Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, а також стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що з 03 травня 2008 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований Кутянківською сільською радою Острозького району Рівненської області (актовий запис №01) та від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх доньок : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що шлюбне життя з відповідачем не склалося, так як вони мають різні погляди на подружнє життя, між ними відсутні почуття любові, родинної близькості та взаєморозуміння. Вказує, що в сім`ї склались такі стосунки, при яких сумісне проживання стало неможливим, оскільки більше п`яти років вони проживають окремо. Вказала, що шлюбні відносини між ними припинені, так як відповідач фактично створив нову сім`ю, наміру у сторін їх відновлювати немає. Вважає, що шлюб між ними існує формально, оскільки подружніх стосунків не підтримують, спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, тривалий час як подружжя разом не проживають. Вказує, що оскільки вони з відповідачем не змогли побудувати сімейні відносини між собою на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги та довіри, їхній шлюб існує формально, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам.Неповнолітні діти проживають з нею, проти чого відповідач не заперечує. Зазначає, що відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання дітей не надає, хоча офіційно працює та щомісячно отримує заробітну плату у достатньому розмірі, тому має можливість та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу їхнім дітям. Однак він свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків як батька, в добровільному порядку не сплачує аліменти, хоча зобов`язаний це робити, весь отриманий дохід він витрачає для задоволення своїх власних потреб. Востаннє відповідач надав кошти на утримання дітей в жовтні 2022 року в розмірі 8000 грн., та з вказаного часу будь-якої матеріальної допомоги діти від нього не отримували. Вказує, що відповідач має рівні з нею обов`язки щодо матеріального утримання спільних дітей, однак належної участі у їх матеріальному забезпеченні не приймає, хоча зобов`язаний це робити. Стан здоров`я відповідача є добрим, хронічних захворювань та інвалідності не має. Зазначає, що відомості про розмір доходу та джерело його отримання відповідач надати їй відмовляється. Домовленості щодо утримання неповнолітніх дітей між ними не має, відповідач свій обов`язок утримувати дітей до досягнення повноліття належним чином не виконує, що й спонукало її звернутися до суду з вищевказаним позовом. Вказує, що вона офіційно працевлаштована та працює продавцем в ФОП [PERSON] та отримує мінімальну заробітну плату, тому самотужки не може належно утримувати дітей, повноцінно задовольнити усі їх першочергові матеріальні потреби та задовольнити власні потреби. Її стан здоров`я є добрим, рухомого та нерухомого майна, вкладів на банківських рахунках позивачка не має. Зазначає, що стан здоров`я доньки [PERSON] є добрим, стан здоров`я доньки [PERSON] є поганим, оскільки останній встановлено діагноз «юнацька абсанс епілепсія в стадії медикаментозного контролю». Дане захворювання потребує постійних клінічних діагностик та постійного медикаментозного лікування. Вказує, що матеріальний стан дітей є незадовільним, оскільки вони не отримують власних доходів, не мають у своїй власності рухомого чи нерухомого майна, а також не мають дивідендів чи інших доходів, вкладів на банківських рахунках. Діти не досягли віку, щоб самостійно працевлаштуватись та отримувати заробіток, перебувають на її повному матеріальному забезпеченні та проживають разом з нею. Їхнім вихованням та утриманням вона займається самостійно. Діти є учнями Комунального закладу «Кунівський ліцей Плужненської сільської ради» Просила позовні вимоги задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 26 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, визначено учасникам справи строки для подання відповідних заяв по суті спору, роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та право подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] в поданій до суду заяві не заперечував проти розірвання шлюбу, позовні вимоги про стягнення з нього аліментів визнав частково, однак не вказав в якому саме розмірі. Просив суд при визначенні розміру аліментів врахувати, що з 2018 року по даний час він офіційно не працевлаштований та його дохід складається з тимчасових заробітків. Зазначив, що на даний час він проживає в громадянському шлюбі з іншою жінкою, з якою вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу відповідно до ст. ст. 274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та надані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачка, звертаючись до суду, на власний розсуд обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинна переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених нею вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 03 травня 2008 року Кутянківською сільською радою Острозького району Рівненської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.05.2008 року (актовий запис № 01) (а.с.9). Під час спільного подружнього життя у сторін народились діти : донька - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.10-11). Згідно витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 10.04.2023 року позивачка [PERSON] проживає разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.12). Згідно довідок № 40 та № 41 від 03.04.2023 року діти [PERSON] та [PERSON] навчаються в КЗ «Кунівський ліцей Плужненської сільської ради», відповідно у 7 та 9 класах (а.с.13-14). З довідки КП «Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука» від 02.12.2021 року та довідок обласного медико - генетичного центру від 22.06.2022р. та від 02.03.2023 р. вбачається, що для [PERSON] встановлено діагноз «юнацька абсанс епілепсія в стадії медикаментозного контролю» (а.с.16-18). Відповідно до довідки Острозького управління Рівненської філії Рівненського обласного центру зайнятості [PERSON] станом на 11.08.2023 року на обліку в Острозькому управлінні Рівненської філії Рівненського обласного центру зайнятості не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує (а.с.37). Згідно повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.11.2022 року, відповідач [PERSON] вказаний батьком [PERSON] , [INFO] , та матір`ю останнього вказано [PERSON] (а.с.38). Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Аналогічне положення містить ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] втратили почуття один до одного, на даний час шлюб фактично припинено, оскільки разом вони як сім`я не проживають впродовж тривалого періоду часу понад 5 років, спільного господарства не ведуть, спроби відновити шлюбні відносини сторони не роблять. Таким чином шлюб існує формально, а тому вбачаються підстави для його розірвання в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що сім`я фактично розпалася, оскільки сторони спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, подружніх стосунків не підтримують, що свідчить про формальне існування шлюбу. А відтак суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально. На даний час шлюб фактично припинено і подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Окрім того, суд бере до уваги, що позов про розірвання шлюбу було подано до суду 12.05.2023 року, сторони з клопотанням про надання строку на примирення до суду не звертались, у зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що у позивачки та відповідача було достатньо часу для прийняття виваженого рішення про необхідність розірвання шлюбу. З матеріалів справи та доводів позивачки судом встановлено, що спільні неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачкою в [ADDRESS] , окремо від відповідача, та перебувають на її утриманні та повному матеріальному забезпеченні, відповідач регулярної участі в утриманні дітей не приймає, та наведені обставини відповідачем не заперечуються. Отже, з доводів позивачки та досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що позивачка та відповідач разом не проживають, їхні спільні діти проживають з позивачкою та між батьками дітей не було досягнуто домовленості щодо порядку, способу, форми та розміру участі відповідача в утриманні доньки. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України та ст.184 СК України право на звернення до суду про стягнення аліментів має той із батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках. У відповідності до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» внесені зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини та розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи батьком неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , належним чином участі в їх утриманні не приймає, доводів які б спростовували зазначені обставини суду не навів та відповідні докази відсутні і в матеріалах справи, що свідчить про неналежну участь відповідача у їх матеріальному забезпеченні. При цьому суд виходить з того, що відповідач не надав доказів, які б спростовували доводи позивачки, якими вона обґрунтовує заявлені позовні вимоги, та які б водночас підтверджували, що він належним чином приймає участь в утриманні своїх доньок, а відтак існують фактичні та правові підстави для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дітей. При вирішенні спору суд приймає до уваги, що відповідач не заперечує доводів, наведених позивачкою та не надав доказів на спростування позовних вимог у заявленому позивачкою розмірі. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.12.2019р. у справі № 344/10971/16-ц, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і встановлюється законом про бюджет кожного року. Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, встановленого прожиткового мінімуму, та враховуючи зростаючі потреби дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утриманнянеповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.05.2023 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його неповнолітніх доньок, а також визначеному законодавцем способу, який обрала позивачка. При визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги той факт, що на утриманні відповідача також перебуває третя дитина (позашлюбна) - малолітній син [PERSON] , [INFO] . Водночас судом взято до уваги, що відповідач за віком та станом здоров`я є працездатним, на даний час на обліку в Острозькому управлінні Рівненської філії Рівненського обласного центру зайнятості не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує, відповідач офіційно не працевлаштований та його дохід складається з тимчасових заробітків, а тому суд приходить до переконання про те, що відповідач може сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його неповнолітніх доньок, а також визначеному законодавцем способу, який обрала позивачка. Позов про стягнення аліментів був поданий 12.05.2023 року, а відтак за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору у спорах про стягнення аліментів, відтак відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому з [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. При вирішенні питання розподілу судових витрат щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу суд виходить з наступного [PERSON] слід стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 073,60 грн., які було сплачено позивачкою при зверненні до суду із вказаним позовом. На підставі ст.ст.105, 110, 113, 180-184,191 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved