Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про часткове звільнення від сплати заборгованості за нарахованими аліментами. Позивач посилається на те, що він з 14.02.2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 04.11.2016 року шлюб між ними було розірвано, місце проживання малолітнього сина [PERSON] визначено з матір`ю та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] . Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 08.11.2021 року заяву [PERSON] було задоволено та видано дублікат виконавчого листа. 02.12.2021 року Чутівським ВДВС було відкрито виконавче провадження № 67725934, згідно якого проводиться стягнення аліментів із позивача на користь відповідача на утримання спільного сина в розмірі частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за ВП № 67725934 загальна заборгованість станом на 01.01.2023 року становить 42791,39 грн. Як зазначає позивач, після розірвання шлюбу вони з відповідачкою продовжили спільне сімейне життя та ведення спільного сімейного господарства, позивач утримував сина [PERSON] та сина відповідачки від першого шлюбу. 09.10.2021 року позивач фактично припинив спільне проживання з відповідачкою. Таким чином, позивач вважає, що його має бути звільнено від сплати заборгованості за нарахованими аліментами за період з 01 серпня 2019 року по 09 жовтня 2021 року. Просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачки на його користь всі понесені ним судові витрати. Ухвалою суду від 22.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 24.03.2023 року третя особа надала пояснення щодо позову, в яких повідомила, що в провадженні Чутівського ВДВС перебуває виконавче провадження №67725934 з виконання виконавчого листа №550/955/16-ц від 04.11.2016 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , в розмірі частини всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою від 02.12.2021 року відкрито виконавче провадження та доведено до відома сторін виконавчого провадження. Постановою від 19.05.2023 року звернуто стягнення на дохід боржника, який він отримує у військовій частині. Заборгованість станом на момент відкриття виконавчого провадження 02.12.2021 року становить 74410,50 грн. дана заборгованість нарахована, так як стягувач [PERSON] мала претензії щодо сплати аліментів та не повідомила ВДВС про отримання грошових коштів в рахунок аліментів від [PERSON] [PERSON] від 19.06.2019 року забрала виконавчий документ з примусового виконання та не мала претензій станом на 19.06.2019 року. За період з19.06.2019 року по момент відкриття провадження, а саме 02.12.2021 року у боржника виник даний борг, адже коли стягувач повертає з примусового виконання виконавчий документ боржника це не звільняє від сплати аліментів, які присуджені судом до стягнення. Заяви від стягувача про отримання аліментів до ВДВС не надходило. 25.04.2023 року представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, вважає, що позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вказує, що позивач у якості доказу ведення спільного господарства та проживання однією сім`єю посилається на відповідь Чутівського закладу дошкільної освіти, а саме що він приводив та забирав свого сина [PERSON] та його брата [PERSON] з дитячого садка, був ввічливий та присутній на батьківських зборах проте, ці обставини можуть свідчити лише про виконання батьком своїх обов`язків, по відношенню до виховання дитини, але жодним чином не підтверджують проживання позивача з відповідачкою та ведення спільного сімейного господарства. Однак жодних допустимих доказів, які б підтверджували спільне проживання [PERSON] з відповідачем стороною позивача не надано. Ухвалою суду від 22.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача, адвокат Хворост Д.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] , посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача, адвокат Белей В.М. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, надав довідку з Чутівського ВДВС про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якої станом на 01.05.2023 року заборгованість становить 19772,69 грн., станом на 01.08.2023 року заборгованість буде вирахувана. Крім того зазначає, що позивачем сплачено на рахунок відповідача аліменти 17.05.2023 року у сумі 11779,66 грн., 20.06.2023 року у сумі 11508,24 грн., 10.07.2023 року у сумі 10247,59 грн., таким чином станом на 08.08.2023 року заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.08.2019 року по 09.10.2021 року у розмірі 61558,93 грн. у [PERSON] відсутня. Третя особа Чутівський ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі представника третьої особи, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 04.11.2016 року рішенням Чутівського районного суду Полтавської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, місце проживання малолітнього сина [PERSON] визначено з матір`ю та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] (а.с.16). Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 08.11.2021 року заяву [PERSON] про видачу дубліката виконавчого листа задоволено та видано дублікат виконавчого листа (а.с. 17). 02.12.2021 року старшим державним виконавцем Чутівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Лазірською Ю.С було відкрито виконавче провадження №67725934, згідно якого проводиться стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.21). Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за ВП №67725934 загальна заборгованість станом на 01.01.2023 року становить 42791,39 грн. (а.с.22). Згідно довідки Представництва «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» від 03.04.2023 року №ЗП-00000049 [PERSON] працював у даному представництві з 15.04.2020 року по 23.12.2020 року на посаді водій автотранспортних засобів та отримав дохід за період з 15.04.2020 року по 24.12.2020 року у розмірі 162684,10 грн. (а.с.54). Згідно довідки Представництва «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» від 03.04.2023 року №ЗП-00000050 [PERSON] працював у даному представництві з 06.04.2021 року по 22.12.2021 року на посаді водій автотранспортних засобів та отримав дохід за період з 06.04.2021 року по 23.12.2021 року у розмірі 162609,04 грн. (а.с.53). Згідно довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5, [PERSON] , за 2019 рік отримала дохід від [PERSON] в розмірі 50476,26 грн., за 2020 рік отримала дохід від [PERSON] 62441,52 грн., за 2021 рік отримала дохід від [PERSON] 63508,58 грн., за 2022 рік отримала дохід від ПАТ «УКРНАФТА» 140860,01 грн. (а.с.71-72). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , суду повідомила, що вона є рідною сестрою позивача, відносини у неї з братом добрі, а з відповідачкою негативні. З 01.08.2019 року її брат [PERSON] працював в «ОНУР», а [PERSON] на « [PERSON] », на той час вона з братом та невісткою спілкувалась. У період з 01.08.2019 року по 09.10.2021 року свідок зі своїм чоловіком постійно віддавали борги за [PERSON] та [PERSON] , щоб останні повернули їй кошти, то вона від них цього не вимагала, постійно їм допомагала, коли її племінник [PERSON] повинен був іти до школи вона купила йому письмовий стіл, куди дівали позивач та відповідач свій заробіток їй не відомо. Свідок [PERSON] , суду пояснила, що вона є матір`ю позивача та пенсіонером. Із сином у неї відносини нормальні, а з [PERSON] негативні. З 2016 року, після розлучення її син продовжував проживати з [PERSON] , та поводили себе як подружжя, а 09.10.2021 року прийшов до неї. Діти [PERSON] та [PERSON] проживали у неї. [PERSON] працював офіційно в «ОНУР» близько 2 років та отримував заробітну плату 18000 грн. частину грошей залишав собі, а решту віддавав [PERSON] . Під час спільного проживання її сина [PERSON] з відповідачкою, [PERSON] садив огороди сам, проводив з дітьми час, гуляли близько 2 разів на тиждень. Позивач та відповідачка систематично вживали спиртні напої разом, лаялися, билися та знову мирилися. Свідок їм постійно допомагала, прибирала огород, забирала дітей з дитячого садка. Їй відомо, що [PERSON] віддавала борги за [PERSON] та [PERSON] , а саме в магазин в смт. Скороходове (Артемівка), а позивач та відповідач тратили свої заробітні плати на їжу, спиртне та купували для дітей одяг, їжу (чіпси, сухарики, цукерки). Коли захворів [PERSON] (син відповідачки), то разом з ним був позивач. Позивач завжди до нього ставився як до рідного сина. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Звільнення від сплати заборгованості по аліментам на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках. В розумінні положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Обґрунтовуючи підстави позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами [PERSON] посилається на те, що в період з 01 серпня 2019 року по 09 жовтня 2021 року він проживав разом з відповідачкою та їх спільною дитиною, утримання батьком своєї дитини, виховання дитини, добровільне виконання батьківських обов`язків і несплата аліментів внаслідок фактичного утримання дитини та відповідачки, позивач вважає суттєвою обставиною, яка є підставою для звільнення від заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до частини другої статті 197 СК України повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Таким чином, позивачем не доведено, що заборгованість по аліментам виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Пояснення свідків доводять лише факт наявності постійних боргів у [PERSON] , та [PERSON] та їх погашення за рахунок рідної сестри позивача - [PERSON] .. Виховання дітей також було доручено матері позивача - [PERSON] .. Сумісне проживання двох осіб в одному приміщенні протягом певного часу не є свідченням їх проживання саме сім`єю. При цьому жоден із свідків не зміг вказати на конкретні дії позивача, що свідчать про його участь у вихованні дітей (подарунки на день народження, зайняття спортом, риболовля, відвідання кінотеатру, спільна праця, тощо). У цій частині покази мають загальний та розпливчатий характер. На противагу цьому, матеріали справи місять негативно характеризуючи дані відносно позивача, а саме, довідку про результати звернення гр. [PERSON] про те, що його колишня дружина [PERSON] залишила сама дітей вдома (а.с.76) та спростування вказаної заяви за результатами обстеження умов проживання(акт від 11.10.2022 а.с.74). Також в матеріалах справи наявна копія вироку Чутівського районного суду Полтавської області від 20.08.2019 року, яким позивача засуджено за ч.1 ст.309 КК України(виготовлення та зберігання наркотичних засобів за адресою [ADDRESS] ) до покарання у виді штрафу 850 грн.(а.с.69-70). Як підтвердив свідок [PERSON] позивач був у неї прописаний з 30.09.2019 року тому що відповідач його виписала, бо вони билися і пили. Вказана інформація підтверджується відповідним штампом у паспорті позивача (а.с.12). Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт спільного проживання однією сім`єю з відповідачем у період з 01 серпня 2019 року по 09 жовтня 2021 року. За таких обставин, оцінюючи доводи, наведені позивачем та порівнюючи їх обґрунтованість із правом дитини на утримання з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя, будь-яких належних та допустимих доказів того, що заборгованість позивача за аліментами виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення [PERSON] не надав, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Та згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed