Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

29 листопада 2022 року орган опіки та піклування - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району в особі голови Олександра Пшеничного, звернувся до суду з позовом, в якому просить: - прийняти рішення про відібрання у [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав; - стягнути з у [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку щомісяця, з індексацією, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 06 грудня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання. 21 лютого 2023 року представник позивача [PERSON] подала клопотання про долучення доказів, витребування доказів і заяву про виклик свідка [PERSON] . Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року клопотання представника позивача задоволено, витребувано від Головного управління ДПС у Запорізькій області інформацію про доходи [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) за періоди з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року і з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року включно. Витребувана інформація надана суду 14 березня 2023 року. Ухвалою суду від 20 березня 2023 року у справі закрите підготовче провадження, призначено до судового розгляду по суті та встановлено наступний порядок з`ясування обставин справи та порядок дослідження доказів, а саме: допитати свідків зі сторони позивача: [PERSON] , після чого дослідити письмові докази. 31 травня 2023 року представник позивача [PERSON] подала клопотання про долучення доказів на підтвердження умов проживання відповідачки [PERSON] 16 червня 2023 року представник позивача [PERSON] подала клопотання про поновлення строку на подання доказів. Ухвалою суду від 03 липня 2023 року клопотання представника позивача [PERSON] про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів задоволено. Долучено до матеріалів справи письмові докази, подані 31 травня 2023 року. Відповідачка [PERSON] отримала копію позовної заяви з додатками і ухвалу про відкриття провадження 28 лютого 2023 року, проте відзив, письмові заперечення проти позову чи пояснення суду не надала. Також [PERSON] прийняла участь в судовому засідання 16 травня 2023 року, де заявила клопотання про відкладення розгляду, оскільки бажає надати суду докази і заявити про виклик свідка. Таке клопотання було задоволено судом. Після цього відповідачка [PERSON] самоусунулась від розгляду справи, до суду повторно не з`явилась, жодних пояснень, заяв чи клопотань не надала. Відповідно до вимог ч.8 ст. 178, ст. 279, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів в порядку заочного провадження В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягала на задоволенні позову, посилаючись на невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює начальником відділу соціальної роботи по Хортицькому району Запорізького міського центру соціальних служб. В 2020 році до них надійшла інформація, що малолітню дитину знайдено і поміщено в лікарню. Мати дитини [PERSON] тоді казала, що дитина втекла, і бажає її повернути. З того часу вони працювали з тією родиною. Тоді [PERSON] жила по [ADDRESS] , де орендувала кімнату в гуртожитку, але оренду не продовжили через її сварки з сусідами. В 2022 році дитина [PERSON] знову потрапив до лікарні. Було обстежено умови проживання [PERSON] по [ADDRESS] , які були незадовільні - в квартирі були відсутні вікна, меблі, газопостачання і світло. Умови для проживання були непридатні. З [PERSON] неодноразово проводились профілактичні бесіди, в тому числі на засіданнях комісії, щодо створення належних умов для проживання дитини і працевлаштування, але жодного результату досягнуто не було. Заслухавши пояснення сторони позивача, свідка, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №149 (а.с.13), [INFO] народився [PERSON] , батьками якої є [PERSON] і [PERSON] . Відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с.11зв.). Наказом начальника служби (управління) у справах дітей ЗМР №651 від 11.08.2020 року (а.с.11) [PERSON] взято на облік як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах (проживання у сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини). 13 червня 2022 року поліцією було знайдено дитину [PERSON] , за поясненням якого, батько вигнав його з дому (а.с.18). З 13 червня 2022 року по 29 вересня 2022 року [PERSON] перебував у «Запорізькому обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР на повному державному забезпеченні, а з 29 вересня 2022 року дитина евакуйована до Львівської області у соціально-реабілітаційний центр опіки дітей «Дитячі стежинки» (а.с.17, 21). Мати дитину - [PERSON] неодноразово запрошували на засідання комісії з питань захисту прав дитини (а.с.19, 20, 20зв.), роз`яснювались батьківські обов`язки згідно діючого законодавства (а.с.16). [PERSON] надавала пояснення, і зобов`язувалась поліпшити умови проживання дитини, працевлаштуватись (а.с.14, 15, 15зв., 88). Дошкільний заклад освіти [PERSON] , проживаючи з матір`ю, відвідував 17 днів (а.с.23). З 2020 року [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у психіатра, проте мати рекомендації лікаря не виконувала, на огляди дитину не приводила (а.с.22), щеплення і вакцинації дитині не проводились (а.с.22зв.). Обстеження умов проживання [PERSON] 17 червня 2022 року (а.с.24), 04 жовтня 2022 року (а.с.25), свідчать, що умови для проживання дитини непридатні (а.с.32-36), комунальні платежі нею не здійснюються (а.с.55-57зв., 89). Місце працевлаштування [PERSON] мала лише в лютому-квітні 2021 року, працюючи в ТОВ «АТБ-Маркет», після чого не мала офіційного працевлаштування і доходу (а.с.69). Згідно висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №21.01/03-23/683 від 28 листопада 2022 року, відповідно до протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 10.11.2022 року №15, орган опіки і піклування дійшов висновку про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] у [PERSON] без позбавлення батьківських прав (а.с.7-10). Згідно з ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30березня 2007 року №3, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пунктом 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 встановлено що, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Цією ж постановою визначено, що про відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує органи прокуратури за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав, про відібрання дитини в матері, батька без позбавлення батьківських прав. Відповідно ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.1 ст. 170 СК України закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 СК України, а саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. А також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З урахуванням викладених обставин, в тому числі пояснень свідка [PERSON] , та самоусунення відповідачки від розгляду справи, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідність відібрання у відповідачки дитини - малолітнього [PERSON] , що наразі, буде відповідати його інтересам, адже [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. За таких обставин, з метою захисту інтересів дітей та подальшого забезпечення належних умов виховання та всебічного розвитку, суд вважає доцільним позов задовольнити. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За положеннями ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У відповідності до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про стягнення аліментів також підлягають задоволенню. Оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, він згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки, в актуальному на час подання позову розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved