Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

09.05.2023 року представник позивача [PERSON] - Скрицька Н.А. звернулась до суду з позовом, уточнивши 13.06.2023 року заявлені позовні вимоги про зняття арешту з нерухомого майна, до відповідачів Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ГУ ДПС в Чернівецькій області, відповідно до змісту яких представник позивача вказує, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), зроблено актовий запис №1492. Зазначає, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є матір`ю померлого [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження [PERSON] . Вказує, що згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ «Чернівецький олійно-жировий комбінат» від 08 червня 1999 року, - квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Стверджує, що 22 грудня 2022 року, позивачка [PERSON] , звернулася до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її сина, оскільки вона є його єдиною спадкоємицею. Вказує, що 22 грудня 2022 року нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Бойко Г.Г. зареєстровано спадкову справу за №70074542 у спадковому реєстрі, спадкодавцем в якій є [PERSON] . Стверджує, що згодом позивачка [PERSON] звернулась до нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори Бойко Г.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак вказаним нотаріусом було відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва про право на спадщину, оскільки згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме з актуальної інформації зі спеціального розділу останній стало відомо про існування запису про обтяження майна №201072 від 16.09.2011 року. Зазначає, що вищезазначене обтяження було накладено Постановою Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Чернівецькій області про арешт майна боржника від 16.09.2011 року, у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого листа №2a-3597/10/2470 від 27.07.2011 року, що виданий Чернівецьким окружним адміністративним судом (виконавче провадження №28729071). Вказує, що позивачка зверталась до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою щодо зняття арешту вищезазначеного майна, однак їй було відмовлено у знятті арешту. А тому, представник позивача вважає, що в позасудовому порядку зняти арешт з майна боржника не являється можливим. На основі викладеного, просить суд, зняти арешт з всього нерухомого майна [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а саме: належної йому на праві спільної сумісної власності квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер запису про обтяження № 201072 від 16.09.2011, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 28729071, виданого 16.09.2011 року Відділом примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Чернівецькій області). Ухвалою судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.05.2023 року позовну заяву [PERSON] до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ГУ ДПС в Чернівецькій області про зняття арешту з нерухомого майна - було передано на розгляд Шевченківському районному суду м. Чернівці. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.06.2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі за позовом [PERSON] , представником якої виступає адвокат Скрицька Н.А., до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ГУ ДПС в Чернівецькій області про зняття арешту з нерухомого майна та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.08.2023 року клопотання представника позивача [PERSON] - Скрицької Н.А. - було задоволено; вирішено судове засідання по зазначеній цивільній справі провести в режимі відеоконференції в приміщенні Шевченківського районного суду м. Чернівці, з представником позивача Скрицькою Н.А. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.08.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] , представником якої виступає адвокат Скрицька Н.А., до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ГУ ДПС в Чернівецькій області про зняття арешту з нерухомого майна та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті на 29 серпня 2023 року. Представник позивача [PERSON] - Скрицька Н.А. в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] після смерті її сина [PERSON] являється його єдиною спадкоємицею. Зазначила, що 03.09.2011 року було відкрито виконавче провадження відносно боржника [PERSON] , де стягувачем виступає ДПІ в м. Чернівці та накладено арешт на нерухоме майно останнього. Вказала, що виконавче провадження в подальшому було знищено. Вважала, що склад відповідачів є обґрунтованим та належним. Після роз`яснення головуючим, відмовилась від заявлення клопотання про заміну відповідача чи притягнення до участі у справі інших співвідповідачів. Ствердила, що згідно вимог закону лише суд може скасувати вищезазначений арешт майна. На основі викладеного, просила суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Представник відповідача ГУ ДПС в Чернівецькій області - Чумак Т.В. в судовому засіданні вказала, що ГУ ДПС в Чернівецькій області не являється належним відповідачем у вищезазначених правовідносинах, що виникли між ДПІ в м. Чернівці (згодом ГУ ДФС в Чернівецькій області) та позивачкою [PERSON] . Зазначила, що ГУ ДФС у Чернівецькій області перебуває наразі в процесі ліквідації. А також, вказала, що немає доказів виконання [PERSON] зобов`язання (сплати штрафних санкцій), а тому й немає підстав для зняття арешту з нерухомого майна, що належало останньому. Також, згідно спрямованого до суду відзиву на позовну заяву представник відповідача вказує, що Державна податкова служба України та Державна митна служба України є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби України у відповідних сферах діяльності. Разом з тим, вказує, що діяльність підрозділів податкової міліції, що була в складі Державної фіскальної служби України не входить до сфери діяльності, в яких Державна податкова служба України є правонаступником Державної фіскальної служби України. Стверджує, що територіальні органи Державної фіскальної служби України, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби України. Вказує, що Державна податкова служба України не являється правонаступником Державної фіскальної служби України у сфері правоохоронної діяльності, а тому, на її думку, Головне управління ДПС у Чернівецькій області є неналежним відповідачем по даній справі. На основі викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Представник відповідача - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Семенов М.В. в судовому засіданні вказав, що Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області не має відповідних повноважень щодо зняття арешту з нерухомого майна, оскільки виконавче провадження, в якому було накладено спірний арешт - завершено, а повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою зняття арешту. А також, будь-які докази виконання рішення суду також відсутні. Вказані обставини також зазначені в поданому до суду представником відповідача відзиву на позов. Крім цього, згідно поданого до суду представником відповідача клопотання, що по своїй суті являється письмовим поясненням, останній вказує, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. А тому, вважає, що Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції являється неналежним відповідачем по справі. На основі викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно оцінивши всі докази по справі, вислухавши пояснення сторін по справі, суд вважає, що в позові [PERSON] до відповідачів Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ГУ ДПС в Чернівецькій області про зняття арешту з нерухомого майна - слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про право власності на житло, видане ВАТ «Чернівецький олійно-жировий комбінат» від 08 червня 1999 року, - квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.13-14, 56-57). Відповідно до Витягу з реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.02.2013 року (а.с.15-16, 58-59), а також Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.18-20, 61-62), квартира під [ADDRESS] , загальною площею 49,2 кв.м., - перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] . При цьому, зі змісту зазначеної Інформації з Державного реєстру вбачається, що вищезазначене майно обтяжене арештом. Вказане підтверджується також Витягом з реєстру прав на нерухоме майно Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації №36544972 від 04.12.2012 року (а.с.17, 60). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.06.2022 року (а.с.9, 52), - [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.08.1985 року (а.с.10, 53), - [PERSON] являється матір`ю [PERSON] , [INFO] . 22 грудня 2022 року державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Бойко Г.Г. було зареєстровано спадкову справу №437/2022, де спадкодавцем виступає [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.12.2022 року (а.с.12, 55), а також Довідкою про надання інформації щодо складу спадкоємців №257 від 05.05.1023 року (а.с.11, 54). Так, згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена статтями 1258, 1261-1255 ЦК України. У силу положень ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. При цьому, якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що наявність арешту на майно спадкодавця [PERSON] дійсно перешкоджає позивачці [PERSON] , як спадкоємцю першої черги за законом, оформити спадщину на майно, яке остання успадкувала в порядку ст. 1268 ЦК України , а саме після смерті свого сина [PERSON] . Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (у редакції закону, чинній на час накладення арешту), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Судом встановлено, що постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.02.2011 року (справа №2-а-3597/10/2470) позов Державної податкової інспекції в м. Чернівці до приватного підприємця [PERSON] про застосування санкції, пов`язаної зі забороною організації і проведення азартних ігор - було задоволено; застосовано санкцію у розмірі 7256000,00 гривень до приватного підприємця [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) й стягнуто прибуток (дохід) від проведення азартних ігор у сумі 6610,0 гривень до державного бюджету та конфіскувано в дохід держави 10 гральних автоматів, які знаходяться на зберіганні в УПМ ДПА в Чернівецькій області (а.с.68-71). У зв`язку з примусовим виконанням вищезазначеної постанови, Чернівецьким окружним адміністративним судом 27.07.2011 року було видано виконавчий лист №2-а-3597/10/2470. 03.09.2011 року Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління Міністерства юстиції Мінтенком Р.Г. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (№28729071) щодо примусового виконання виконавчого листа №2-а-3597/10/2470, виданого 27.07.2011 року Чернівецьким окружним адміністративним судом, про застосування санкцій у розмірі 7256000,00 гривень до приватного підприємця [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) й стягнуто прибуток (дохід) від проведення азартних ігор у сумі 6610,0 гривень до державного бюджету та конфіскувано в дохід держави 10 гральних автоматів, які знаходяться на зберіганні в УПМ ДПА в Чернівецькій області, де стягувачем виступає Державна податкова інспекція в м. Чернівці (держава), а боржником - [PERSON] (а.с.72-73). 16.09.2023 року Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління Міністерства юстиції Мінтенком Р.Г. було винесено постанову про арешт майна боржника, якою останнім було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] (а.с.74-75). Відповідно до листа Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в Чернівецькій області №59886/02-22 від 15.08.2022 року, вбачається, що наразі виконавчий документ (виконавчий лист №2-а-3597/10/2470) на виконання повторно не надходив та на виконанні не перебуває. При цьому, повернення виконавчого документу стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника. Виконавче провадження №28729071 після 3-х річного зберігання у архіві було знищено (а.с.63-67). Водночас, згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За правилами ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для знання арешту з майна є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що представник позивача [PERSON] - [PERSON] у встановлений законом порядку в порядку цивільного судочинства звернулась до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна померлого [PERSON] . Разом з тим, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відтак, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Зазначений висновок висвітлений у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі № 686/23977/18 (провадження № 61-17715св19). Проаналізувавши викладене, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що представник позивачки хоч і в передбачений законом спосіб звернулась до суду з позовом про зняття арешту, однак остання невірно визначила суб`єктний склад спору, а саме вказала неналежних відповідачів. Так, належним відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Вказана правова позиція висвітлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, не може вважатись належним відповідачем у даній цивільній справі, оскільки останні, на думку суду, не повинні відповідати за пред`явленим позовом про зняття арешту, а можуть лише бути залучені в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. При цьому, суд вважає, що Головне управління ДПС в Чернівецькій області, також не являється належним відповідачем у даній цивільній справі, виходячи з наступного. Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. При цьому, ДФС України продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 682-р «Питання Державної податкової служби» Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби України, що припиняється, а саме: з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому, виконавчий лист у зазначеній адміністративній справі було видано на виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.02.2011 року, яким з приватного підприємця [PERSON] стягнуто на користь позивача ДПІ в м. Чернівці штрафні санкції, пов`язані зі забороною організації і проведення азартних ігор, а саме у розмірі 7256000,00 гривень, стягнуто прибуток (дохід) від проведення азартних ігор у сумі 6610,0 гривень та конфісковано в дохід держави 10 гральних автоматів. Отже, спір у зазначеній справі виник у правовідносинах пов`язаних з правоохоронною діяльністю ДФС у Чернівецькій області. Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які випливають з постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.02.2011 року, не стосуються публічно-владних функцій у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску чи інших функцій, що були передані ДПС України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №682-р. Також, слід зазначити, що правонаступництво ДПС у Чернівецькій області в даних спірних правовідносинах могло б мати місце лише у випадку фактичного вибуття ДФС у Чернівецькій області внаслідок його припинення. Так, відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. До аналогічних висновків прийшов Верховний суд у постанові від 11 лютого 2021 року в справі №826/9815/18 (провадження №К/9901/26123/20). При цьому, згідно з відомостями з відкритих реєстрів, - ДФС у Чернівецькій області перебуває в процесі припинення. Враховуючи вищевстановлені судом обставини справи, а саме те що від ДФС у Чернівецькій області до ДПС у Чернівецькій області перейшли лише публічно-владні функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску, а також те, що в реєстрах відсутній запис про остаточне припинення ДФС у Чернівецькій області як юридичної особи, суд приходить до висновку, що в даному випадку (на даний час) ДПС у Чернівецькій області не являється правонаступником ДФС у Чернівецькій області у зазначених правовідносинах. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що належним відповідачем у даній цивільній справі є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, тобто Державна фіскальна служба у Чернівецькій області, структурним підрозділом якої виступає Державна податкова інспекція міста Чернівці. А тому, суд вважає, що в даному випадку ДПС у Чернівецькій області також являється неналежним відповідачем по справі. При цьому, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Зазначений висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). За наведених обставин, суд приходить до висновку, що в позові [PERSON] , представником якої виступає адвокат Скрицька Н.А., до відповідачів: Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ГУ ДПС в Чернівецькій області про зняття арешту з нерухомого майна - слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed