Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

[PERSON] у грудні 2022 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди квартири, стягнення заборгованості по орендній платі й нарахованої пені за невиконання зобов`язання, боргу за житлово-комунальні послуги та відшкодування матеріальних збитків й моральної шкоди. Позов мотивований тим, що 19.08.2022 року між нею ( [PERSON] ) та [PERSON] укладено договір найму (оренди) № 1 квартири [ADDRESS] , з теміном дії (п.5.1) з 19.08.2022 року по 19.02.2022 року, та зі сплатою орендої плати (п.4.1.) у розмірі 14 000 грн. щомісячно. У відповідності до п.1.1 такого договору вона як наймодавець передала [PERSON] в оренду вказану належну їй на праві власності квартиру загальною площею 48 кв м, з усіма невід`ємними технічними пристроями та предметами домашньої обстановки згідно Додатку № 1 до цього Договору. На підтвердження вказаного договору сторонами складно Акт приймання-передачі квартири від 19.08.2012 року, про те, що відповідачка прийнята у оренду (тимчасове користування) вказану квартиру та майно у належному для проживання стані. Вказує, що майже із самого початку договірних відносин відповідачка почала порушувати умови договору оренди, а саме: не сплачувала орендру плату й за житлово-комунальні послуги, а також нею зіпсовані речі, які знаходяться у квартирі, яка перебуває в оренді. Відповідачкою за вересень сплачено 4 500 грн. за період з 20.09 по 31.09.2022 року орендної плати, а також у жовтні 2022 року 14 000 грн., й за встановленої нею обставини пошкодження відповідачкою майна, що знаходиться у квартирі, переданої в оренду, й пропозиції позивача мирним шляхом усунути пошкодження, відповідачка почала поводити себе агресивно, вказала, що не буде сплачувати орендної плати, а для розірвання договору оренди просила сплатити їй компенсацію в сумі 27 000 грн., що вказує на неправомірність таких дій. Після сплати у жовтні 2022 року орендної плати, відповідачка припинила сплату взагалі. Наразі відповідачка не сплатила орендру плату за листопад та грудень 2022 року, що складає суму боргу 28 000 грн., а також за січень, лютий, березень, квітень 2023 року, тобто ще за 4 місяці - 56 000 грн. (14 000 х 4 = 56 000), всього - 84 000 грн. (27 000 + 56 000 = 84 000), яку просить стягнути з відповідачки на її користь. Також за період грудня 2022 року відповідачка має заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 10 342 грн. 07 коп., й за січень, лютий та березень 2023 року, всього за вказаний період 21 509 грн. 02 коп. Квартиру в оренду за вказаним договором передано відповідачці у належному для проживання стані відповідно до Акту прийому-передачі від 19.08.2022 року, проте 29.10.2022 року нею встановлено, що майно, яке знаходиться у квартирі пошкоджено, зокрема: кухонні шафи та тумба під телевізор забруднені плямами невідомого походження. Забруднююча речовина на вигляд є такою, що може не вимитись повністю (застрілий жир, фарбник, пліснява). Пошкоджень зазнали також двоє міжкімнатних дверей та дверна коробка, двері розбухли від впливу підвищеної вологості та не можуть зачинятися, й не здатні виконувати свою функцію за призначенням, коробка пошкоджена механічно, з неї вирвано видимий шматок матеріалу. Стан квартири та речей у ній за час оренди погіршився більше ніж у нормальному зносі, а деякі речі пошкоджено до втрати ними основних функцій, що суперечить умовам договору оренди, що підтверджує Звітом про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Золотий лев», яким встановлено розмір збитку, завданого наймачем квартири [ADDRESS] , станом на 29.10.2022 року в сумі 14 868 грн. 20 коп. Відповідно до п.4.3 договору оренди, наймач сплачує 14 000 грн. наймодавцеві заставної суми, що є авансом за перший місяць оренди, а відповідно до п.4.4. вказаного договору, зазначена в п.4.3 заставна (гарантійна сума) повертається наймачеві в повному обсязі за умов дотримання договору оренди, й відповідно до п.4.5, зазначена в п.4.3 заставна (гарантійна сума) не повертаєттся наймачеві в разі, якщо на таку суму завдано збитків об`єкту нерухомості, майну, техніці. Згідно положень п.п. 4.3-4.6 Договору оцінена нею сума збитків за пошкоджене відповідачкою майно й сплачена відповідачкою сума заставної 14 000 грн. має бути віднесена на завдані збитки, решта, що не покрита, відносить до боргу - 868 грн. 20 коп., яку просить стягнути з відповідачки на її користь (14 868 грн. 20 коп. - 14 000 грн. 00 коп. = 868 грн. 20 коп.). Після звільнення квартири відповідачкою у самостійнй спосіб без погодження й підписання акту-приймання передачі квартири після оренди, 20.02.2023 року вона виявила також й інші пошкодження, про що складено Акт огляджу квартири, а саме: розламано дверне полотно й дверний короб до ванної кімнати, зламано плінтуси у всіх кімнатах у кільності 11 штук, пошкоджено дверне полотну у кімнату, розтито скло дверного полотна у кімнату, пошкоджено дверне полотно у кімнату, розірвано матрас 100х200 з обох сторін, сліди від ударів на холодильнику, розбитий склопакет на вікні у кімнаті, розбите підвіконня у кімнаті, розламана полиці у шафі в кіманті, пошкоджена пральна машина (виломано регулятор керування), пошкоджено диван (плями), пошкоджено скло на столі кухні, наявні потертості корпусу кухонного столу, пошкоджено короб дверей, є написи маркерм, по всьому приміщенню пошкоджені шпалери, на вхідних дверях пошкоджено дверне полотно, відсутня захисна накладка замочного отвору, що підтверджує Звітом про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Золотий лев», яким встановлено розмір збитку, завданого наймачем квартири [ADDRESS] , станом на 20.02.2023 року в сумі 57 243 грн. 96 коп. Загальну сума збитків, яка підлягає стягненню становить 58 112 грн. 16 коп. (868 грн. 20 коп. + 57 243 грн. 96 коп.). Також, у відповідності до п.6.6. Договору найму (оренди), яким передбачена пеня у зв`язку із простроченням орендної плати в розмірі подвійної облікової ставкаи НБУ за кожен день прострочення, яка за період з листопада 2022 року по травень 2023 року становить 25%, й за вказаних підстав нею за листопад 2022 року на суму 14 000 грн. 00 коп. нараховано 575 грн. 32 коп., за грудень 2022 року - 1 188 грн. 99 коп., за січень 2023 року - 1 783 грн. 48 коп., за лютий 2023 року - 2 147 грн. 85 коп., за березень 2023 року - 2 972 грн. 47 коп., квітень 2023 року - 3 451 грн. 90 коп., що вцілому становить 12 120 грн. 01 коп., яку просить стягнути з відповідачки на її користь. Й, враховуючи неправомірність дій відповідачки, вплинули на завдання їй моральної шкоди, яку вона оцінює в сумі 20 000 грн.00 коп., та вважає таку суму достаньою для відновлення її психологічного стану, й пов`язує їз вартістю тижневого відпочинку на одну особу. А також просить розірвати договір (найму) оденди № 1 від 19.08.2022 року щодо квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 19.02.2022 року (а.с.59), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити у редакції уточнених позовних вимог від 10.05.2023 року (а.с. 83-87): розірвати договір (найму) оденди № 1 від 19.08.2022 року щодо квартири [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] на користь позивачки: 84 000 грн. 00 коп. - заборгованості по орендній платі, 21 509 грн. 02 коп. - заборгованість за жатлово-комунальні послуги, 58 112 грн. 16 коп. - матеріальних збитків, 12 120 грн. 01 коп. - пені за невиконання зобов`язання по сплаті орендної плати, 20 000 грн. 00 коп. - моральної шкоди, що вцілому становить 195 741 грн. 19 коп., а також 3 942 грн. 21 коп. - судового збору, 9 000 грн. 00 коп. - понесених витрат на оцінку пошкодженого майна, 32 000 грн. - витрат на правову допомогу. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Відзив на позов відповідачем не подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Наведені обставини свідчать, що відповідачі та третя особа завчасно повідомлені судом про розгляд справи. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального позовного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам, третім особам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до неї, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив тощо, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів (доказів) та ухвалити рішення за відсутності відповідачів, третьої особи, за погодженням представника позивача. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчим судовм засіданням 15.07.2023 року за участі позивача, представника позивача (а.с.130). Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 19.08.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір найму (оренди) № 1 квартири [ADDRESS] , з теміном дії (п.5.1) з 19.08.2022 року по 19.02.2022 року, та зі сплатою орендої плати (п.4.1.) у розмірі 14 000 грн. щомісячно. У відповідності до п.1.1 такого договору [PERSON] як наймодавець передала [PERSON] в оренду належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48 кв м, з усіма невід`ємними технічними пристроями та предметами домашньої обстановки згідно Додатку № 1 до цього Договору. На підтвердження вказаного договору сторонами складно Акт приймання-передачі квартири від 19.08.2012 року, про те, що відповідачка прийнята у оренду вказану квартиру та майно у належному для проживання стані (а.с. 18-22, 23). Тобто, квартиру в оренду за вказаним договором передано відповідачці у належному для проживання стані відповідно до Акту прийому-передачі від 19.08.2022 року. Водночас, майну, переданому позивачкою в оренду відповідачці за вказаним договором оренди й Актом приймання передачі майна в оренду, завдано майнової шкоди (збитки). Так, відповідно до Звіту про оцінку майна від 17.11.2022 року, проведеного на замовлення позивачки, суб`єктом оціночної діяльності ПП «Золотий Лев», встановлено, що майно, яке знаходиться у квартирі станом на 17.11.2022 року пошкоджено, зокрема: кухонні шафи та тумба під телевізор забруднені плямами невідомого походження. Забруднююча речовина на вигляд є такою, що може не вимитись повністю (застрілий жир, фарбник, пліснява). Пошкоджень зазнали також двоє міжкімнатних дверей та дверна коробка, двері розбухли від впливу підвищеної вологості та не можуть зачинятися, й не здатні виконувати свою функцію за призначенням, коробка пошкоджена механічно, з неї вирвано видимий шматок матеріалу. Стан квартири та речей у ній за час оренди погіршився більше ніж у нормальному зносі, а деякі речі пошкоджено до втрати ними основних функцій, що суперечить умовам договору оренди, й підтверджується вказаним Звітом, яким встановлено розмір збитку, завданого наймачем квартири [ADDRESS] , станом на 17.11.2022 року в сумі 14 868 грн. 20 коп. (а.с. 27-67). Після звільнення квартири відповідачкою у самостійний спосіб, тобто без погодження й підписання акту-приймання передачі квартири згідно умов договору оренди, 20.02.2023 року позивачка виявила також й інші пошкодження майна квартири, про що складено Акт огляду квартири, й також підтверджується Звітом про оцінку майна від 27.02.2023 року, проведеного на замовлення позивачки, суб`єктом оціночної діяльності ПП «Золотий Лев», яким встановлено такі пошкодження: розламано дверне полотно й дверний короб до ванної кімнати, зламано плінтуси у всіх кімнатах у кільності 11 штук, пошкоджено дверне полотну у кімнату, розтито скло дверного полотна у кімнату, пошкоджено дверне полотно у кімнату, розірвано матрас 100х200 з обох сторін, сліди від ударів на холодильнику, розбитий склопакет на вікні у кімнаті, розбите підвіконня у кімнаті, розламана полиці у шафі в кіманті, пошкоджена пральна машина (виломано регулятор керування), пошкоджено диван (плями), пошкоджено скло на столі кухні, наявні потертості корпусу кухонного столу, пошкоджено короб дверей, є написи маркерм, по всьому приміщенню пошкоджені шпалери, на вхідних дверях пошкоджено дверне полотно, відсутня захисна накладка замочного отвору, яким встановлено розмір збитку, завданого наймачем квартири [ADDRESS] , станом на 20.02.2023 року в сумі 57 243 грн. 96 коп. Відповідно до п.4.3 договору оренди, наймач сплачує 14 000 грн. наймодавцеві заставної суми, що є авансом за перший місяць оренди, а відповідно до п.4.4. вказаного договору, зазначена в п.4.3 заставна (гарантійна сума) повертається наймачеві в повному обсязі за умов дотримання договору оренди, й відповідно до п.4.5, зазначена в п.4.3 заставна (гарантійна сума) не повертаєттся наймачеві в разі, якщо на таку суму завдано збитків об`єкту нерухомості, майну, техніці. Згідно положень п.п. 4.3-4.6 Договору оцінена позивачем сума збитків за пошкоджене відповідачкою майно й сплачена відповідачкою сума заставної 14 000 грн. позивачем віднесена на завдані збитки, решта, що не покрита, позивачем відносено до боргу - 868 грн. 20 коп., яку позивач просить стягнути з відповідачки на її користь (14 868 грн. 20 коп. - 14 000 грн. 00 коп. = 868 грн. 20 коп.), що є обгрунтованим. Відповідно, загальну сума збитків за вказаними двома звітами суб`єкта оціночної діяльності, становить 58 112 грн. 16 коп. (868 грн. 20 коп. + 57 243 грн. 96 коп.), яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Так, відповідно до ч.3 ст.102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.1 Розділу Х Правових позицій, висловлених Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при перегляді цивільних справ у касаційному порядку і у зв`язку з винятковими обставинами у 2008 році, у спорах про відшкодування шкоди згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, діє презумпція заподіювача шкоди. У зв`язку з цим не позивач повинен довести наявність вини відповідача, а відповідач повинен довести відсутність його вини у завданні шкоди. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2, ч.1 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України). За встановлених обставив вуд вважає доведеною вину відповідача у завданих матеріальних збитках, заподіяних майну позивача внаслідок пошкодження квартири, яка перебувала в оренді та майна, що знаходилось у такому житловому приміщенні, яке було передано в строкове користування відповідно до Акту приймання-передачі, у розмірі 58 112 грн. 96 коп. на підставі висновків (звітів) експерта - суб`єкта оціночної діяльності. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача про відшкодування матеріальних збитків є обгрутованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують в цій частині позовні вимоги, судом не встановлені. Вимога позивача про стягнення заборгованості по орендній платі підлягає частоковому задоволенню, зважаючи на таке. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 820 ЦК України розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за найм житла, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за найм житла не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Оскільки судом встановлено, до договір оренди квартири укладений між сторонами мав істотну ознаку строкового договору, діяв протягом 6 місяців, а саме у період з 19.08.2022 року по 15.02.2023 року, що визначено пунктом 5.1 Договору, й сторони не передбачили його продовження (пролонгацію), а тому орендна плата підлягає стягненню згідно вимог позову за листопад, груднь 2022 року, а також січень, лютий 2023 року по 14 000 грн. щомісячно, тобто за 4 місяці, що становить 56 000 грн. (14 000 х 4 = 56 000 грн.). Вимога про орендру плату за наступні місяці, які виходить за межі строку договору оренди, а це за березень, квітень 2023 року не підлягають задоволенню, зважаючи на умови договору та строк його дії. Й оскільки суд встановив, й це визнається позивачем, сторони уклали строковий договір оренди квартири, який припинив свою дію 19.02.2023 року, не передбачивши його продовження, правових підстав для розірвання вказаного договору немає, а тому позов в цій частини підлягає відмові у задоволенні за необґрунтованістю. Суд також вважає, що вимога позивача про нарахування пені за несплату відповідачкою щомісячної орендної плати, підлягає частковому задоволенню також у межах дії договору оренди квартири, який мав строковий характер, а саме з 18.08.2021 року по 19.02.2022 року включно, відповідно за листопад 2022 року - 575 грн. 32 коп., грудень 2022 року - 1 188 грн. 99 коп., січень 2023 року - 1 783 грн. 48 коп., лютий 2023 року - 2 147 грн. 85 коп., що вцілому становить 5 695 грн. 64 коп., адже відповідності до п.6.6. Договору найму (оренди), укладеного між сторонами, передбачена пеня у зв`язку із простроченням орендної плати в розмірі подвійної облікової ставкаи НБУ за кожен день прострочення. Також позовна вимога позивача про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги за груднь 2022 року в сумі 10 342 грн. 07 коп. й за січень, лютий та березень 2023 року, всього за вказаний період 21 509 грн. 02 коп., є необґрунтованою з огляду, як положення укладеного між сторонами договору оренди від 19.08.2021 року, який не передбачав прямого обов`язку орендаря сплачувати житлово-комунальні послуги (а.с.18-22), й відсутності доказів про те, що орендодавець забезпечував надання орендарю житла платіжні квинації про сплату житлово-комунальних послуг, як й відсутності доказів про понесені за вказаний період витрати. За таких підстав позов в цій частині задоволенню не підлягає за недоведеністю. Суд, надавши оцінку письмовим доказам в частині відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу внаслідок дій, які спричинили майної шкоди (збитки), й вплинули на права позивача, вважає за необхідне також задовольнити позов й у цій частині частково. Так, як встановлено судом, у результаті завдання збитків майну позивача належної позивачу квартиру та наявному в ній майна, ступінь такого пошкодження, та неправомірних дій відповідача по відношенню до майна позивача, умови договору оренди, які передбачали покладення обов`язку на відповідача щодо схоронності та належного використаннгя такого майна за призначенням без пошкоджень, за наслідком яких позивач вимушений робити ремонт, відновлювати пошкоджене майно. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено в ході розгляду справи, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. 00 коп. та обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача він вимушений відновлювати житло та майно у ньому, й наразі відповідач відмовляється відшкодувати такі збитки. Суд приймає до уваги й ті обставини, які мають суттєве значення та впливають на задоволення вимог відшкодування моральної шкоди. Таким чином, судом встановлений факт понесеної моральної шкоди позивачем, що виявилася у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна (пункт 3 частини 2 статті 23 ЦК України), а також у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього самого (пункт 2 частини 2 статті 23 ЦК України), та оцінює її з урахуванням принцину розумності та пропорційності у розмірі 10 000 грн. 00 коп. та вважає, що така сума здатна відновити моральний стан позивача. Натомість заявлена вимога в сумі 20 000 грн. є необґрунтованою, завищеною та не відповідає принципу розумності й пропорційності. Відповідно до пункту 3 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Також при вирішенні цього спору суд враховує керівні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладлені у пункті 9 постанови від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можловості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір, який згідно частки задоволених позовних вимог (129 808 грн. 60 коп.) підлягає стягненню у розмірі 1 298 грн. 08 коп. Окрім цього позивачем понесені витрати на оцінку пошкодженого майна в сумі 9 000 грн. 00 коп., що підтверджується двома платіжними квитанціями по 4 500 грн. 00 коп. (а.с.68, 116), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вимога про витрати на правову допомогу в сумі 32 000 грн. за відсутності доказів про понесені витрати задоволенню не підлягає з огляду на таке. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Окрім того відповідно до п. 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial