Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

05.07.2023 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок з всіма господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17616423 від 05.02.2008 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27646178 від 03.10.2014 року. При цьому, зокрема до спадкового майна, яке позивачкою може бути успадковано, належить також земельна ділянка площею 0,0560 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташована також по [ADDRESS] . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо вище зазначеної земельної ділянки, позивачці нотаріусом було відмовлено, оскільки спадкодавці за життя не набули права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку. Так, [PERSON] за життя належав зазначений вище житловий будинок з всіма господарськими та побутовими спорудами, розташований по [ADDRESS] . Даний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку площею 0,0560 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК № 018945, виданого на підставі рішення виконкому № 182 від 03.07.1996 року Первомайської міської Ради народних депутатів 13.05.1997 року. [INFO] [PERSON] помер, про що відділом реєстрації актів громадянського стану м. Первомайська Миколаївської області в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено запис за № 1129 від 21.12.1999 року. Після його смерті зазначене домоволодіння було успадковано [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області від 23 січня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-44. Разом з тим право власності на земельну ділянку для обслуговування даного житлового будинку жоден із спадкоємців належним чином не оформив. Таким чином право власності на дану земельну ділянку фактично залишилося за покійним [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. У зв`язку з цим належне їй за життя право власності на 1/2 частки зазначеного житлового будинку перейшло позивачці, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої первомайського державної нотаріальної контори Миколаївської області Селявіною С.В. 11.12.2007 року, зареєстрованого за № 3-1694 В подальшому [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті належне йому за життя право власності на 1/2 частки житлового будинку також успадкувала позивачка, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої первомайського державної нотаріальної контори Миколаївської області Білецькою О.М. 03.10.2014 року, зареєстрованого за № 2-126. Таким чином на сьогоднішній день [PERSON] являється єдиним власником зазначеного житлового будинку, однак право власності на земельну ділянку, яка знаходиться під даним житловим будинком та господарськими спорудами оформити на власне ім`я не може з незалежних від неї причин. Таким чином вважає, що оскільки спадкодавцеві за життя належало право на земельну ділянку, але він в повному обсязі не набув права власності в силу закону, при цьому ніким це його право не оспорюється, тому його право переходить до спадкоємця, позивачці, яка фактично прийняла спадщину - житловий будинок із господарчими спорудами та земельну ділянку, володіє і користується нею правомірно. В зв`язку з вище викладеним, позивачка просить визнати в судовому порядку за нею право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,0560 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , переданої для обслуговування житлового будинку, без зміни цільового призначення у зв`язку з переходом до неї права власності на житловий будинок. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання надав заяву про визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої первомайського державної нотаріальної контори Миколаївської області Селявіною С.В. 11.12.2007 року, зареєстрованого за № 3-1694 та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої первомайського державної нотаріальної контори Миколаївської області Білецькою О.М. 03.10.2014 року, зареєстрованого за № 2-126. Однак, право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,0560 га, що розташована за вказаною адресою, зареєстроване за [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК № 018945, виданого на підставі рішення виконкому № 182 від 03.07.1996 року Первомайської міської Ради народних депутатів 13.05.1997 року, який помер [INFO] . Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України, ухваленій у справі за № 6-2цс15 від 11.02.2015 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved