Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Головацький В.Ф. звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Підгороднянська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області про визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 03.08.2007 за нею зареєстровано право власності на частку домоволодіння, що в [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності виданого Почапинською сільською радою 03.08.2007 [NUMBER] та Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15.03.2007 № 2-1332/07. На початку 2023 року вона від сусідів дізналася про те, що відповідач [PERSON] заперечує її право на користування присадибною земельною ділянкою, оскільки земельна ділянка під житловим будинком повністю належить йому. Так, 13.02.2023 нею одержано відповідь від Почаписької сільської ради на адвокатський запит, із змісту якої вбачається, що присадибна земельна ділянка що в [ADDRESS] обліковується за [PERSON] після смерті у 2011 році [PERSON] , якій земельна ділянка належала на праві приватної власності згідно Державного акту серії ЯД № 190084. Таким чином, зі змісту отриманих нею документів вбачається, що відповідачем [PERSON] успадковано цілу земельну ділянку площею 0.22 га, яка належала попередньому власнику [PERSON] . Разом з тим, приватизація спірної земельної ділянки тільки на ім`я відповідача [PERSON] створює для неї перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю часткою житлового будинку, порушує її цивільні права та законні інтереси, оскільки в силу імперативних положень Земельного кодексу України сторони повинні бути співвласниками земельної ділянки, а розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, тобто між ними існує спір щодо суб`єктів права власності на земельну ділянку. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд визнати за нею право спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,2204 га, кадастровий номер 6125287000:02:001:0159, що в [ADDRESS] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.04.2023 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 27.07.2023 постановленою в судовому засідання без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Головацький В.Ф. не з`явились, однак адвокат Головацький В.Ф., подав суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника , позов підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив з приводу позову та зазначив, що він успадкував спірну земельну ділянку від матері, а відтак заперечує, щодо визнання за позивачем права спільної сумісної власності на дану земельну ділянку. Також зазначив, що у 2010 році позивач [PERSON] та його матір [PERSON] здійснили реальний поділ житлового будинку за адресою: [ADDRESS] і як встановлено рішенням суду, спірна земельна ділянка належить на праві власності лише [PERSON] , відтак позивачу було відомо, про те, що спірна земельна ділянка в цілому перебуває у власності його матері [PERSON] . Представник третьої особи Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. При вирішенні спору покладається на думку суду. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з огляду на наступне: Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2007 у справі № 2-1332/07, позов [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно 1/6 частину будинковолодіння [ADDRESS] . Зустрічний позов [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно 1/6 частину будинковолодіння [ADDRESS] . 03.08.2007 Почапинською сільською радою видано [PERSON] свідоцтво про право власності серії [NUMBER] , на 1/3 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 77,7 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15462962 від 03.08.2007 виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Також 06.08.2007 Почапинською сільською радою видано [PERSON] свідоцтво про право власності серії [NUMBER] , на 1/3 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 77,7 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №190084 виданого Почапинською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 24.05.2007, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю №010764401840, [PERSON] , яка проживає у с. Почапинці Тернопільського району, на підставі рішення Почапинської сільської ради № 73 від 23.04.1994 є власником земельної ділянки площею 0,22 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6125287000:02:001:0159. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.02.2010 у справі №2-91/10, визнано за [PERSON] право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та реально становить: Літ. «а» - прибудова (коридор І -1) площею 7,0 кв. м. вартістю 5006 грн; 1-2 - коридор площею 4,8 кв. м. вартістю 3631 грн; 1-3 - житлова кімната площею 14,7 кв. м. вартістю 11424 грн; Літ. «Пд» - підвал (підвал І) площею 4,4 кв. м. вартістю 1514 грн; Літ. «Б» - літня кухня вартістю 12324 грн; Літ. «Д» - сарай вартістю 16037 грн; ч. споруд спільн. корист. вартістю 6157 грн всього на суму 56093 грн. Визнано за [PERSON] право власності на частину житлового будинку надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та реально становить: 1-4 - коридор площею 6,5 кв. м. вартістю 4917 грн; 1-6 - житлова кімната площею 16,0 кв. м. вартістю 12408 грн; 1-7 - житлова кімната площею 9,9 кв. м. вартістю 15357 грн; Літ. «аl» - веранда (веранда 1-5) плоше 4.4 кв. м. вартістю 3763 грн; Сходи вартістю 256 грн; Літ. «Пг» - погріб під літ. кухнею вартістю 7485 грн; Літ. «В» - сарай вартістю 2826 грн; Літ. «Г» - вбиральня вартістю 1911 грн; ч. споруд спільн. корист. вартістю 6157 грн, всього на суму 55080 грн. Зобов?язано [PERSON] закрити вхід із приміщення 1-3 в 1-4. 19.05.2006 секретарем Почапинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Мудрою Г.С. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №22 заповіт, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, з чого б воно не складалось і де б не знаходилось і все те, на що вона за законом матиме право заповідає [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] в с Почапинці Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Почапинською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 25.10.2011. Як слідує із копії спадкової справи №30/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON] наданої на запит суду, [PERSON] 24.01.2012 подав до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву №77, у якій вказав, що приймає спадщину після смерті матері [PERSON] , яка залишила на його ім`я заповіт, посвідчений Почапинською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 19.05.2006 по реєстру за № 22. 08.08.2012 [PERSON] звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою № 1081, у якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом з поміж іншого і на частини житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,22 га, яка розташована на території [ADDRESS] . Державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. 09.08.2012 видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1-1474 на частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , який належав померлій [PERSON] . Також, 09.08.2012 державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1-1477 на земельну ділянку, цільове призначення, якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,22 га, яка розташована на території с.\~Почапинці Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287000:02:001:0159, яка належала померлій [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 327998807 від 04.04.2023, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 77,7 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м. належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності по частці. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 9911666532023 від 16.02.2023, земельна ділянка кадастровий номер 6125287000:02:001:0159, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2204 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Оскільки у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку зазначено, що земельна ділянка кадастровий номер 6125287000:02:001:0159, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2204 га розташована у с. Забойки Тернопільського району Тернопільської області, натомість у інших правовстановлюючих документах розташування вказаної земельної ділянки вказано с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області, представник позивача адвокат Головацький В.Ф. звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із запитом про надання інформації щодо реального (правдивого) місцезнаходження земельної ділянки кадастровий номер 6125287000:02:001:0159. Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області № 29-19-0.211-695/2-23 від 28.02.2023, у відповідь на запит адвоката Головацького В, від 20.02.2023, Управління повідомило, що згідно інформації, наявної в Головному управлінні, а саме архівного примірника державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №190084 від 24.05.2007, та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки [PERSON] , земельна ділянка за кадастровим номером 6125287000:02:001:0159 розташована, за адресою [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 5-01 від 10.02.2023 виданою Почапинським старостинським округом Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, згідно відомостей у земельно-кадастрових книгах, присадибна земельна ділянка, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Почапинці обліковується за [PERSON] після смерті у 2011 році [PERSON] , якій земельна ділянка належала на праві приватної власності згідно Державного акту серії ЯД 190084. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1\~ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.071997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України ( тут і далі по тексту в редакції від 14.06.2007, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За змістом ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За змістом частини першої статті 86 ЗК України (тут і далі по тексту в редакції від 20.06.2007, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Частиною 4 статті 120 ЗК України визначено, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) та постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 642/3950/17 (провадження № 61-7008св19). В абз. 3 п.21\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", викладено позицію, за якою "якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої". Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , набули право спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2007. При цьому станом на момент набуття [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] права власності на вищевказаний житловий будинком, земельна ділянка кадастровий номер 6125287000:02:001:0159, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2204 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] не була ні за ким зареєстрована. Разом з тим, 24.05.2007 Почапинською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області видано [PERSON] Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №190084, згідно якого остання є власником земельної ділянки площею 0,22 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6125287000:02:001:0159 на підставі рішення Почапинської сільської ради № 73 від 23.04.1994. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,22 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6125287000:02:001:0159 успадкував за заповітом [PERSON] та в подальшому зареєстрував за собою право приватної власності на вказану земельну ділянку. Суд вважає, що у відповідності до положень 4 статті 120 ЗК України (в редакції від 20.06.2007, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), позивач [PERSON] має право на відповідну частину земельної ділянки кадастровий номер 6125287000:02:001:0159, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2204 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] пропорційно її частці у праві власності житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, правові підстави для визнання за нею права спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку кадастровий номер 6125287000:02:001:0159, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2204 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] відсутні. При цьому позивач не заявляла вимоги про визнання за нею права власності на відповідну частку спірної земельної ділянки кадастровий номер 6125287000:02:001:0159, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2204 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , яка є пропорційною її частці у праві власності житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а також не обґрунтувала, яка саме частка земельної ділянки є пропорційною її частці у праві власності житлового будинку. Також суд звертає увагу, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.02.2010 у справі №2-91/10, яким здійснено поділ житлового будинку за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] в натурі встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Почапинської сільської ради №73 від 23.04.1994 є власником земельної ділянки площею 0,22 га, розташованої по [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд про що 24.05.2007 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №190084, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі №010764401840. Таким чином, станом на момент реального поділу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , позивачу [PERSON] було відомо, що спірна земельна ділянка в цілому належить [PERSON] , проте позивач не вчиняла жодних дій з метою визначення часток [PERSON] та [PERSON] , у праві власності на спірну земельну ділянку. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У ч. ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Головацький В.Ф. до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Підгороднянська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області про визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку. Щодо розподілу судових витрат, які понесла позивач у зв`язку з розглядом цієї справи, суд зазначає таке. Так, у позовній заяві позивач [PERSON] зазначила, що орієнтована сума судових витрат складається з суми судового збору в розмірі 1073,60 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. У прохальній частині позовної заяви позивач просила стягнути з відповідача на її користь усі судові витрати. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Разом з тим до виходу суду до нарадчої кімнати позивач [PERSON] та її представник адвокат Головацький В.Ф. не подали до суду докази на підтвердження розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. При цьому посилання у позовній заяві про стягнення на користь позивача усіх судових витрат не спростовує обов`язку позивача чи її представника зробити відповідну заяву про подання доказів на підтвердження понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки саме ст. 141 ЦПК України і встановлює такий обов`язок сторони. Верховний Суд у постанові від 26.07.2023 у справі № 160/16902/20 вказав, що зазначення ж у прохальній частині позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що заяву позивача [PERSON] про розподіл понесених позивачем судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн, слід залишити без розгляду. Також, оскільки у задоволенні позову відмовлено, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed