Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 01.04.2013 року було укладено кредитний договір № б/н, на підставі якого відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 45000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 03.10.2022 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 54528,05 грн., з яких: 46518,45 грн. заборгованість за тілом кредиту та 8009,60 грн. заборгованість за простроченими відсотками, яку банк просив стягнути з відповідачки, а також відшкодувати судові витрати. 09 серпня 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] надав суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову. У своєму відзиві зазначив, що [PERSON] підписала «Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку», незнаючи що підписує та вказує що кредитний ліміт на платіжну картку [PERSON] банком не встановлювався, відсоткова ставка не вказувалась. Зазначає, що недостовірна інформація викладена у розрахунках заборгованості та відсутні докази збільшення кредитного ліміту тому вважає що банком не доведено належними та допустимими доказами факт існування простроченої заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач має Банківську ліцензію за №22 на право надання банківських послуг від 19.03.1992 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут АТ КБ «Приват Банк». 01.04.2013 року відповідачем [PERSON] підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.50). У заяві зазначено, що [PERSON] згідна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.51). Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.04.2013 року, станом на 03.10.2022 року відповідач має заборгованість в розмірі 54528,05 грн. (заборгованість за тілом кредиту - 46518,45 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 8009,60 грн.) (а.с.7-27). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 10 ЦПК України відповідач повинен довести свої заперечення за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57 - 59 цього ж кодексу, що розмір заборгованості у сумі 54528,05 грн. та проведений Банком розрахунок заборгованості не вірні. Виходячи з положень ст.ст. 526, 626 - 631 ЦК України, укладений договір є обов`язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом розрахунку заборгованості та Виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами, а також періодично сплачувала суми на погашення кредиту. Виписки по рахунках/картках ПАТ КБ «ПриватБанк» є належними та допустимими доказами, що слідує з Постанови Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 р. у справі № 908/4154/13 щодо надання Банком кредитних коштів Клієнту, отримання і використання таких коштів Клієнтом, нарахування Банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 р. інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відтак, суд вважає обґрунтованою та доведеною належними і допустимими доказами суму заборгованості у розмірі 54528,05 грн., яка була отримана відповідачем та вчасно не повернута Банку. Беручи до уваги зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2481 грн.

Outcome: approved