Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

представник позивача Дашко В.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.08.2007 в сумі 57 318,35 гривень станом на 03.12.2020. Позов обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 07.08.2007 відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який в подальшому було збільшено до 19 370 гривень на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому Договором, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідач взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 03.12.2020 виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 57 318,35 гривень. Представником відповідача подано відзив по позов, в якому він зазначив, що Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умов та правил надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору № б/н від 06.08.2007 шляхом підписання заяви № б/н від 06.08.2007, оскільки вони не визнаються відповідачем та не містять його підпису. Як вбачається зі змісту заяви № б/н від 06.08.2007 відповідачу був виданий 18.09.2007 спеціальний платіжний засіб - банківська картка № [NUMBER] платіжної системи «Visa Classic» із сумою кредитного ліміту 250 гривень, зі строком дії до 31.08.2015. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 18.08.2007 є дієвими лише для одного типу карти «Visa», а тому не розповсюджувались на всі карти, які були видані відповідачу. Позивач без повідомлення відповідача змінив (підвищив) розмір відсоткової ставки з власної ініціативи, що прямо заборонено діючим законодавством України. Позивач з власної ініціативи встановив відповідачу відсоткову ставку на прострочену заборгованість на рівні 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% для картки «Універсальна голд». Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду. Оскільки строк дії картки сплив 01.09.2015, тоді строк дії кредитного ліміту минув у той самий день. Позивачем були проведені зміни кредитного ліміту без укладання кредитного договору з відповідачем, а тому зобов`язання, які виникли між позивачем та відповідачем не є кредитними зобов`язаннями. Строк позовної давності для кредитного зобов`язання відповідача, яке виникло на підставі заяви від 06.08.2007 фактично сплив 01.09.2018. Строк позовної давності для зобов`язань, які виникли у зв`язку зі зміною кредитного ліміту від 23.11.2017, фактично сплив 24.11.2020. Також, представник відповідача подав письмові пояснення, які суд не бере до уваги, оскільки відповідно до частини першої статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, якими є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Ухвалою суду від 17.02.2021 відкрите провадження у справі та справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням від 27.04.2021 позов задоволений частково. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.08.2007 у сумі 54 687,08 гривень станом на 03.12.2020, яка складається з наступного: 41 445,45 гривень - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 41 445,45 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту), 13 241,63 гривня - заборгованість по нарахованим відсоткам та судовий збір у сумі 2 165,81 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Ухвалою від 15.06.2023 поновлено відповідачу строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення від 27.04.2021, призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бичківський О.О. в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до заяви від 07.08.2007 відповідач [PERSON] , отримав кредит в АТ КБ «Приватбанк» у сумі 250 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір надання банківських послуг. Вказані обставини підтверджуються відповідною заявою, яка підписана відповідачем. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка є тотожною тарифам банку, тип карти - «VISA Classic». Базова процентна ставка у місяць становить 3%. Щомісячний платіж становить 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості. За несвоєчасне погашення заборгованості нараховується комісія (при виникненні прострочки на суму більше 50 гривень), яка розраховується наступним чином: 1% від загальної суми заборгованості, але не менше 10 гривень/2 в місяць. Вказана довідка підписана відповідачем 18.09.2007. Таким чином, сторони при укладанні кредитного договору погодили його умови, а саме розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, порядок сплати, забезпечення зобов`язань за кредитним договором у виді неустойки та штрафів та визначили їх розмір. Для доступу відповідача до кредитного рахунку позивачем були йому видані кредитні картки: 06.08.2007 № [NUMBER] із терміном дії 31.08.2015; 03.09.2013 № [NUMBER] із терміном дії 30.06.2016; 19.02.2016 № [NUMBER] із терміном дії 31.08.2019; 25.04.2016 № [NUMBER] із терміном дії 31.01.2020; 23.11.2017 № [NUMBER] із терміном дії 31.07.2021. 23.11.2017 кредитний ліміт був збільшений позивачем відповідачу до 19 370 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитом. Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Суд встановив, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії із встановленим кредитним лімітом, а також платіжні карти для доступу до кредитної лінії. Відповідач, в свою чергу, порушив умови договору, своєчасно не сплачуючи заборгованість за договором. Згідно з наданими банком розрахунком та випискою за договором заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 03.12.2020 становить 57 318,35 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 41 445,45 гривень, у тому числі заборгованості за простроченим тілом кредиту - 41 445,45 гривень, заборгованості за простроченими відсотками - 13 241,63 гривня та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦПК України - 2 631,27 гривня. Суд зауважує, що кредитні картки № [NUMBER] та [NUMBER] відносяться до платіжної системи «Visa», а інші - до платіжної системи «MasterCard». Таким чином, погоджені сторонами умови кредитного договору, зазначені у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», застосовувались до кредитного договору з 18.09.2007 до 02.09.2013 та з 19.02.2016 до 25.04.2016, та не могли застосовуватись до правовідносин із використанням кредитних карток платіжної системи «MasterCard». При цьому, до спірних правовідносин із використанням кредитних карток платіжної системи «MasterCard» мали застосовуватись умови договору, погоджені сторонами в заяви від 07.08.2007. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до позовної заяви та розрахунку заборгованості позивач нарахував позивачу проценти відповідно до статті 625 ЦПК України в розмірі 84 % та у сумі 2 631,27 гривня. Проте, вказаний розмір процентів встановлений Умовами та правилами банківських послуг, які не підписані відповідачем і не можуть братись судом до уваги, враховуючи висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України мають бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Але, враховуючи те, що відповідач прострочив виконання зобов`язання, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача передбачені статтею 625 ЦК України три проценти річних, що становить 93,97 гривні (2 631,27*3:84). Також, згідно з випискою за договором відповідачу позивачем нарахована пеня в сумі 1 050 гривень та комісія за обслуговування (членський внесок) в сумі 300 гривень під час використання відповідачем картки «MaasterCard», які не передбачені заявою від 07.08.2007. Вказані нарахування зараховувалась позивачем в заборгованість за тілом кредиту. Враховуючи те, що у даному випадку не підлягають застосуванню умови, передбачені довідкою про умови кредитування та Умови та правила надання банківських послуг, вказану заборгованість необхідно вирахувати з тіла кредиту. У відзиві представником відповідача було заявлено про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд встановив, що з даним позовом позивач звернувся до суду 14.01.2021, у зв`язку з чим позовна давність спливла за вимогами за період з 18.09.2007 до 03.12.2020. Проте, відповідно до пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020, № 239 від 25.03.2020, № 291 від 22.04.2020, № 343 від 04.05.2020, № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 360 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023. Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651, карантин скасовано. Згідно з висновками, викладеними у пунктах 60 та 63 постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Таким чином, станом на 14.01.2021 спливла позовна давність за вимогами за період з 18.09.2007 до 01.04.2017, а за вимогами за період з 02.04.2017 до 03.12.2020 її строк продовжений. Станом на 01.04.2017 заборгованість відповідача за кредитним договором складала 15 230,35 гривень. Таким чином, вказану заборгованість необхідно вирахувати із заборгованості за тілом кредиту. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 24 865,10 гривень (41 445,45 гривень (заборгованість за простроченим тілом кредиту)-1 050 гривень (сплачена пеня)-300 гривень (сплачена комісія)-15 230,35 (заборгованість за межами строку позовної давності), а також заборгованість за простроченими відсотками в сумі 13 241,63 гривня та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦПК України в сумі 93,97 гривні, а всього в сумі 38 200,70 гривень. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи вищевказане та задоволення позову із зазначених судом підстав, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи сторін. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 400,91 гривень (2 102*(38 200,70*100%:57 318,35)).

Outcome: partial