Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

В липні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 19.07.2022 року та зареєстрованого у Бориспільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 512, з тих підстав, що стосунки в подружжя поступового погіршувалися, що в кінцевому резутаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне життя не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, не зійшлись характером та поглядами на життя. Від шлюбу дітей немає, проте розірвати шлюб через відділ державної реєстрації актів цивільного стану за спільною заявою немає можливості. На даний час ведення спільного господарства припинено, не проживають разом тривалий час, не підтримуємо подружніх стосунків. Примирення неможливе, поновлювати шлюбні стосунки не бажає, призначення строку для примирення недоцільно. Шлюб існує лише формально, і його збереження неможливе, осільки суперечить інтересам обох сторін. Просила шлюб укладений з [PERSON] розірвати, відновити дошлюбне прізвище - [PERSON] , судовий збір стягнути з відповідача. В справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. До суду сторони не з`явилися, повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] в заяві від 07.08.2023 року клопотала про розгляд справи за її відсутності, оскільки не має можливості особисто прибути на засідання через віддалене місце проживання, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду подав заяву, просив розглядати матеріали справи про розірвання шлюбу без його участі, позовні вимоги визнає частково, оплату судового збору просив залишити за позивачем. Суд, за відсутності підстав до відкладення, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, розглянув позов в межах заявлених позовних вимог, та врахувавши думку представника позивача, що викладена письмово, вивчивши наявні докази у справі, приходить до такого. В статті 1 Сімейного кодексу України передбачено, що побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За нормами статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і, в разі неможливості примирення сторін, відповідно до статтей 111, 112 СК України - розривається. В суді доведено, що 19 липня 2022 року [PERSON] , відповідач по справі, та [PERSON] , позивач по справі, у Бориспільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зареєстрували шлюб, підтверджено актовим записом № 512, свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] . Від шлюбу дітей не має. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про припинення шлюбних правовідносин. За нормами статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Подружжя спільне господарство не ведуть. За нормами пункту 10 постанови ПВС України від 21.12.2007 № 11 "Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", охорона сім`ї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечите інтересам одного з них чи інтересам дітей. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, що передбачені СК України, зокрема таких як вагітність або ж недосягнення дитиною одного року, судом не встановлено. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, не бажає зберігати шлюб. Відповідач вимогу про розірвання шлюбу визнав. Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до статті 56 СК України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Отже, збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Судом встановлено, що стосунки, які існують між подружжям, виключають можливість збереження сім'ї. Виходячи із тих обставин, що шлюб між сторонами існує лише юридично, без паритетних засад про почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, підтримання стосунків, суд вбачає відсутньою морально-правову основу шлюбу. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не ставить питання про примирення для можливості збереження сім'ї, не заперечив щодо пред'явленого позову. Суд вважає, що позов може бути задоволено, і приходить до висновку, що шлюб слід розірвати. Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що позивач заявила про відновлення свого прізвища на дошлюбне, у рішенні суд зазначає про вибір прізвища після розірвання шлюбу "[PERSON] ". Позивачем [PERSON] при подачі позову було сплачено 1073,60 грн. судового збору. Згідно з частиною 1 статті 142 ЦПК України, частиною 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір", у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 536,80 грн. з державного бюджету, 50 відсотків судового збору сплаченого при подачі позову згідно квитанції. Також суд вважає можливим судовий збір в сумі 536,80 грн. (50 відсотків судового збору сплаченого при подачі позову) відповідно до статті 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини 2 статті 114, абзацу 2 частини 3 статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved