Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Сидун-Августин О.С., звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неї, посилаючись на злісне ухилення його від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків. В обґрунтування вимог зазначено, що вона народилася [INFO] , батьками її є відповідач [PERSON] та [PERSON] . Рішенням суду від 27.03.2007 було стягнуто з відповідача на її утримання аліменти на користь матері [PERSON] . [INFO] її мати [PERSON] померла та фактично вона проживає наразі з бабусею [PERSON] , яка і займається її вихованням та утриманням. Постановою Волинського апеляційного суду від 31.05.2022 замінено стягувача [PERSON] на неї, позивача у справі. Починаючи з 2006 року до сьогодні відповідач ніяким чином не піклується про неї, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами та станом її здоров`я, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, тощо. Відповідач не надавав і жодної матеріальної допомоги на її утримання незважаючи на втрату нею матері та складну у зв`язку з цим життєву ситуацію. З моменту смерті матері вона знаходиться повністю на утриманні т вихованні бабусі, з якою вони разом просили відповідача хоча б зібрати пакет документів для оформлення пенсії по втраті годувальника, що останнім проігноровано. Тому просить задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про відібрання доньки [PERSON] , [INFO] від особи, яка її утримує - відповідачки [PERSON] та передання дитини йому, вказавши, що після смерті [PERSON] він запропонував відповідачці передати дитину йому, однак та відмовилась. Він має роботу, самостійних дохід та постійне місце проживання, спритними напоями не зловживає, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, добре ставиться до доньки. Вважає, що відповідачка незаконно утримує у себе дитину та бажає, щоб донька проживала разом з ним і просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року відкрито провадження та прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження вказану цивільну справу, призначено підготовче засідання.Зобов`язано Службу у справах дітей Луцької міської ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 01 вересня 2022 року розгляд справи ухвалено проводити в режимі відеоконференції за участю представника позивача. Ухвалою суду від 06 жовтня 2022 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Луцької міської ради, виключено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей Луцької міської ради зі складу учасників справи. Зобов`язано виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування, подати суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 17 січня 2023 рокуповернуто зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: виконавчий комітет Луцької міської ради, Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, про відібрання дитини, подану 21.10.2022 та повернуто без розгляду відзив [PERSON] на позовну заяву адвоката Сидун-Августин Олени Степанівни, в інтересах неповнолітньої [PERSON] , до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 17 січня 2023 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Троценко Олесі Миколаївни про повернення позовної заяви. Ухвалою суду від 17 січня 2023 року за клопотанням представника відповідача витребувано від Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) належним чином завірену копію виконавчого провадження ВП №64720042. Викликано для допиту свідків [PERSON] та [PERSON] . Клопотання про виклик свідка, подане адвокатом Сидун-Августин Олени Степанівни, яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , повернуто без розгляду. Ухвалою суду від 17 січня 2023 року об`єднано в одному провадженні з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] для їх спільного розгляду. Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат Сидун-Августин О.С. на вимогах наполягали з підстав, викладених у тексті позовної заяви, проти зустрічного позову заперечували. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України, до чуду надійшло чергове клопотання відповідача та його представника про відкладення розгляду справи. Разом з тим, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Чергова заява про відкладення розгляду справи свідчить про зловживання стороною процесуальними правами з метою затягування строків розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідач скористався своїм правом, надавши суду відзив на позов, тому суд вважає можливим розгляд справи закінчити за відсутності відповідача та його представника. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] вимоги зустрічного позову не визнала. Представник третьої особи виконавчого комітету Луцької міської ради Андрусик І.А. вимоги первісного позову підтримала з підстав, викладених у тексті позову та висновку служби у справах дітей, зустрічного позову заперечувала. Представник третьої особи Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради у судове засіданн6я не з`явився. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється хрещеною матір`ю [PERSON] . З народження дитини вона допомагає їй як порадами, так і матеріально підтримує. Батька дитини ніколи не бачила та не чула про нього нічого, дитиною він не цікавився та не допомагав [PERSON] . В обґрунтування відзиву на позов відповідачем [PERSON] зазначено, що позовна заява адвоката Сидун-Августин О.С., яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] про позбавлення батьківських прав підписана особою, яка не має права її підписувати з огляду на те, що положеннями чинного ЦПК України не передбачено можливості підтвердження повноважень адвоката, як представника саме дорученням. По суті вимог заявив, що на момент подання [PERSON] заяви про примусове виконання рішення суду у справі № 2-1723/2007 про стягнення з нього аліментів, дитина з нею не проживала, оскільки [PERSON] відбувала покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки два місяці на підставі вироку суду від 20 листопада 2020 року. Коли він про це дізнався, звернувся до Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради про визначення місця проживання дитини та почав збирати відповідні документи. 14 липня 2021 року комісією було складено акт обстеження житлово-побутових умов, після чого їй зателефонувала [PERSON] та дуже просила, щоб він не забирав [PERSON] , щоб не змінювати їй умови її за життя, не змінював навчальний заклад, що він повинен діяти в інтересах дитини. Коли він запитав, чому вона не повідомила, що мати відбуває покарання уже не один раз, не виховує дитину, [PERSON] відповіла, що сталося як сталося, що уже робити. [INFO] [PERSON] померла, про що йому не повідомили ні [PERSON] , ні донька, хоча він завжди спілкувався з дитиною по телефону. Коли відповідачка уже не змогла отримувати аліменти, які він сплачував на користь [PERSON] на утримання доньки в середині січня йому було повідомлено про смерть [PERSON] . Після розірвання шлюбу з [PERSON] , він інколи не відмовлявся від доньки, не відмовлявся від її утримання, приймав участь у її вихованні. Коли мав можливість завжди приїжджав до неї, окрім аліментів, відправляв кошти на дні народження, робив усе, щоб не втратити зв`язок з дитиною. Після закінчення школи у них була домовленість, що донька приїде до нього до м. Кривого Рогу, він її зареєструє за адресою: [ADDRESS] та вона буде проживати разом з ним. [PERSON] та донька просили його, щоб обов`язково дитина закінчила школу у м. Луцьку, казали, що він гарний батько та правильно буде те, щоб дитина проживала разом з рідною людиною. Тому подання позовної заяви вважає більш волею відповідачки, яка керується тільки жадібністю до матеріального стану [PERSON] - бабуся отримує пенсію у сумі 2 600,00 грн., а [PERSON] отримує аліменти до 10 000,00 грн. на місяць, тобто коли [PERSON] зрозуміла, що втрачає кошти для свого існування, вона почала з ним судитися. Письмові пояснення [PERSON] не підписані нею особисто, тому вважає, що вони надані [PERSON] та не підтверджені жодним доказом. На даний час дочка проживає з бабусею без правових підстав, у зв`язку з чим він запропонував бабусі передати дочку йому, однак та відмовилась. Крім того, він повідомляв Службу у справах дітей Луцької міської ради щодо проживання доньки з бабусею без правових підстав. Вважає, що позивачем не надано жодних доказів умисного ухилення його від участі у вихованні доньки та доказів, які б давали підстави для застосування до нього крайнього заходу у вигляді позбавлення його батьківських прав, тому просить відмовити у задоволенні вимог. У відповіді на відзив на позов представником позивача зазначено, що у тексті відзиву відповідач велику увагу приділяє покійній матері [PERSON] [PERSON] , яка померла [INFO] . Зокрема указується, що [PERSON] була засуджена та відбувала покарання до дня смерті , заявлялось клопотання про витребування такої інформації. Вважає таку позицію нелогічною, оскільки вона не стосується предмету та підстав позову, адже характеристика матері неповнолітньої [PERSON] жодним чином не зможе спростувати обставини відсутності батька [PERSON] в житті його дочки [PERSON] та вплинути на судове рішення. Фактично відповідач намагається свою провину виправдати «обливанням бруду» покійної особи. Навіть за таких обставин відповідач не намагається зустрітися з дочкою останні 7 років. Прикріплені скріншоти відповідача переписки з дочкою спростовуються тим, що [PERSON] користується близько 10 років іншим номером. На особистий номер телефону дочки відповідач почав телефонувати лише із серпня 2022 року, після заміни сторони виконавчого провадження по стягненню аліментів. Інших спроб щоб побачити дочку [PERSON] відповідач не указує у своєму відзиві на позов. [PERSON] навчається у ліцеї на відмінно, має безліч похвальних листів, однак її вихованням займається виключно бабуся. Після смерті матері [PERSON] у грудні 2021 року відповідач жодного разу не проявив зацікавленості у тому, як живе його дочка, цим цікавиться, які її інтереси у життя, як вона переживає втрату матері, що їй необхідно, щоб полегшити біль втрати, тощо. Окрім сплати аліментів, він жодної участі у житті [PERSON] не приймає, не надав жодної допомоги у відправленні документів для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника після смерті матері. До того ж [PERSON] аліментів за січень та лютий 2022 року не отримувала. У відзиві на зустрічний позов відповідач за зустріним позовом [PERSON] зазначила, що її онука [PERSON] народилася та усе життя проживає у місті Луцьку, вона виховує її та допомагає їй з раннього дитинства. Проживаючи з нею онука має власну кімнату та усі умови для комфортного проживання і розвитку. В дитину вона вклала усе найкраще, вона відмінниця, відвідує гуртки та секції, вивчає іноземні мови. Вона, [PERSON] , отримує дохід у вигляді пенсії, має із сином спільний сімейний бізнес та постійне місце проживання, на відміну від [PERSON] , який зареєстрований по [ADDRESS] , а проживає по [ADDRESS] , яку він указував як адресу для направлення йому поштової кореспонденції. Там позивач проживає разом зі своєю співмешканкою та її трьома дітьми у невеликій за площею квартирі для такої кількості дітей. Позивач у своїй заяві вимагає, щоб донька проживала з ним, проте ні разу не виявляв цього бажання, як і бажання спілкуватися з нею раніше, самоусунувся від виховання дитини, не цікавився її життям. Батько ніколи не пропонував передати йому доньку. Після смерті матері [PERSON] батько ніяк не підтримав доньку, з грудня 2021 року перестав виплачувати кошти на утримання дитини. За усе життя допомагав лише примусовою сплатою аліментів, коли донька зверталась до батька про допомогу, завжди отримувала відмову. При зупиненні сплати аліментів, здійснювати матеріальну допомогу та оформити пенсію по втраті годувальника відмовився, як і відмовився надавати довіреність на доньку, щоб вона (відповідач) та [PERSON] могли виїхати за кордон у зв`язку з початком війни, де вона була б її офіційним представником. Позивач не сплачував аліменти 8 місяців та судився, щоб сплату аліментів не продовжували. При цьому усі питання стосовно [PERSON] вирішує не сам [PERSON] , а його співмешканка. Батько з донькою не спілкується, онука неодноразово скаржилась на тероризуючі повідомлення від співмешканки [PERSON] та на його погрози відправити дитину в інтернат, якщо буде не так, як вимагає він. Останній раз [PERSON] бачив доньку 8 років тому, а зараз хоче відібрати 17-річну доньку. Спілкуванню дитини з батьком вона ніколи не перешкоджала, навпаки заохочувала дитину до спілкування, адже вважала, що це її сім`я і вони повинні спілкуватися. Батько ж показав протилежне. З позовом [PERSON] вона не згодна, зазначивши, що з 14-річного віку дитина може вирішувати сама, з ким їй проживати. Онука пережила травмуючу ситуацію - смерть матері і перехід її в іншу сім`ю може призвести до порушень емоційно-особистісної сфери. Проживання дитини з батьком є недоцільним, оскільки дитина потребує емоційного та психологічного комфорту. У додаткових поясненнях до позову представником позивача викладені аналогічні доводи, які зазначені у первісному позову та відповіді на відзив. Доповнено, що з трирічного віку по сьогодні [PERSON] проживає разом з бабусею та матір`ю, з 2006 року відповідач про доньку не піклується. Позовна заява подана до суду 07 листопада 20-22 року, у той час як матір [PERSON] померла [INFO] , тобто майже через рік після того, як [PERSON] залишилась без матері. Як цікавився [PERSON] життям дочки за весь цей час, матеріали позовної заяви не містять, як і будь-яких претензій щодо неналежного виховання [PERSON] неповнолітньої [PERSON] . До зустрічного позову не надано жодних доказів того, що життя [PERSON] разом з її бабусею не відповідає її інтересам. Тому створились несприятливі умови, які не аби як шкодять інтересам неповнолітньої [PERSON] . Відповідач не надавав і жодної матеріальної допомоги на утримання дочки, незважаючи на непросту та складну ситуацію, коли неповнолітня [PERSON] втратила матір. Тому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. Вислухавши учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Частиною першою статті 165 СК України установлено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав одного з батьків, опікуна, піклувальника, особи, в сім`ї якої проживає дитина, закладу охорони здоров`я, навчального або іншого дитячого закладу, в якому вона перебуває, органу опіки та піклування, прокурору, а також самої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років (частина 4 статті 152 СК України). Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 4 - копія свідоцтва). [INFO] [PERSON] померла (а,с. 4 зворот - копія свідоцтва). Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем на доведення зазначених в позові обставин ухилення відповідача від виконання покладених на нього законом обов`язків надано письмові докази. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2007 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу) до повноліття дитини (а.с. 9-10). Постановою Волинського апеляційного суду від 31 травня 2022 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом 08 травня 2007 року у цивільній справі № 2-1723/2007 з [PERSON] , яка померла [INFO] на [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Комунального закладу загальної середньої освіти «Луцький ліцей № 24 Луцької міської ради» від 27.10.2022 № 211/7.15, за період навчання [PERSON] батько [PERSON] не відвідував батьківських зборів, не спілкувався з класним керівником та вчителями предметниками, вихованням дитини займається виключно бабуся (том 1 а.с. 167 - копія довідки). Неповнолітня [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] по [ADDRESS] (том а.с. 168 - копія довідки). Згідно висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради від 07.11.2022 № 193, За місцем проживання дитини створені належні умови для навчання, розвитку та відпочинку, що підтверджується актом умов обстеження від 14.04.2022. Дочка й бабуся просили батька допомогти матеріально та подати заяву в Пенсійний фонд на оформлення пенсії по втраті годувальника, однак [PERSON] повідомляв, що йому не надані оригінали документів, які необхідні для подачі заяви. Працівники служби у справах дітей неодноразово у телефонній розмові наголошували батькові, що всі необхідні документи є в базі даних Пенсійного фонду, оскільки батько іншої дитини [PERSON] - [PERSON] , [INFO] - [PERSON] подав заяву, а йому необхідно було подати свою заяву та виділити частку на 1 дитину з пенсії по втраті годувальника. Батько неодноразово зі своєю співмешканкою обіцяв це зробити, проте свого слова не дотримався. Із січня по квітень 2022 року [PERSON] , лише раз були надіслані кошти (аліменти) у сумі 2 000,00 грн. за втручанням працівників служби. У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, [PERSON] написала заяву про надання матеріальної допомоги та розпорядженням міського голови від 12.05.2022 бабусі були виділені кошти у сумі 1 000,00 грн. для придбання взуття [PERSON] . У зв`язку з такими обставинами було подано заяву про заміну сторони виконавчого провадження та замінено стягувача у провадженні зі сплати аліментів. Згідно звернень бабусі [PERSON] , починаючи з 2006 року по сьогодні батько [PERSON] не піклується належним чином про доньку та не проявляє зацікавленості в її подальшому житті. Згідно звернення [PERSON] , від 27.02.2022 він фактично підтвердив невиконання ним батьківських обов`язків: не підтримує стосунків із дочкою, не цікавиться її життям, стосунками, проблемами. Після введення в Україні воєнного стану, 01.03.2022 [PERSON] разом з онукою виїхала до Німеччини, де захворіла та потрапила до лікарні. [PERSON] проживала без законного представника, а згодом вони були змушені повернутися в Україну. [PERSON] , як батько, не вжив належних заходів щодо створення безпечних умов для проживання дочки, не підтримав матеріально. Батько в ультимативній формі пропонував [PERSON] переїхати на постійне місце проживання до нього та його співмешканки, але дитина самостійно вирішила проживати із бабусею, не змінювати звичний спосіб життя, навчання та коло спілкування. Окрім того, відносини між батьком і дитиною сильно погіршились у зв`язку з тим, що [PERSON] не подав заяву в Пенсійний Фонд на оформлення дочці пенсії по втраті годувальника. Фактично неповнолітня [PERSON] залишилась без законного представника. [PERSON] не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори і є підставою для позбавлення батька батьківських прав відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3, тому служба у справах дітей вважає за доцільне просити суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с. 172-173).. Однак суд не погоджується з такою позицією органу опіки та піклування за таких мотивів. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Верховний Суд у постанові від 18 травня 2023 року у справі № 759/3563/22 (провадження № 61-4713св23) сформував правовий висновок, що «едостатня участь батька у вихованні дитини не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, таке допускається лише за умови умисної та винної поведінки, що полягає в ухиленні від виконання батьківських обов`язків, коли змінити поведінку батька неможливо. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, звернення до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, свідчить про його інтерес до дочки. Брак спілкування між батьком та дочкою зумовлений неприязними стосунками колишнього подружжя, що не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх спільної дочки» У постанові від 17 травня 2023 року у справі № 754/2467/17 (провадження № 61-4272св 23) Верховний Суд зазначив, що «установивши, що [PERSON] не втратив інтересу до участі у вихованні сина, має намір на відновлення відносин з ним, суди дійшли правильного висновку про недоведеність позивачем необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого ані позивач, ані орган опіки та піклування належно не аргументували. Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , який оцінено у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. Отже, суди обґрунтовано не погодилися з вказаним висновком органу опіки та піклування, що відповідає положенням частини шостої статті 19 СК України». У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100)». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що: «заперечуючи проти позову, [PERSON] посилався на те, що позивач не надала доказів того, що він умисно ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Його колишня дружина не зверталася ні до суду, ні до нього щодо способів виконання ним обов`язку утримувати дитину. Після розлучення вони усно погодили з позивачем, що він буде проживати разом батьками, а вона разом з донькою. Крім того, [PERSON] просила його не втручатися у духовний і емоційний стан розвитку доньки, оскільки вона проживає з іншим чоловіком, з яким домовилися створити сім`ю. Зазначав, що позивач отримувала аліменти на дитину від держави і він не вчиняв винних дій щодо неучасті у вихованні дитини. Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, позивачем не надано. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування в особі Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 05 лютого 2016 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України)». У постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 520/17217/13-ц (провадження № 61-1165св23) Верховний Суд зазначив, що «апеляційний суд не встановив, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки. Встановивши відсутність фактів злісного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо доньки, врахувавши бажання батька спілкуватись з дитиною, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує й бажає брати участь у вихованні дитини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] . Апеляційний суд правильно виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. Достатні підстави для позбавлення батьківських прав судом не встановлено». Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2023 року у справі № 522/18403/16-ц (провадження № 61-2952св23) в оцінці обставин справи виходив з того, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У вказаній справі Верховний Суд зазначив» що «суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, бажає спілкуватися та бачитися з дитиною, не втратив інтересу до участі у вихованні доньки та має намір на відновлення відносин з нею, дійшов правильного висновку про те, що така поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з донькою, а позбавлення його батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. Встановивши відсутність фактів злісного нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо малолітньої доньки, врахувавши бажання батька спілкуватись з дитиною, а також те, що він активно заперечує проти позбавлення батьківських прав, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки. Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, оскільки обставини цієї справи не свідчать про злісне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. У цьому аспекті колегія суддів ураховує те, що відповідач здійснював дії, спрямовані на налагодження спілкування зі своєю дитиною, та частково надавав у добровільному порядку кошти на її утримання, що визнається самою позивачкою.З урахуванням встановлених обставин справи, поведінки обох батьків малолітньої особи, між якими існує особистісний конфлікт, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на спілкування з батьками та збереження зав`язків з ними обома, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що є крайнім (винятковим) заходом впливу. Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , який оцінено у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. Отже, суд обґрунтовано не погодився з вказаним висновком органу опіки та піклування, що відповідає положенням частини шостої статті 19 СК України». Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). У даній справі судом установлено факт сплати відповідачем [PERSON] аліментів на утримання дитини у період з 2007 року по дату смерті матері і припинення сплати аліментів лише у зв`язку із смертю стягувача, матері дитини. Доказів повідомлення його про смерть [PERSON] матеріали справи не містять. Згідно наданих до суду стороною позивача письмових доказів, поштовий переказ № 0266936264 на суму 6 030,09 грн. який був прийнятий до пересилання 13.01.2022 на ім`я [PERSON] не був вручений одержувачу, а 19.01.2022 був повернутий для виплати відправнику у м. Кривий Ріг (том 2 а.с. 16). Указаний переказ не був вручений із незалежних від відповідача обставин. Металургійним відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано 03.02.2023 відповідь на запит представника позивача, відповідно до якої на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист № 2-1723/2007 від 27.03.2007, виданого Луцьким міськрайонним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . До відділу ДВС надійшла постанова від 31.05.2022 № 2-1723/2007 видана Волинським апеляційним судом про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 64720042 з виконання виконавчого листа виданого Луцьким міськрайонним судом 08 травня 2007 року у цивільній справі № 2-1723/2007 з [PERSON] , яка померла [INFO] на [PERSON] , [INFO] . Державним виконавцем 24.01.2023 направлено запит до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» щодо отримання інформації, чи отримувала [PERSON] або [PERSON] аліменти у розмірі 14 151,88 грн., а саме за грудень 2022 року у сумі 6 030,09 грн. та січень 2022 року 8 121,79 грн., стягнутих із заробітної плати [PERSON] . До відділу 25.01.2023 надійшла відповідь ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», в якій зазначено, що кошти у грудні 2021 року - 6 030,09 грн. та у січні 2022 року - 8 121,79 грн. (разом 14 151,88 грн.) було стягнуто із заробітної плати боржника, але не перераховані [PERSON] , оскільки стягувач [PERSON] померла [INFO] . Аліменти у розмірі 14 151,88 грн. було зараховано 13.07.2022 на банківські реквізити [PERSON] , про що свідчить платіжне доручення від цієї дати. Тому державним виконавцем зазначено у довідці розрахунку аліменти за вказаний період як сплачені (том 2 а.с. 14-15). За повідомленням роботодавця відповідача, бухгалтерією ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг стягувалися аліменти із [PERSON] у період з 17.01.2007 по 31.01.2022. З 01.07.2022 по дату надання відповіді (25.01.2023) стягнення аліментів поновлено згідно постанови Металургійного ВДВС № б/н від 07.07.2022 за ВП № 64720042, в якій стягувачем виступає [PERSON] (том 2 а.с. 18). Згідно довідки розрахунку державного виконавця, станом на 01.12.2022 заборгованість становить 12 232,93 грн. (том 2 а.с. 16-17). У висновку служби у справах дітей зазначено щодо «ультимативної форми» пропозиції батька дочці переїхати до нього на постійне місце проживання, відмови дитини та фактичне залишення неповнолітньої дитини без законного представника, однак відсутня позиція Служби у справах дітей у цій частині - з моменту смерті матері дитина проживає без правових підстав (рішення служби про тимчасове проживання, тощо) у бабусі. При цьому дитина (згідно тесту висновку) самостійно вирішила проживати з бабусею, що ставить під сумнів байдужість відповідача до долі своєї доньки. Згідно довідки-розрахунку аліментів (том 2 а.с. 16-17) у 2021 році відповідачем сплачено на утримання доньки аліменти у сумі 10 154,82 грн. (березень), 5 228,33 грн. (квітень), 7 239,08 грн. (травень), 5 936,56 грн. (червень), 4 467,39 грн. (липень), 19 484,50 грн. (серпень), тощо, у загальній сумі за рік 69 146,80 грн. За 2022 рік сплачено 38 393,85 грн., заборгованість складає 12 232,93 грн., однак судом ураховується воєнний стан у країні та введені зміни в умови праці та оплату у зв`язку з цим працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», про що свідчить і розмір нарахованої зарплати відповідача у цей період. З викладених обставин у відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] у відзиві на позов [PERSON] , суд вбачає наявність конфліктної ситуації з приводу відмови відповідача [PERSON] , оформити позивачу [PERSON] допомогу по втраті годувальника, що і стало підставою для подання позовної заяви, оскільки відповідач, з тексту заявлених вимог та додаткових пояснень, з 2006 року не цікавиться дитиною, однак позовну заяву [PERSON] подано лише у липні 2022 року (через півроку після смерті матері). Зазначене суд не може розцінювати як злісне ухилення відповідача [PERSON] від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків. Тому враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, встановивши відсутність фактів злісного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітньої дочки, врахувавши бажання батька спілкуватись з дитиною, а також те, що батько дитини заперечує проти позбавлення батьківських прав й бажає брати участь у вихованні дитини, про що свідчить його позов про відібрання дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] та позбавлення відповідача батьківських прав. Стосовно зустрічного позову [PERSON] , суд дійшов таких висновків. Як на підставу своїх вимог [PERSON] посилається на положення статті 163 СК України, відповідно до якої батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Разом з тим, [PERSON] , [INFO] , являється неповнолітньою дитиною та на підставі частини третьої статті 160 СК України, місце проживання може визначатися нею самою з одним із батьків. До того ж суд приймає до уваги, що неповнолітня [PERSON] в родині бабусі почувається комфортно й у безпеці, тому вилучати дівчинку з цієї сім`ї та передавати на виховання батька недоречно. Дівчинка практично з народження проживає з бабусею, пережила травмуючу ситуацію (смерть матері), і перехід її в іншу сім`ю та ще й у такому віці, може призвести до порушень емоційно-особистісної сфери. Більш того, суд приймає до уваги неприязні стосунки між дитиною та батьком, що стало підставою для звернення [PERSON] до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , тому не можна примусити неповнолітню дитину (яка через декілька місяців досягне повноліття) проживати з батьком. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки відповідно до вимог закону України «Про судовий збір» позивач за первісним позовом [PERSON] звільнена від сплати судового збору, у задоволенні вимог відмовлено, він підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи відмову у задоволенні зустрічного позову, судові витрати, понесені позивачем за зустрічним позовом [PERSON] , відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed