON] та малолітньої [PERSON] проживають разом зі батьком у [ADDRESS] , що підтверджує довідка про склад сім`ї №701 від 13 липня 2023 року Кам`янської сільської ради. Відповідач проживає в іншому районі, а саме: с. Зеленів, Вижницького району, Чернівецької області, що підтверджує довідка відділу ДМС у Чернівецькій області. Визначення місця проживання дітей та встановлення факту самостійного виховання доньок необхідно позивачу для отримання соціальної допомоги на дітей, які виховуються лише одним із батьків, а також для переміщення із дітьми без документального оформлення згоди матері, яка разом із нашими доньками не проживає. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та рішення виконавчого комітету Кам`янської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 19.07.2023 №71, за адресою: [ADDRESS] разом зі позивачем проживають неповнолітня [PERSON] та малолітньої [PERSON] . Наразі [PERSON] та [PERSON] проживають та перебувають на повному утриманні свого батька, доньки мають окрему повністю умебльовану кімнату, облаштовану спальними місцями, робочими столами та куточками для ігор. Діти забезпечені всім необхідним для нормального життя та розвитку. Старша донька [PERSON] виявила бажання проживати зі позивачем про, що нею була написана заява. Донька навчається у навчальному закладі Кам`янський ліцей Кам`янської сільської ради, перейшла у 9 клас. З 1 класу вона навчається у даному ліцеї й не хоче змінювати місце проживання і навчальний заклад. Так як діти - рідні, то старша донька [PERSON] , виявила бажання, щоб її молодша сестричка [PERSON] також проживала зі позивачем. Комісією, що проводила обстеження умов проживання зроблено висновок, що доцільним є визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 3 ст.160 СК України передбачено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.7 та ч.8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст.9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Суд вважає, що саме проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] буде цілком відповідати інтересам дітей, забезпечить комфортні умови та сприятиме їх здоровому розвитку. Суд також бере до уваги, що відповідач щодо позовних вимог заперечень не висловила, позов визнала, неповнолітня [PERSON] , [INFO] виявила бажання проживати з батьком. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, а також те, що на даний час малолітня [PERSON] [INFO] не досягла віку 14 років, проживає разом з батьком, а [PERSON] [INFO] бажає проживати з батьком, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved