Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

в березні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом в якому просив стягнути із відповідача Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» (надалі - ПрАТ «НВО «КЗА») на свою користь: 1) заробітну плату належних виплат за контрактом при закінченні у розмірі 550738,92 грн. (складає: компенсація за невикористану відпустку 44852,88 грн., суму квартальної премії за ІІІ квартал 2021 року з урахуванням коефіцієнта фактично відпрацьованого часу у розмірі 89775,00 грн.; суму квартальної премії за VІ квартал 2021 року з урахуванням коефіцієнта фактично відпрацьованого часу у розмірі 135000,00 грн., суму квартальної премії за звітний 2021 рік з урахуванням коефіцієнта фактично відпрацьованого часу у розмірі 298660,00 грн., з відрахуванням сплаченої суми боргу за контрактом відповідачем позивачу в розмірі 17548,96 грн.); 2) середній заробіток за весь час затримки у виплаті заробітної плати за період з 20.08.2022 по день винесення рішення суду; моральну шкоду в розмірі 110000,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з 19.08.2021 по 19.08.2022 він знаходився у трудових відносинах за контрактом №15К/21 від 20.08.2021 з Приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики». Після введення воєнного стану в Україні, між позивачем та добровольчим формуванням «Загін ТРО при Президентові України Київської міської територіальної громади №9», 15.03.2022 був укладений контракт добровольця територіальної оборони і в перші три місяці він виконував спецзавдання, перебуваючи в складі ТРО. 17.08.2022 позивача було мобілізовано до Збройних сил України де він перебуває і наразі, а 14.03.2023 йому стало відомо з ЄДРПОУ про нового керівника відповідача - [PERSON] , однак, станом на день підготовки позову, [PERSON] зазначає, що йому невідомо з яких підстав і яким документом його звільнено з посади Голови правління ПрАТ «НВО «КЗА», його не було ознайомлено з наказом про звільнення і не видано трудову книжку. При цьому, термін дії контракту з позивачем закінчився 19.08.2022 і в цей день відповідач зобов`язаний був здійснити повний розрахунок з позивачем, однак, цього зроблено не було, хоча відповідач згідно ст. 116 КЗпП України зобов`язаний був виплатити всі суми, які належать працівникові в день звільнення, враховуючи і вимоги п.3.2 розділу 3 Контракту, що, згідно доданих до позову розрахунків, в загальній сумі складає 550738,92 грн. Крім того позивач вважає, що відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а в даному випадку по день винесення рішення судом. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди яку оцінено в 110000,00 грн., то серед іншого, вказано, що [PERSON] відчував душевні переживання, пов`язані з навмисним неповідомленням відповідачем про звільнення і невидачою трудової книжки, дії відповідача по відношенню до себе розціює як свавілля, що викликає почуття дискомфорту. З врахуванням наведеного та посилаючись на вимоги ст.ст. 32, 124 Конституції України, ст.ст. 83,47, 116, 117 КЗпП України позивач звернувся до суду із вказаним позовними вимогами за захистом своїх трудових прав, які він вважає порушеними відповідачем ПрАТ «НВО «КЗА». Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2023 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 10.05.2023 на адресу суду від відповідача ПрАТ «НВО «КЗА» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що між позивачем [PERSON] , як Головою правління ПрАТ «НВО «КЗА», та відповідачем був дійсно укладений Контракт №15К/21 від 20.08.2021 згідно умов якого, зокрема в п. 3.2 зазначено про можливість, а не обов`язок виплачувати керівникові премії за підсумками роботи, однак за рішенням Наглядової ради про затвердження Звіту Правління про результати роботи за відповідний звітний період роботи. Зазначає, що відповідно до п.7.1 трудового договору Контракт діє з 19.08.2021 по 19.08.2022 включно. При цьому, зазначено, що 15.03.2022 відповідачем був виданий наказ «Про увільнення [PERSON] від роботи у зв`язку із виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони», однак після надходження листа від Начальника управління організації роботи з добровольчими формуваннями та підготовки громадян до національного спротиву військової частини [NUMBER] про розформування добровольчого формування [INFO] » відповідно до наказу командира ВЧ [NUMBER] від 04.11.2022 №327 та зважаючи, що строк Контракту закінчився, відповідач надіслав на адресу відповідача лист про необхідність одержати трудову книжку у зв`язку із звільненням позивача 07.03.2023 на підставі рішення річних Загальних зборів акціонерів, протокол №30 від 07.12.2012. Вказаний лист містив пропозицію про надання письмової згоди на направлення трудової книжки поштою, однак позивач не з`явився для отримання трудової книжки та не надав відповідної письмової згоди на її направлення. При цьому, відповідач перерахував відповідачу 08.03.2023 та 18.04.2023 грошові кошти у рахунок компенсації позивачу за невикористані дні відпустки. Щодо вимоги про стягнення квартальних премій, то у відзиві зазначено, зокрема, що позивач в останній робочий день Трудового контракту не працював та жодних вимог про розрахунок при звільненнівідповідачу не надсилав. Водночас, на думку сторони відповідача, аналіз п. 3.2. Трудового договору не викликає сумнів щодо тлумачення змісту цього пункту договору, у якому чітко і зрозуміло прописано, що «керівникові можуть виплачуватися» премії, відтак, передбачає право ПрАТ «НВО «КЗА», а не обов`язок виплачувати премію позивачу, відповідач вважає, що за своєю правовою природою преміальні виплати є заохочувальними, не є обов`язковими виплатами та є виключно правом роботодавця, а не його обов`язком. І, враховуючи положення ст. ст. 94, 97 КЗпП України, ст. 2 Закону України «Про оплату працю», в яких визначено, що премія не є складовою частиною основної заробітної плати та її нарахування, виплата конкретному працівнику, повноваження позбавляти конкретного працівника премій повністю або частково здійснюється власником підприємства без погодження з профспілковими організаціями, тому відповідач стверджує про відсутність з боку роботодавця порушеного трудового права позивача. При цьому, сторона відповідача окремо зауважує, що безпідставне нез`явлення до роботодавця за отриманням трудової книжки із відповідним записом про звільнення або не надання згоди роботодавцю на її надсилання поштою викликано виключно власною бездіяльністю позивача, тим самим сам позивач через власну свідому недобросовісну поведінку штучно створює підставу для звернення з цим позовом. Також відповідач вважає, що позивачем пропущені строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України. 13.06.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, зокрема, що всупереч вимогам ст.ст. 47, 115, 116 КЗпП України, відповідач не провів остаточний розрахунок з позивачем за виконану ним роботу. Щодо посилання відповідача у відзиві, що позивачем пропущений строк звернення до суду, позивач вказав, що строки звернення до суду з даним позов не пропущені оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, а саме виплат премій на закінчення контракту 19.08.2022, то діяла редакція ч.2 ст.233 КЗпП України яка не обмежувала строк звернення до суду із такими позовними вимогами, крім того, станом на день звернення до суду із вказаним позовом діяли положення про те, що строки, визначенні ст. 233 цього кодексу продовжуються на строк дії карантину. 19.06.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в якому висловлена незгода з позовом та зазначено, серед іншого, що премія не є складовою основної або додаткової заробітної плати, а відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити із наведених в ньому підстав. Представники відповідача проти позову заперечували та просили в його задоволенні відмовити повністю. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час прийняття позивача на посаду) визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути:1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Так, судом встановлено, що 20.08.2021 між Державним концерном «Укроборонпром» та [PERSON] був укладений контракт № 15К/21 з Головою правління ПрАТ «НВО «КЗА» (далі - Контракт). Умовами п. 1.1. Контракту передбачено, що керівник зобов`язується безпосередньо і через сформований апарат здійснювати поточне управління (керівництво) ПрАТ «НВО «КЗА», забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження майна товариства та державного майна, що не ввійшло до статуту капіталу, а товариство, його органи зобов`язуються створювати належні умови для роботи керівника. Відповідно до п. 7.1. цей Контракт діє: з 19 серпня 2021 року по 19 серпня 2022 року включно. Таким чином, позивач був призначений на посаду на певний строк, а саме до 19.08.2022. При цьому, судом враховані висновки, викладені в Постанові Верховного Суду від 06.04.2023 року N 686/27679/21, зокрема, що припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України». 15.03.2022 за підписом Т.в.о. Голови Правління ПрАТ «НВО «КЗА» був виданий наказ (з особового складу) «Про увільнення [PERSON] від роботи у зв`язку із виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони». Відповідно до зазначеного наказу,

Outcome: approved