Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, де зазначила, що 17.08.2011 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зауважує на ухиленні відповідача від надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, за наслідком вжитих позивачем дій, направлених на отримання аліментів, будь-які суми з боку відповідача не сплачуються. Так, 05.04.2019 року Богунським районим судом м. Житомира видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.03.2019 року. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.03.2023 року відповідний наказ визнано таким, що не підлягає до виконання. Позивач звертає увагу на навмисному ухиленні відповідача від надання матеріальної допомоги, зміні місця проживання з метою перешкоджання пред`явленню вимог. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини до досягнення повноліття, в розмірі 1/4 частини доходу, починаючи з дня пред`явлення позову, а також стягнути аліменти на минулий час, а саме з 05.04.2019 року по моменту подачі позову до суду. Крім того, позивач просить вирішити питання про відшкодування судових витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, в сумі 40 000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи у відсутності відповідача, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено наступні обставини. Сторони по справі є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання свого неповнолітнього сина, не здійснює матеріальне забезпечення побутових потреб дитини. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ст. 191 СК України). Приймаючи до уваги вищенаведене нормативне врегулювання спору між учасниками, враховуючи інтереси дитини у вигляді гармонійного розвитку з урахуванням побутових та повсякденних потреб на необхідному та достатньому рівні, суд вважає необхідним задовольнити позов у повному обсязі у частині стягнення аліментів в розмірі частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2023 року - дати звернення до суду із позовом, до досягнення дитиною повноліття. При вирішені питання стягнення аліментів за минулий час суд керується наступним міркуванням. Так, застосоване у положеннях ст.191 СК України формулювання «не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати» є оціночним, встановлюється судом у кожному окремому випадку за особливостями виниклих обставин, поведінки сторін, їх взаємного відношення, прояву участі в утриманні дитини, часових проміжків з існуванням відповідних умов. Судом встановлено, що 05.04.2019 року Богунським районним судом м.Житомира видано судовий наказ про стягнення з боржника [PERSON] аліментів на користь стягувача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку. В подальшому, ухвалою суду від 02.03.2023 року судовий наказ визнано таким, що не підлягає до виконання, внаслідок помилкової видачі відповідного виконавчого документа зі стягненням аліментів на утримання однієї дитини в розмірі 1/3 частини заробітку. Обумовлені процесуальні провадження не свідчать про ухилення відповідача від сплати аліментів саме за наслідком доведених до нього вимог про стягнення аліментів. Скасування судового наказу свідчить про відсутність обов`язку. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом досліджено зміст пояснень боржника [PERSON] , наданих державному виконавцю 14.02.2023 року, згідно яких останній зазначив, що йому не відомо про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів, аліменти не сплачував внаслідок необізнаності про існування судового рішення. Також у поясненнях вказано на зобов`язання боржника погасити борг та сплачувати аліменти в подальшому. За оцінкою суду, саме час здобуття даних про заявлені вимоги щодо необхідності сплати аліментів, тобто 14.02.2023 року, є належним підтвердженням виникнення необхідних зазначених положеннями ст. 193 СК України умов. Суд стягує з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , за минулий час, а саме: з 14.02.2023 року по 28.05.2023 року включно, в розмірі частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивач надає договір про надання правничої допомоги від 07.03.2023 року, додаток до договору з визначенням розміру гонорару в сумі 40 000,00 грн. за подання позовної заяви та інших документів до позовної заяви, рахунок на оплату 40 000,00 грн. На уточнююче запитання суду позивач пояснила, що оплату роботи адвоката ще на здійснювала. Надаючи оцінку наведеним доказам, суд звертає увагу, що зазначена на виконання правничих послуг вартість робіт є завищеною з огляду на складність справи, виявляє непропорційність з врахуванням необхідного часу для захисту прав особи. З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, підлягає до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial