Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

В листопаді 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між позивачем та відповідачем 24 вересня 2013 року був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу у сторін народився спільний син - [PERSON] , [INFO] народився. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.09.2022 шлюб між позивачем та відповідачем, розірвано та визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] з матір?ю [PERSON] . Позивачка зазначає, що їх син [PERSON] народився з родовими травмами, з народження має діагноз «Наслідки натальної травми шийного відділу хребта, тотальна верхня правостороння плегія, синдром Горнера». Наявна в тому числі травма руки потягла за собою вартісне оперативне втручання в Турецькій клініці в 2014 році. Чергова хірургічна операція для [PERSON] була запланована в Туреччині на кінець лютого 2022 року, але була відкладена по причині воєнних дій в Україні. Вказує, що дитина має обмежений рух руки і потребує особливого догляду, який позивач повністю забезпечує самостійно. Крім того, у зв?язку з особливими потребами сина і його неможливістю відвідувати звичайну школу, позивач повністю забезпечує загальну освіту дитини у приватній школі та навчання іноземним мовам. У вихованні та догляді за дитиною допомагають батьки позивача, які проживають в одному будинку з позивачем. Позивачка вказує, що середній розмір витрат на потреби їхньої дитини складає близько 50000 грн. щомісяця - витрати на харчування, одяг, медичні та реабілітаційні витрати, транспортні витрати на поїздки до викладачів іноземних мов, створення комфортних умов для домашнього навчання дитини, на забезпечення інших звичайних повсякденних потреб. Водночас відповідач фактично не приймає участі у фінансуванні будь-яких витрат на дитину, жодних витрат не несе, пропозиції його фінансової участі зводились до незначних сум, за останні півроку відповідач перевів позивачу близько 2000 (двох тисяч) грн. Як становлено рішенням суду в іншій справі (про розірвання шлюбу), відповідач працює фахівцем з публічних закупівель у ТОВ «СЕРВІС ПРОФ ПЛЮС», його дохід за останні шість місяців складає 14016 гривень 00 копійок, а також працює у ТОВ «ФН «Персонал» та його дохід за останні шість місяців складає 18853 гривні 00 копійок. отже, загальний дохід відповідача за 6 місяців складає 32869 грн, що становить 5478,17 грн на місяць, що є очевидно нестабільним і недостатнім доходом навіть для забезпечення життєдіяльності самого відповідача. Вказаної суми недостатньо навіть для заправки і обслуговування автомобіля KIA SORENTO, який придбаний у шлюбі, зареєстрований на відповідача і знаходиться в його користуванні. Позивач зазначає,що відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має транспортний засіб вартістю близько 40000 (сорока тисяч) доларів США на момент його придбання, його стан здоров?я дозволяє працювати та отримувати доходи, а тому вважаю він може сплачувати аліменти в розмірі 25000 (двадцять п?ять тисяч) гривень щомісяця. Їй відомо, що витрати відповідача на власні потреби становлять більш як 75000 гри щомісяця, отже, існують підстави вважати, що відповідач має достатній дохід для сплати аліментів, крім очевидно формальної заробітної плати. Слід зазначити, що при судовому розгляді справи про розірвання шлюбу було встановлено, що місце проживання відповідача зареєстроване в Донецькій області, але відповідач там постійно не проживає. Останнє відоме на цей час місце проживання відповідача - за адресою реєстрації позивача; поточне місце проживання відповідача невідоме. Ухвалою суду від 21.11.2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 19.01.2023 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів у відповідача та двох банківських установ. 26.12.2022 року до суду надійшов відзив на позов відповідача, у якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити, оскільки він разом з позивачем несе витрати на утримання сина. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Базюкевич Є.В. позов підтримали з підстав, викладених в ньому, просили його задовольнити. Відповідач та представник відповідача адвокат Горбунова А.О. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, просили задовольнити в розмірі частини його доходів. Відповідач зазначив, що сплачує аліменти останні пів року в розмірі 3000грн. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, суд встановив таке. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ч.1, ч.2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно з п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ст. 18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Дитина фактично проживає з матір`ю в [ADDRESS] (а.с.15). З наданих позивачем медичних довідок встановлено, що дитина з народження має діагноз «Наслідки натальної травми шийного відділу хребта, тотальна верхня правостороння плегія, синдром Горнера, перебуває на диспансерному обліку у лікаря невролога. (а.с.9-13) Відповідач офіційно не працевлаштований, 18.11.2022 року звільнений за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки та копіє наказу №149/К від 18.11.2022 року. (а.с.43,44) Як вбачається з довідок ТОВ «СЕРВІС ПРОФ ПЛЮС» дохід відповідача за період грудень 2021 року - травень 2022 року складає 15177,46 гривень 00 копійок, ТОВ «ФН «Персонал» за період грудень 2021 року - травень 2022 року складає 11282,88 гривень 00 копійок.(а.с. 45,47) Відповідно до довідки АТ «УКРСИББАНК» від 13.02.2023 року, [PERSON] мав рахунок в банку,який закритий 25.03.2021 року. Рух коштів за період з 01.01.2021 по 01.11.2022 відсутній. (а.с.103) Згідно до довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON] має відкритий рахунок від 21.08.2009 року, сума депозиту складає 0.00 грн.(а.с.101) Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши надані позивачем на підтвердження заявленого нею розміру аліментів докази, суд приходить до висновку, що вони не обґрунтовані, наявність у відповідача автомобіля KIA SORENTO, ніяким чином не підтверджує його дохід, посилання позивачки, на те, що витрати відповідача на власні потреби становлять більш як 75000 гри щомісяця, також нічим не підтвердженні. Позивачем взагалі не обґрунтовано і не надано належних доказів на підтвердження необхідності щомісячних витрат, які за підрахунком позивача становлять 50000,00 грн. Посилання [PERSON] на перебування дитини на диспансерному обліку у нефролога судом приймається до уваги, але разом з цим, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження розміру цих витрат, як і всіх інших витрат зазначених нею. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надало належних доказів на обґрунтування заявленого нею розміру аліментів на утримання дитини щомісячно в розмірі 25000 грн. та можливості відповідача здійснювати такі виплати. Так, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який з 01 січня 2023 року становить 2873,00 грн., він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів на утримання [PERSON] , суд приймає до уваги стан здоров`я дитини, матеріальний стан відповідача, а також те, що він не має інших утриманців, а тому з урахуванням інтересів малолітньої дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст.7 Сімейного кодексу України, з урахуванням норм ст. 182 СК України, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на користь позивача на утримання сина у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто у даному випадку аліменти необхідно стягнути з 11.11.2022 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial