Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

В березні 2023 року [PERSON] звернувсь до суду із заявою про оголошення свого двоюрідного дядька [PERSON] , [INFO] , який є співвласником його будинку, померлим. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що з 1982 року його дядько зник і з того часу місце його перебування нікому з родичів невідомо. Він вживав наркотичні речовини, вів асоціальний спосіб життя. З тих пір ніхто з сусідів та знайомих його також не бачив, сусіди та його донька повідомили, що спільні знайомі сказали, що його знайшли померлим "під забором" десь в Одеській області і поховали як невідому особу. На час свого зникнення [PERSON] був зареєстрований за однією адресою зі своїм родичами - матір`ю заявника , після якої заявник прийняв спадщину . Оскільки місце його перебування невідоме, встановилася невизначеність яка перешкоджає заявнику вільно розпоряджати своєю власністю, втому числі зареєструвати місце проживання своєї доньки, яку можливо на думку заявника усунути лише шляхом оголошення особи померлою. Ухвалою суду віл 23.03.2023 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку окремого провадження. У судовому засіданні заявник підтримав заяву у повному обсязі з підстав викладених у ній. Суду поясив, що оскільки дядько зник дуже давно, коли він був ще маленький, то наразі, коли виникла необхідність у оформленні правових документів і він звернувся до органів поліції за його розшуком, то заяву у нього не прийняли з огляду на тривалий час. що минув, та вік зниклої оосби. Також він спілкувався з його донькою, яка не бачила і не чула про батька з раннього дитинства. Вона також не змогла розшукати батька, їй вдалося встановити, що він ніде не отримував пенсію, і що, начеб-то, він похований як невідома особа в Одеській області,бо знайшли його без документів. Представники заінтересованих осіб, до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Суд, перевіривши матеріали справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Статтею 47 ЦК України встановлено правові наслідки оголошення фізичної особи померлою, зокрема: 1. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. 2. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Згідно п.13 постанови Пленуму Верхового Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим, у разі неможливості встановлення факту його смерті, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце за певний час та за певних обставин. Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19). Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18). Так, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] , є власником 3/4 часток будинку [ADDRESS] , співвласником іншої 1/4 частки є [PERSON] , 1947 р.н. Як пояснили в судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , якй є безпосередніми сусідами заявника, вони знали [PERSON] з дитинства. Близько 80-х років він став займатися виготовленням зубних коронок з золота, став вживати наркотики, отже зібрав у людей золото, проте не повернув його, не виконав роботу, заборгував гроші. До нього почали приходити кредитори з погрозами, після чого він зник. Його розшукували, потім до сусідів дійшли відомості, що він десь жив у жінки в Одеській області і там його знайшли мертвого на вулиці, був похований як невідома особа. Він настільки багато вживав вже станом на 1982 рік наркотиків, що фізично ен міг довго прожити в такому стані. Враховуючи положення статті 46 ЦК України, надані заявником докази, покази свідків, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що існують достатні підстави для припущення смерті [PERSON] , який з 1982 року відсутній за місцем свого проживання. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає за можливе оголосити померлим [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . Також, суд зауважує, що згідно зі ст.309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою. На підставі викладеного,

Outcome: approved