Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного коммунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Мирноградтепломережа» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання, які на підставі особового рахунку № [NUMBER] надаються йому в централізованому порядку за адресою: [ADDRESS] , де вона значиться зареєстрованою. Незважаючи на відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язаний оплатити позивачу усі фактично спожиті комунальні послуги у повному обсязі. Проте, користуючись послугами з теплопостачання, відповідач їх вартість не сплачує, у зв`язку з чим у період з 01.01.2021 до 01.06.2023 за ним утворилася заборгованість, яка становить 25191,65 грн. Жодних звернень від відповідача до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» щодо непроведення стягнення за теплову енергію відповідно до Постанови Кабміну «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» не надходило. Посилаючись на Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Закон України «Про теплопостачання», ст.625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість, а також 3% річних в сумі 179,22 грн., інфляційні втрати в розмірі 520,98 грн. за період з 01.03.2021 до 01.02.2022, заборгованість за абонентське обслуговування в розмірі 689,29 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. та 35 грн. за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] , судовий виклик якої здійснювався у встановленому законом порядку, в судове засідання двічі не з`явилася, правом подання відзиву на позов не скористалася. Приймаючи до уваги зазначені обставини та відсутність заперечень зі сторони позивача щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе відповідно до п.п.1-3 ч.1 ст.280 ЦПК України розглянути справу в заочному судовому засіданні та ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Надавши оцінку спірним правовідносинам та дослідивши представлені позивачем докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ст.ст.67,68 Житлового Кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, і має вноситися споживачами послуг своєчасно. Відповідно до п.п.5, 10 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Обов`язок споживача здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію визначено ст.19 Закону України «Про теплопостачання». Відповідно до Правил надання послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 ріку № 1497 (із змінами та доповненнями), розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяцем, якщо договором не встановлено інших термінів. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 ріку № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. В разі, якщо письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення між споживачем та постачальником не укладався, плату за послуги теплопостачання споживач зобов`язаний внести не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Недотримання вимог сторонами призводить до порушення зобов`язань. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , куди їй в централізованому порядку постачається теплова енергія. Згідно наданих позивачем письмових розрахунків, плата за отримання послуг теплопостачання відповідачем з 01.01.2021 до 01.06.2023 не здійснювалася. Сума заборгованості за вказаний період складає 25191,65 грн (а.с.15-18). Так як відповідач не виконувала свого обов`язку зі сплати послуг з теплопостачання і будь-яких доказів їх неотримання не надала, вказана сума підлягає стягненню з неї в судовому порядку. Відсутність окремого договору між постачальником і споживачем не звільняє споживача від обов`язку сплачувати отримані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком позивача, сума 3 % річних складає 179,22 грн, а інфляційні збитки - 520,98 грн за період з 01.03.2021 до 01.02.2022. Вказані суми відповідно до приведеної вище норми закону також підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Крім заборгованості за теплову енергію, 3% річних та втрат від інфляційних процесів, позивач просить суд стягнути з відповідача і плату за абонентське обслуговування в розмірі 689,29 грн за період з 01.01.2021 до 01.06.2023. Статтею першою Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів-розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку. Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхні приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги, оскільки відповідно до ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» співвласникам, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення, здійснюються нарахування за теплову енергію, витрачену на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також функціонування внутрішньо будинкової системи опалення. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». Нарахування за абонентське обслуговування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі, виходячи із розрахунку 26 грн. 42 коп. в період з жовтня 2020 року по вересень 2021 року, з жовтня 2021 року з розрахунку 33 грн. 74 коп. для споживачів, які мешкають в будинках, обладнаних вузлами обліку теплової енергії, та 23,04 грн для споживачів, будинки яких не обладнані лічильниками обліку теплової енергії, з жовтня 2022 року з розрахунку 29 грн. 15 коп. за місяць. Так як з січня 2021 року до червня 2023 року плату за абонентське обслуговування відповідач не здійснювала, з неї на користь позивача також підлягає стягненню 689,29 грн. Оскільки судом вимоги позивача задовольняються в повному обсязі, з відповідача на користь позивача в порядку ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684,00 грн., сплачений ним при зверненні до суду. Що стосується стягнення витрат, пов`язаних з отриманням відомостей з Державного реєстру речових прав в розмірі 35 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків,спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначається положеннями статей 141-142 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Виходячи з системного тлумачення норм, що регулюють поняття судових витрат та порядок стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд не вбачає правових підстав для стягнення заявлених позивачем витрат за отримання інформації з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно. З огляду на це у стягненні витрат в розмірі 35 грн. за отримання інформації з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно позивачу слід відмовити. Остаточна сума судових витрат, яка складається з судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову до суду і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 2684,00 грн.

Outcome: approved