Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

08.05.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що у шлюбі з відповідачем перебувають з 20.01.2007 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними через розходження поглядів на сімейні цінності, відносини та обов`язки з ведення спільного господарства, побуту, дозвілля. Відповідач не має цікавості до стану здоров`я членів родини, зневажливо ставиться до жінок та людей похилого віку в її родині, має звичку принижувати її в присутності сторонніх людей. Така поведінка відповідача, а також нав`язування нездорової цікавості до холодної та вогнепальної зброї, не надання можливості сину висловлювати свої бажання і думки має поганий вплив на нього. З 2019 року вони проживають в різних кімнатах, з цього ж часу не мають подружніх стосунків, через постійний моральний тиск з боку відповідача їх шлюб став для неї тягарем. Просила шлюб розірвати, повідомила суд про відсутність спору про поділ майна, визначення місця проживання сина та його утримання. Провадження у справі відкрито 15.05.2023 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги просила задовольнити. Відповідач, будучи присутнім у судовому засіданні повідомив суд про відсутність заперечень щодо розірвання їх з позивачкою шлюбу, однак категорично заперечив зазначені позивачкою підстави для позову. Відповідач стверджував, що у розпорядженні позивачки перебувала його зарплатна картка. З його згоди, вона придбавала необхідні їй ліки та оплачувала її та сина перебування в лікарні. Заперечив неповажне ставлення з його боку до людей похилого віку, дружини. Також вказав, що у кожній ситуації, коли мали місце образи з його боку він вбачався перед дружиною. Щодо йог участі у житті сина, то він навпаки обмежував інтерес сина до зброї, привчав бути законослухняним, привчав його читати книжки. Кожні вихідні проводить дома, ніякого морального тиску на дружину та сина не чинив, а ідея обліку витрачених коштів належить дружині. Крім того, відповідач підтвердив, що збереження їх шлюбу не є можливим, просив не надавати строк на примирення. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновків, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін фактично розпалась, сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально. . Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З часу припинення сторонами у справі в 2019 року шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити інтересам сторін.. Відповідно до правил ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім?ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Понесені позивачкою судові витрати щодо сплати судового збору при зверненні до суду з позовом не відшкодувати за рахунок відповідача відповідно до правил статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка, звертаючись до суду з позовом, не просила суд про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved