Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-31 00:00:00

У жовтні 2019 року адвокат Кузьмич-Браток Роман Анатолійович звернувся до суду з позовом, в інтересах [PERSON] , про стягнення грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та про відшкодування моральної шкоди, в якому просив: стягнути з Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» на користь [PERSON] грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки в розмірі 14504 грн 16 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 49446 грн 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн 00 коп.; стягнути з Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» на користь [PERSON] понесені нею судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що з 01.08.2011 [PERSON] працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» (далі по тексту - ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери»). Наприкінці червня 2018 року [PERSON] , який є керівником ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери», запропонував [PERSON] та іншому працівнику цього ж товариства - [PERSON] створити адвокатське об`єднання. З вказаною вище пропозицією зазначені працівники погодились та 27.06.2018 створили Адвокатське об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» (далі по тексту - АО «Гапоненко Роман і партнери»). Станом на 17.09.2018 [PERSON] була партнером (учасником) АО «Гапоненко Роман і партнери», тобто адвокатом, який здійснював адвокатську діяльність в організаційно-правовій формі адвокатського об`єднання. На початку 2019 року у зв`язку з небажанням [PERSON] як керівника АО «Гапоненко Роман і партнери» виконувати власні обов`язки, а також з метою недотримання затверджених на засіданнях Ради адвокатського об`єднання внутрішніх документів та знецінення роботи третього партнера - [PERSON] , [PERSON] почав здійснювати психологічний тиск на партнерів АО «Гапоненко Роман і партнери». Більше того, після висловлення позивачем власної позиції в підтримку партнера АО «Гапоненко Роман і партнери» [PERSON] , [PERSON] почав вчиняти психологічний тиск на [PERSON] , в тому числі як і на працівника ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери», з метою вплинути на її рішення як партнера вказаного адвокатського об`єднання. Наслідком вказаного вище, стала неможливість [PERSON] далі продовжувати свою роботу в ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери». 10.04.2019 на адресу АО «Гапоненко Роман і партнери» позивач надіслала поштове відправлення з ідентифікатором № 0314604507558, в якому, серед іншого, містилась її заява від 10.04.2019 про надання роботодавцем: належним чином засвідчених копій виписок по всім банківським рахункам АО «Гапоненко Роман і партнери» за період з дня створення Адвокатського об`єднання по день надання виписок, із обов`язковим зазначенням отримувачів грошових коштів, на користь яких Адвокатське об`єднання здійснювало перекази за вказаний вище період, дати і призначення платежів, а також суми платежів; належним чином засвідченої копії Протоколу Ради АО «Гапоненко Роман і партнери» № 2 від 09.08.2018 та Положення про визначення умов оплати праці партнерів та адвокатів, що входять до складу АО «Гапоненко Роман і партнери», затвердженого Протоколом Ради АО «Гапоненко Роман і партнери» № 2 від 09.08.2018; належним чином засвідченої копії Положення про визначення умов оплати праці учасників та адвокатів, що входять до складу АО «Гапоненко Роман і партнери» у новій редакції, що затверджене Протоколом Ради АО «Гапоненко Роман і партнери» № 5 від 15.03.2019; належним чином засвідчених копій всіх заяв [PERSON] про надання відпустки та відповідних наказів АО «Гапоненко Роман і партнери» про надання відпустки за період з дня створення Адвокатського об`єднання по дату надання копій наказів, незалежно від виду відпустки. Однак, АО «Гапоненко Роман і партнери» в особі керуючого партнера [PERSON] відмовило [PERSON] в наданні перерахованих в заяві від 10.04.2019 документів. Разом з тим, у відповіді від 30.04.2019 № 06-111/1 [PERSON] як керуючий партнер АО «Гапоненко Роман і партнери» вказав: «Хочу нагадати що з 01.07.2018 по 15.03.2019 вами було використано 18 оплачуваних відпусток: 23.07.2018-05.08.2018 - 14 днів; 03.09.2018 - 1 день; 31.01.2019-1 день; 24.01.2019-25.01.2019-2 дні». Проте, вказане є завідомо неправдивими відомостями, оскільки за весь час роботи в АО «Гапоненко Роман і партнери» позивачем було використано два дні щорічної відпустки. Позивачем на ім`я керуючого було подано: заяву від 31.08.2018 про надання відпустки строком на 1 календарний день - 03.09.2018 в рахунок щорічної оплачуваної відпуски, на підставі якої роботодавець видав та ознайомив Позивача з наказом від 31.08.2018 року № 04-3; заяву від 29.01.2019 про надання відпустки строком на 1 календарний день - 31.01.2019 в рахунок щорічної оплачуваної відпустки, на підставі якої роботодавець видав та ознайомив позивача з наказом від 29.01.2019 № 04-4. Таким чином, позивач за весь час перебування з відповідачем у трудових відносинах використала лише два дні щорічної оплачуваної відпустки. [PERSON] стало відомо, що 24.06.2019 її, незрозуміло з яких підстав, було виключено зі складу партнерів АО «Гапоненко Роман і партнери». З урахуванням положень ст.ст. 74-75, 83 КЗпП України та ст.ст. 2-4, 6, 24 ЗУ «Про відпустки», АО «Гапоненко Роман і партнери» зобов`язане сплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки кількістю 22 дні. Оскільки роботодавець не сплатив на користь [PERSON] грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки, вона звернулась до АО «Гапоненко Роман і партнери» з відповідною вимогою від 10.07.2019. Однак станом на час подання позову до суду грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки роботодавцем на користь позивача не сплачено. 17.07.2019 [PERSON] на адресу роботодавця надіслано заяву від 17.07.2019 про надання АО «Гапоненко Роман і партнери» довідки про нарахування і виплату Адвокатським об`єднанням заробітної плати та прирівняних до неї виплат за період з 27.06.2018 по день звільнення, на яку отримала відповідь та довідку від 31.07.2019 про нараховану заробітну плату [PERSON] . Також на адресу [PERSON] від АО «Гапоненко Роман і партнери» надійшла вимога № 06-173 від 09.08.2019 з додатком, в якій керуючий партнер [PERSON] вказує, що позивач за період з листопада 2018 року по березень 2019 року отримала на картковий рахунок грошові кошти нібито «як поворотна матеріальна допомога в загальній сумі 38555,00 грн». На згадану вимогу позивач надіслала лист-відповідь від 19.08.2019, в якому вказала на незаконність та необґрунтованість вимог АО «Гапоненко Роман і партнери». З наданої відповідачем довідки від 31.07.2019 № 06-161, а також вимоги № 06-89 від 29.03.2019 та вимоги № 06-173 від 09.08.2019 вбачається, що АО «Гапоненко Роман і партнери» в особі керуючого партнера [PERSON] у вказаних документах зазначено завідомо неправдиві відомості, оскільки в структуру заробітної плати Позивача входили й виплати, які здійснювало АО «Гапоненко Роман і партнери» на виконання Положення про визначення умов оплати праці партнерів та адвокатів, що входять до складу АО «Гапоненко Роман і партнери», затвердженого протоколом № 2 Ради АО «Гапоненко Роман і партнери» від 09.08.2018. При цьому, заробітну плату позивачу сплачено шляхом перерахування вказаних виплат на її зарплатну картку (рахунок № [NUMBER] ). Вказаний банківський рахунок було відкрито AT «ОТП Банк» на ім`я позивача - [PERSON] в грудні 2015 року у відповідності до Генерального договору № SP/002/003654/15 про обслуговування зарплатного проекту з використанням міжнародних платіжних пластикових карток від 10.12.2015, що укладений між AT «ОТП Банк» та ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери». Таким чином відповідач сплачував на користь позивача заробітну плату та виплати, що входять до її структури, згідно положень КЗпП України, ЗУ «Про оплату праці» та Положення про визначення умов оплати праці партнерів та адвокатів, шляхом перерахування вказаних виплат на зарплатну картку [PERSON] . Як вбачається з виписок із зарплатної картки позивача, за лютий та березень 2019 року АО «Гапоненко Роман і партнери» сплатило на користь позивача заробітну плату та виплати, що входять в її структуру, відповідно до ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» та Положення про визначення умов оплати праці партнерів та адвокатів, в загальній сумі 38238,50 грн. Враховуючи викладене вище, середньоденна заробітна плата розраховується наступним чином: 38238,50 грн (сумарний заробіток за лютий та березень 2019 року) : 58 (загальна кількість календарних днів у лютому та березні 2019 року за мінусом одного святкового дня - 8 березня) = 659,28 грн (середньоденна заробітна плата). Щоб вирахувати грошову компенсацію за всі не використані позивачем дні щорічної відпустки необхідно середньоденну заробітну плату помножити на кількість днів не використаної відпустки: 659,28 грн. * 22 дні = 14504,16 грн. Таким чином АО «Гапоненко Роман і партнери» зобов`язане сплатити грошову компенсацію в сумі 14504,16 грн за всі не використані позивачем дні щорічної відпустки, кількість яких становить 22 дні. Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки станом на сьогодні роботодавець не виплатив позивачу всі належні їй суми, то розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні здійснюється на дату надсилання до Уманського міськрайонного суду Черкаської області даного позову [PERSON] : 659,28 грн. * 75 робочих дні в періоді = 49446,00 грн. Таким чином, зважаючи на приписи ст.ст. 47, 74-75, 83, 116-117 КЗпП України, АО «Гапоненко Роман і партнери» зобов`язане сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що в загальній сумі станом на день надсилання даного позову до суду становить 49446,00 грн. Протягом роботи в АО «Гапоненко Роман і партнери» [PERSON] сумлінно ставилась до своїх обов`язків. У зв`язку з необхідністю АО «Гапоненко Роман і партнери» виконати власні зобов`язання перед клієнтами, позивач неодноразово, перебуваючи у вихідні та святкові дні, працювала вдома, позбавляючи себе можливості провести вільний час зі своїми рідними. За весь час роботи в АО «Гапоненко Роман і партнери» до позивача не застосувались дисциплінарні стягнення. Кардинальну зміну ставлення керівника АО «Гапоненко Роман і партнери» [PERSON] та здійснення ним психологічного тиску на позивача [PERSON] пов`язує виключно з питаннями діяльності вказаного об`єднання, небажанням [PERSON] як керуючого партнера виконувати взяті на себе обов`язки та спробою вказаної фізичної особи примусити позивача діяти проти її волі. За рахунок своєї заробітної плати та виплат, що входять до її структури та які зобов`язане було оплачувати АО «Гапоненко Роман і партнери» в силу Положення про визначення умов оплати праці партнерів та адвокатів, Позивач забезпечувала себе та свою доньку, оскільки саме заробітна плата та виплати, що входять до її структури, [PERSON] були основним джерелом забезпечення всім необхідним для її сім`ї. Тому невиплатою [PERSON] при звільненні сум, що належать їй від роботодавця, останній спричинив гостру необхідність позивача вживати додаткові зусилля для організації та забезпечення не лише власного життя позивача, але й життя її сім`ї. Створення роботодавцем в особі керівника умов, неймовірно важких психологічно, в яких позивач змушена була працювати з початку 2019 року, а також звернення [PERSON] як керуючого партнера АО «Гапоненко Роман і партнери» та як керівника ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» до неї з незаконними та необґрунтованими вимогами, що спрямовані на позбавлення [PERSON] її власності - заробітної плати та виплат, що входять до її структури, які є винагородою за виконану позивачем роботу, призвело до того, що позивач зазнала моральних страждань, змушена витрачати час та нести додаткові матеріальні витрати для відновлення своїх прав та законних інтересів, що порушені АО «Гапоненко Роман і партнери» як роботодавцем в особі керуючого партнера [PERSON] . Постійне відчуття несправедливості, спричинене діями керуючого партнера АО «Гапоненко Роман і партнери» [PERSON] , при наявній відданості позивача своїй роботі та добросовісності виконання своїх трудових обов`язків, змушує позивача й надалі відчувати свою незахищеність. Вважає справедливою, обгрунтованою та розумною суму моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. 02.01.2020 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити [PERSON] у стягненні з АО «Гапоненко Роман і партнери» заборгованості з виплати компенсації за не використану відпустку, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, моральну шкоду в повному обсязі. У відзиві зазначив, що щодо розрахунку середньої заробітної плати при нарахуванні компенсації за не використану відпустку, розмір виплаченої заробітної плати та відпускних відображений у довідці про доходи, яка була надана [PERSON] , розрахунку заробітної плати та штатному розписі, які затверджені протокольно партнерами АО «Гапоненко Роман і партнери». [PERSON] працювала в АО «Гапоненко Роман і партнери» з липня 2018 року по 15.03.2019 за цей період розраховується відпустка в кількості 17 днів. За цей період [PERSON] згідно трудової книжки працювала за основним місцем роботи в ТОВ «МЮК Гапоненко Роман і партнери», а в АО «Гапоненко Роман і партнери» за сумісництвом. Згідно наказів про відпустку за період з липня 2018 року по 15.03.2019 [PERSON] отримала відпустку в кількості 18 днів, як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом. Відпустка за 18 днів за сумісництвом була нарахована і оплачена згідно розрахунку заробітної плати в загальній сумі 2277,03 гривень та виплачена по платіжних відомостях в сумі 1833,00 гривень за мінусом податків, які розраховані згідно розрахунку заробітної плати. Вищим органом управління АО «Гапоненко Роман і партнери» є рада адвокатського об`єднання, рада адвокатського об`єднання протоколом № 1/1 від 27.06.2018 прийняла рішення про затвердження штатного розпису на 2018 рік. По штатному розпису [PERSON] могла отримувати не більше 4000,00 гривень за один місяць без відрахування податків. Рада адвокатського об`єднання протоколом № 2/1 від 27.12.2018 прийняла рішення про затвердження штатного розпису на 2019 рік. По штатному розпису [PERSON] могла отримувати не більше 5000,00 гривень за один місяць без відрахування податків. У зв`язку із вище зазначеним та поданими відповідачем доказами спростовують доводи позивача, поданий позов про стягнення грошових коштів [PERSON] є безпідставним. Щодо звільнення [PERSON] зазначив, що протоколом № 5 від 15.03.2019 було звільнено [PERSON] з посади першого заступника керуючого партнера з 15.03.2019. Ухвала про відкриття провадження була отримана 13.12.2019. Для звернення до суду встановлено тримісячний строк (ч. 1 ст. 233 КЗпП). В такому разі презюмується неможливість віднесення компенсації за невикористану відпустку до належної заробітної плати. Так, згідно із положеннями ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за № 114/8713 (далі - Інструкція № 5) суми грошових компенсацій у разі невикористання відпусток є платою за невідпрацьований час (підпункт 2.2.12 пункту 2 Інструкції № 5) і на вказані суми компенсацій, виплачуються звільненим особам, єдиний внесок не нараховується. Таким чином, виходячи з наведеного, можна прийти до висновку, що суми грошової компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток ж визначені як заробітна плата ст. 94 та главою 7 Кодексу законів про працю України. З того ж, на компенсацію за таку відпустку не нараховується єдиний соціальний внесок, а тому, такі компенсації не можуть відноситись до заробітної плати. Під поняттям «належна» слід розуміти така, яка повинна бути виплачена відповідно ж умов трудового договору та/або вимог законодавства. Однак оскільки ця сума ж відноситься до обсягу поняття заробітної плати, то її належність не є безумовною підставою для застосування ч. 2 ст. 233 КЗпП. Таким чином, можна прийти до висновку, що у разі необхідності стягнення в роботодавця грошової компенсації за невикористану відпустку повинен застосовуватися тримісячний строк звернення до суду, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП. Аналогічна позиція була висловлена і в постановах Вищого адміністративного України від 17.10.2013 у справі №К/9991/24477/12 та від 11.12.2012 у справі №К-53513/09. Згідно з правовими позиціями, висловленими в цих постановах приписами ч. 2 ст. 233 КЗпП України не поширюються на правовідносини з приводу компенсації за невикористану відпустку, оскільки компенсація за невикористану відпустку відноситься до складу заробітної плати. Також аналогічну позицію можна знайти в рішеннях Верховного суду України (ухвали від 12.08.2009 у справі №6-21890св07, від 15.10.2007 у справі №6-22660ск07, від 21.02.2007 у справі № № 6-4459кс05) та в практиці новоствореного Верховного суду (постанова від 24.05.2018 у справі №501/6384/14-ц). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. До того ж, згідно з п. 4 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Таким чином, можна прийти до висновку, що позовні заяви, подані працівниками не в межах тримісячного строку, підлягають відхиленню з підстави пропуску позивачами строку позовної давності. 16.01.2020 представником позивача [PERSON] - адвокатом Кузьмич-Братком Р.А. подано до суду відповідь на відзив, в якому він просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що позивач повністю не визнає наведені відповідачем у відзиві від 26.12.2019 заперечення, вважає їх такими, що суперечать як дійсним обставинам справи, що склались між сторонами, так і чинному законодавству України, а тому є такими, що не спростовують доводів позовної заяви [PERSON] . Як чинним законодавством України, так і Статутом АО «Гапоненко Роман і партнери» та Положенням про визначення умов оплати праці партнерам і адвокатам за виконану ними роботу винагороду - заробітну плату та додаткову заробітну плату, що розраховується у відсотках, виходячи з розміру гонорару, отриманого на підстав договорів про надання правничої допомоги укладених з клієнтами, на виконання умов яких партнер Адвокатського об`єднання та/або адвокат надає правову допомогу. Положення про визначення умов праці партнерів та адвокатів досліджувалось Уманським міськрайонним судом Черкаської області у справі № 705/2075/19 та Черкаським апеляційним судом (постанова від 18.12.2019), де зазначено, що між сторонами існували трудові відносини, позивачем сплачувалися на заробітну картку відповідача кошти із зазначенням платежу «поворотна матеріальна допомога», отже вести мову про те, що саме платіж від 05.02.2019 є таким, що свідчить про перерахування відповідачу коштів без належної правової підстави не можна, адже наявні у справі докази свідчать про наявність підстав для твердження про багаторазові розрахунки між сторонами у справі, які мають характер виплати заробітної плати. У відзиві від 26.12.2019 відповідач зазначає, що згідно наказів про відпустку за період з липня 2018 року по 15 березня 2019 отримала відпустку в кількості 18 днів, за основним місцем роботи, так і за сумісництвом. Вона заперечує проти зазначеного твердження відповідача повністю, оскільки із наказами вона не ознайомлювалась, із заявами про надання їй щорічної основної відпустки строком на 14 днів з 23.07.2018 по 05.08.2018, а також строком на 2 дні з 24.01.2019 по 25.01.2019 до АО «Гапоненко Роман і партнери» як до роботодавця не зверталась. Відсутність в наданих відповідачем наказах не тільки підпису позивача про ознайомлення, але й навіть графи про таке ознайомлення, а також ненадання відповідачем заяв позивача про надання їй щорічної основної відпустки свідчить про те, що відповідач намагається ввести суд в оману щодо дійсних обставин даної справи, зокрема щодо кількості днів щорічної основної відпустки, які отримані позивачем, а також документів, на підставі яких [PERSON] отримала 2 дні щорічної основної відпустки. Також відповідач зазначає, що позивача було звільнено з посади першого заступника керуючого партнера з 15.03.2019. Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивача 24.06.2019 було виключено із списків партнерів АО «Гапоненко Ромар і партнери». Тому з урахуванням положень ст.ст. 1, 4, 15 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та положень Статуту АО «Гапоненко Роман і партнери», датою припинення трудових відносин між [PERSON] , як адвокатом, партнером АО «Гапоненко Роман і партнери» та роботодавцем вважається дата виходу позивача зі складу вказаного об`єднання. Крім того, щодо пропуску позовної давності для звернення до суду з позовом, позивач зазначає, що в силу положень ст. ст. 47, 74, 83, 94, 116, 233 КЗпП України, ст.ст. 1, 2, 24 ЗУ «Про оплату праці», з урахуванням рішень Конституційного суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 та від 15.10.2013 № 9-рп/2013, у разу несплати роботодавцем при звільненні всіх належних працівнику сум, що є порушенням законодавства про оплату праці, такий працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, до якої згідно Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5, належить і грошова компенсація за не використані дні щорічної відпустки, без обмеження будь-яким строком. 30.01.2020 представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому він просив відмовити [PERSON] у стягненні з АО «Гапоненко Роман і партнери» заборгованості з виплати компенсації за не використану відпустку, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, моральну шкоду в повному обсязі та судові витрати покласти на [PERSON] . Зазначив, що вважає подану позовну заяву необґрунтованою та такою, що суперечить нормам законодавства та фактичним обставинам справи. Щодо звільнення позивача 15.03.2019, яка працювала за сумісництвом то даний факт підтверджується матеріалами справи. Фактично трудові відносини були припинені 15.03.2019, згідно протоколу №5 від 15.03.2019 було звільнено з посади першого заступника керуючого партнера 15.03.2019, згідно штатного розкладу. На інших посадах [PERSON] не працювала. Учасник Адвокатського об`єднання автоматично не є працівником за трудовим договором. Рішення про прийняття та звільнення працівника за трудовим договором. Рішення про прийняття та звільнення працівника за трудовим кодексом приймає керівник або власник підприємства. Відповідно до рішення про звільнення позивача було прийнято вищим органом Адвокатського об`єднання одноголосно без зауважень інших учасників 15.03.2019. [PERSON] фактично припинила трудові відносини з Адвокатським об`єднанням. Рішення Ради об`єднання про виключення позивача з числа учасників було прийнято в березні 2019 року, що підтверджується протоколом № 6 від 27.03.2019. У зв`язку з ненаданням [PERSON] всіх належних документів для виконання протоколу № 6 від 27.03.2019 щодо виключення учасника з ЄДР, АО прийняло рішення примусово виключити [PERSON] з числа учасників за невиконання вимог статуту, старшого партнера та керівника виконавчого органу, підтверджується протоколом № 8 від 17.05.2019. [PERSON] працювала в АО з липня 2018 року по 15.03.2019, за цей період розраховується відпустка в кількості не більше 17 днів. За цей період позивач згідно трудової книжки працювала за основним місцем роботи в ТОВ «МЮК Гапоненко Роман і партнери», а в АО «Гапоненко Роман і партнери» за сумісництвом. Згідно наказів про відпустку за період з липня 2018 по 15.03.2019 позивач отримала відпустку в кількості 18 днів, як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом. За період відпусток позивач була відсутня на робочому місці, що підтверджується журналом виходу на роботу. Фактично позивач вводить суд в оману, маніпулює доказами для безпідставного стягнення коштів з відповідача. 27.03.2021 представником позивача [PERSON] - адвокатом Кузьмич-Братком Р.А. подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якому він вказав, що станом на час подання заяви роботодавець так і не здійснив сплату на користь позивача всіх сум, що належать їй від відповідача в день звільнення. Збільшення розміру позовних вимог, в даному випадку, полягає в збільшенні суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та не тягне за собою ні зміни предмету, ні підстав позову. Таким чином, з урахуванням викладеного [PERSON] в позовній заяві від 09.10.2019, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 24.06.2019) по день підписання даної заяви становить 303928,08 грн, з яких 49446,00 грн заявлено позивачем при зверненні з позовною заявою від 09.10.2019, та 254482,08 грн, які позивач заявляє, подаючи заяву про збільшення позовних вимог. Також 27.04.2021 представником позивача - адвокатом Кузьмич-Братком Р.А. подано до суду пояснення з урахуванням викладеного в запереченні АО «Гапоненко Роман і партнери» на відповідь [PERSON] та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 25.01.2023 позивачем надіслано до суду заяву про уточнення даних щодо позивача, в якій вона повідомила суд, що у зв`язку з укладенням шлюбу, її прізвище змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На підтвердження зазначеного позивачем додано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 23.12.2022. Позивач [PERSON] в судовому засіданні поданий позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та розподілити судові витрати, понесені нею на сплату судового збору. Представник позивача Кузьмич-Браток Р.А. в судовому засіданні просив суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що відповідачем при звільненні позивача неправомірно не було виплачено грошові кошти за 22 дні щорічної відпустки, тому такі кошти підлягають стягненню з відповідача, як і стягнення середнього заробітку за весь час затримки та моральної шкоди, в сумах, що зазначені у заяві про збільшення позовних вимог. Представник відповідача АО «Гапоненко Роман і партнери» - адвокат [PERSON] у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, з підстав, зазначених ним у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Просив суд врахувати, що [PERSON] працювала в АО «Гапоненко Роман і партнери» з липня 2018 року по 15.03.2019, за цей період розраховується відпустка в кількості не більше 17 днів. За цей період позивач згідно трудової книжки працювала за основним місцем роботи в ТОВ «МЮК Гапоненко Роман і партнери», а в АО «Гапоненко Роман і партнери» за сумісництвом. Згідно наказів про відпустку за період з липня 2018 по 15.03.2019 позивач отримала відпустку в кількості 18 днів, як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, що підтверджується долученими ним доказами. За період відпусток позивач була відсутня на робочому місці, що підтверджується журналом виходу на роботу. Фактично позивач вводить суд в оману, маніпулює доказами для безпідставного стягнення з нього коштів. На цих підставах позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вислухавши позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] позивач [PERSON] 01.08.2011 прийнята на посаду помічника юриста в ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» (т.1 а.с.17). Відповідно до Протоколу № 1 ради АО «Гапоненко Роман і партнери» від 27 червня 2018 року адвокатами Гапоненко Романом Івановичем, [PERSON] та [PERSON] створено Адвокатське об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» з статутним капіталом 5000 грн 00 коп., який розподілений таким чином: учасник-старший партнер - адвокат [PERSON] з розміром вкладу до статутного капіталу складає 2500,00 грн, у відсотковому виразі 50 відсотків; учасники-партнери - адвокати [PERSON] та [PERSON] з розміром вкладу до статутного капіталу по 1250 грн, що в грошовому виразі 25 відсотків у кожного. На підставі зазначеного протоколу затверджено Статут Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» (т.1 а.с.23, 24-30). Представником позивача до позовної заяви додано роздруківки з електронної пошти, а саме від 21.01.2019, 25.01.2019, 25.01.2019, 14.03.2019, 15.03.2019, 22.03.2019, 25.03.2019 та 26.03.2019 (т.1а.с.37-47). У зазначених роздруківках позивач веде листування з [PERSON] щодо питань, пов`язаних з діяльністю АО «Гапоненко Роман і Партнери». У позовній заяві представником позивача зазначено, що дані роздруківки підтверджують вчинення [PERSON] психологічного тиску на [PERSON] , в тому числі як і на працівника ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери», з метою впливу на її рішення як партнера вказаного адвокатського об`єднання, що стало наслідком неможливості позивача далі продовжувати свою роботу в ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери». Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Оскільки предметом позову не є порушення прав позивача на роботі в ТОВ «МЮК» чи АО «Гапоненко Роман і партнери» чи незаконного звільнення позивача, тому суд, розглядаючи справу лише в межах позовних вимог, не бере до уваги зазначені вище роздруківки з електронної пошти, оскільки вони містять лише переписку, що не стосується заявлених позивачем позовних вимог щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки. Із зазначених вище підстав суд також не бере до уваги додані позивачем та відповідачем до позовної заяви копії: вимоги АО «Гапоненко Роман і партнери» від 15.07.2019 (т.1 а.с.48); листа [PERSON] від 23.07.2019 (т.1 а.с.49); пояснення [PERSON] від 27.03.2019 (т.1 а.с.52); запита адвоката від 25.04.2019 (т.1 а.с.55); листа ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «Сяйво» від 03.05.2019 (т.1 а.с.56); запита [PERSON] від 25.04.2019 (т.1 а.с.20); відповіді на адвокатський запит від 03.05.2019 (т.1 а.с.21); довідки від 02.04.2019 про залишок безпідставно отриманих коштів (т.1 а.с.59); листа повідомлення від 02.04.2019 (т.1 а.с.61); повідомлення-вимоги від 28.03.2023 (т.1 а.с.63); листа [PERSON] від 10.04.2019 (т.1 а.с.65-66); відповіді на заяву від 30.04.2019 (т.1 а.с.69); листа [PERSON] від 25.05.2019 (т.1 а.с.70); Вимоги про повернення безпідставно отриманих коштів від 29.03.2019 (т.1 а.с.74); листа [PERSON] від 10.04.2019 (т.1 а.с.76); вимоги про повернення грошових коштів від 09.08.2019 (т.1 а.с.95); лист [PERSON] від 19.08.2019 (т.1 а.с.97); запита [PERSON] від 03.05.2019 (т.1 а.с.102); відповіді на адвокатський запит від 13.05.2019 (т.1 а.с.104); розрахунку відсотків від 14.01.2019 (т.1 а.с.115); оплати відсотків від 01.02.2019 (т.1 а.с.116); роздруківки повідомлень, отриманих від OTP Bank (т.1 а.с.117-118); довідку АО «Гапоненко Роман і партнери» № 06-193 від 02.09.2019 про відсутність підстав для нарахування відсотків (т.2 а.с.122). 26 березня 2019 року [PERSON] подано президенту ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» [PERSON] заяву про звільнення її з 27.03.2019 із займаної посади старшого юриста ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» за власним бажанням у зв`язку з переїздом на нове місце проживання за місцем фактичної реєстрації згідно зі ст. 38 КЗпП України. У заяві також просила у день звільнення видати їй: належним чином засвідчену копію наказу про її звільнення; належно оформлену трудову книжку; письмове повідомлення про нараховані суми, що належать їй від ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» перед виплатою зазначених сум; здійснити виплату всіх сум, що належать їй від ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери», в тому числі, але не виключно, грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки; довідку про нарахування та виплату заробітної плати за період з 01.01.2018 по дату звільнення. Зазначену заяву було зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» під вх. № 637 від 26.03.2019 (т.1 а.с.51). 28.03.2019 позивачем рекомендованим листом направлено ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» заяву з вимогою надати належним чином засвідчену копію наказу про її звільнення з підстав, зазначених у заяві від 26.03.2019, надати належно оформлену трудову книжку, письмове повідомлення про нараховані суми, що належать їй від ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» перед виплатою зазначених сум; здійснити виплату всіх сум, що належать їй від ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери», в тому числі, але не виключно, грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки; довідку про нарахування та виплату заробітної плати за період з 01.01.2018 по дату звільнення (т.1 а.с.54). Наказом ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» № 56-К від 02.04.2019 звільнено [PERSON] з посади старшого юриста з 27 березня 2019 року, за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України (т.1 а.с.57). Наказом ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» № 1-Д від 02.04.2019 про стягнення за порушення трудової дисципліни застосовано до [PERSON] догану згідно зі ст. 147 КЗпП України, у зв`язку з відсутністю на робочому місці з 28.03.2019 по 02.04.2019 включно без поважних причин. Підстава: заява-пояснення [PERSON] (т.1 а.с.58). Згідно з розрахунком невикористаних відпусток за підписом президента ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» [PERSON] за період з квітня 2018 року по березень 2019 року складає 5 днів (т.1 а.с.60). 10.04.2019 [PERSON] надіслано до ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» заяву, в якій вона просила: надати належним чином засвідчені копії: всіх наказів ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» про надання їй відпустки за період з 01.08.2011 по дату звільнення, незалежно від виду відпустки; всіх її заяв про надання відпустки за період з 01.08.2011 по дату звільнення, незалежно від виду відпустки; виписок по всім банківським рахункам ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» за період з 01.08.2011 по день надання виписок; всіх заяв працівників, які були подані працівниками товариству в період з 01.01.2018 по 10.04.2019, та видані на їх підставі копії наказів (т.1 а.с.67). Аналогічну заяву надіслано позивачем повторно 25.05.2019 (т.1 а.с.72). 10.04.2019 [PERSON] надіслано до АО «Гапоненко Роман і партнери» заяви, в яких вона просила надати звіти щодо діяльності АО «Гапоненко Роман і партнери» за період з дати створення по день надання відповіді на заяву, в тому числі: копії виписок по всім банківським рахункам; копію Протоколу Ради; копію Положення про визначення умов оплати праці; копії всіх її заяв про надання відпустки та відповідних наказів; інформацію про всіх працівників; копії наказів про прийняття на роботу; протоколи засідань Ради про прийняття на роботу адвокатів та копії всіх штатних розписів (т.1 а.с.77, 78). У відповіді на дві заяви [PERSON] від 10.04.2019 АО «Гапоненко Роман і партнери» 30.04.2019 за № 06-111/1 повідомлено, що з 01.07.2018 по 15.03.2019 [PERSON] було використано 18 днів оплачуваних відпусток: 23.07.2018-05.08.2018 - 14 днів; 03.09.2018 - 1 день; 31.01.2019 - 1 день; 24.01.2019-25.01.2019 - 2 дні. Іншу інформацію, зазначену в заявах, не надано (т.1 а.с.80). 25.05.2019 [PERSON] надіслано до ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» вимогу про виплату їй всіх належних від ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» сум, зокрема, заборгованості із заробітної плати, з урахуванням її індексації, та грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки, шляхом перерахування вказаних коштів на її зарплатну карту (т.1 а.с.71). 10.07.2019 [PERSON] надіслано до АО «Гапоненко Роман і партнери» вимогу про виплату їй всіх належних від АО «Гапоненко Роман і партнери» сум, в тому числі й грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки, шляхом перерахування вказаних коштів на її зарплатну карту (т.1 а.с.88). 17.07.2019 [PERSON] надіслано до АО «Гапоненко Роман і партнери» заяву про надання довідки про нарахування і виплату їй АО «Гапоненко Роман і партнери» заробітної плати та прирівняних до неї виплат за період з 27.06.2018 по день звільнення (т.1 а.с.90). У відповіді за вих. № 01-160 від 31.07.2019 АО «Гапоненко Роман і партнери» повідомлено [PERSON] , що згідно бухгалтерського обліку за нею не обліковується не використаних відпусток, так як нею використані всі відпустки за весь період роботи в об`єднанні, інформація по використаним відпусткам їй була надана у відповіді № 06-111/1 від 30.04.2019. до відповіді додано довідку про доходи, відповідно до якої заробітна плата [PERSON] за період роботи в АО «Гапоненко Роман і партнери» з 02.07.2018 по 15.03.2019 склала 45838 грн 50 коп. (т.1 а.с.92, 93). Листом АТ «ОТП БАНК» про надання інформації від 08.05.2019 відмовлено адвокату Кузьмич-Братку Р.А. у наданні інформації, яка містить банківську таємницю та стосується [PERSON] , оскільки така інформація може бути надана виключно за її запитом (т.1 а.с.121). Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.09.2019 у задоволенні позову АО «Гапоненко Роман і партнери» до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів відмовлено (т.1 а.с.125-127). Постановою Черкаського апеляційного суду від 18.12.2019 рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.09.2019 у цивільній справі за позовом АО «Гапоненко Роман і партнери» до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів - змінено, скасовано в частині залишення без задоволення вимог відповідача про відшкодування за рахунок позивача понесених витрат на правничу допомогу. У решті рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.09.2019 у цій справі - залишено без змін (т.2 а.с.140-144). Відповідно до листа АТ «ОТП БАНК» про надання інформації від 09.12.2019, надісланого на виконання ухвали від 20.11.2019 про витребування доказів, рахунок клієнта [PERSON] № 262050588518 від 17.12.2015 було відкрито на підставі Договору про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток шляхом списання Заяви на випуск заробітної карти АТ «ОТП Банк» № 018/980/021315364/15 від 17.12.2015. Повідомлено, що Клієнт був зазначений в переліку фізичних осіб, яким ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» просило Банк відкрити рахунок, згідно заяви про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб, що є додатком до договору № SP/002/003654/15 від 10.12.2015 (т.2 а.с.43). Також АТ «ОТП Банк» долучено: копію договору № SP/002/003654/15 від 10.12.2015 про обслуговування зарплатного проекту з використанням міжнародних платіжних пластикових карток, укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ`МЮК «Гапоненко Роман і партнери» з Додатками №1 - №7 (т.2 а.с.44-59); заяву [PERSON] на випуск заробітної картки № 018/980/021315364/15 від 17.12.2015 з додатками (т.2 а.с.60-65); виписку з особового рахунку АО «Гапоненко Роман і партнери» з 18.07.2018 по 04.12.2019 (т.2 а.с. 66-87). Позивачем до позовної заяви додано звіт-рахунок № [NUMBER] за періоди з 01.08.2018 по 05.04.2019 (т.1 а.с.107-109) та з 26.10.2015 по 05.06.2019 (т.1 а.с.110-114) про нарахування на її рахунок коштів, у тому числі авансу, заробітної плати, відпускних, поворотної матеріальної допомоги та лікарняних. Із виписки з особового рахунку АО «Гапоненко Роман і партнери» за період з 18.07.2018 по 04.12.2019, наданої АТ «ОТП БАНК» на виконання ухвали від 20.11.2019 про витребування доказів, неможливо встановити, які суми виплачувались АО «Гапоненко Роман і партнери» саме позивачу [PERSON] , призначення таких сум та період їх виплати. Відповідно до розрахунків заробітної плати, затверджених керуючим партнером АО «Гапоненко Роман і партнери», долучених до відзиву на позовну заяву, [PERSON] було виплачено кошти за використану відпустку, яка склала таку кількість днів: у липні 2018 року - 11 днів; у серпні 2018 року - 3 дні; у вересні 2018 року - 1 день; у січні 2019 року - 3 дні (т.2 а.с.96-99). До відзиву на позовну заяву представником відповідача [PERSON] долучено: -копію заяви [PERSON] , поданої 16.07.2018 президенту ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери», в якій вона просила надати щорічну основну відпустку строком на 14 календарних днів, а саме з 23.07.2018 по 05.08.2018 включно (т.2 а.с.111); -копію наказу ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» № 464-В від 17.07.2018 про надання відпустки, відповідно до змісту якого надано [PERSON] щорічну основну відпустку строком 14 календарних днів, а саме з 23.07.2018 по 05.08.2018 (т.2 а.с.110); -копію наказу АО «Гапоненко Роман і партнери» № 04-1с від 17.07.2018 про надання відпустки, відповідно до змісту якого надано [PERSON] відпустку строком 14 календарних днів, а саме з 23.07.2018 по 05.08.2018 включно за рахунок щорічної оплачуваної відпустки, у зв`язку з наданням щорічної оплачуваної відпустки за основним місцем роботи (т.2 а.с.109); -копію заяви [PERSON] , поданої 31.08.2018 президенту ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери», в якій вона просила надати відпустку строком на 1 календарний день - 03.09.2018 в рахунок щорічної оплачуваної відпустки (т.2 а.с.114); -копію наказу ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» № 475-В від 31.08.2018 про надання відпустки, відповідно до змісту якого надано [PERSON] відпустку строком на 1 календарний день, а саме: 03.09.2018 в рахунок щорічної оплачуваної відпустки (т.2 а.с.113); -копію наказу АО «Гапоненко Роман і партнери» № 04-2с від 31.08.2018 про надання відпустки, відповідно до змісту якого надано [PERSON] відпустку строком 1 календарний день, а саме 03.09.2018 за рахунок щорічної оплачуваної відпустки, у зв`язку з наданням щорічної оплачуваної відпустки за основним місцем роботи (т.2 а.с.112); -копію заяви [PERSON] , поданої 23.01.2019 президенту ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери», в якій вона просила надати щорічну відпустку строком на 2 дні, а саме 24.01.2019 по 25.01.2019 включно (т.2 а.с.117); -копію наказу ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» № 504-В від 23.01.2019 про надання відпустки, відповідно до змісту якого надано [PERSON] щорічну оплачувану відпустку строком на 2 календарних дні, а саме з 24.01.2019 по 25.01.2019 включно (т.2 а.с.116); -копію наказу АО «Гапоненко Роман і партнери» № 04-3с від 23.01.2019 про надання відпустки, відповідно до змісту якого надано [PERSON] відпустку строком 2 календарні дні, а саме з 24.01.2019 по 25.01.2019 включно за рахунок щорічної оплачуваної відпустки, у зв`язку з наданням щорічної оплачуваної відпустки за основним місцем роботи (т.2 а.с.115); -копію заяви [PERSON] , поданої 29.01.2019 президенту ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери», в якій вона просила надати відпустку строком на 1 календарний день - 31.01.2019 в рахунок щорічної оплачуваної відпустки (т.2 а.с.120); -копію наказу ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» № 505-В від 29.01.2019 про надання відпустки, відповідно до змісту якого надано [PERSON] щорічну оплачувану відпустку строком на 1 календарний день, а саме 31.01.2019 (т.2 а.с.119); -копію наказу АО «Гапоненко Роман і партнери» № 04-4с від 29.01.2019 про надання відпустки, відповідно до змісту якого надано [PERSON] відпустку строком 1 календарний день, а саме 31.01.2019 за рахунок щорічної оплачуваної відпустки, у зв`язку з наданням щорічної оплачуваної відпустки за основним місцем роботи (т.2 а.с.118). Протоколом № 8 засідання ради АО «Гапоненко Роман і партнери» від 17.05.2019 вирішено у примусовому порядку виключити із складу учасників АО «Гапоненко Роман і партнери» партнера [PERSON] , у зв`язку з недодержанням вимог Статуту АО «Гапоненко Роман і партнери» та невиконання рішень керівних органів АО «Гапоненко Роман і партнери» та невиконанням рішень керівних органів АО «Гапоненко Роман і партнери». Партнер, адвокат [PERSON] , частка якої у статутному капіталі АО становить 25 %, на засідання Ради АО «Гапоненко Роман і партнери» 17.05.2019 прибула, але Протокол № 8 засідання Ради АО «Гапоненко Роман і партнери» від 17.05.2019 підписувати нотаріально відмовилась (т.2 а.с.172-173). Представником відповідача [PERSON] до заперечень на відповідь на відзив додано журнал виходу на роботу працівників ООО «АК «Гапоненко Роман і партнери» і МЮК «Гапоненко Роман і партнери», в якому містяться записи про відвідування працівниками роботи та перебування їх у відпустці. Відповідно до записів, що містить журнал, [PERSON] перебувала у відпустці: з 21 липня 2018 року по 03 серпня 2018 року; 03 вересня 2018 року; з 24 січня 2019 року по 25 січня 2019 року; 31 січня 2019 року (т.2 а.с.178-182). Однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] відповідач [PERSON] зазначає пропуск позивачем строку звернення із позовом до суду. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, Законом України «Про відпустки», Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону встановлений такий вид відпусток, як щорічні відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього Закону (у редакції на дату виникнення спірних правовідносин) заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки (ч. 1 ст. 24 Закону). Наведеним вище аналізом вимог Закону України «Про відпустки» та КЗпП України встановлено, що на час відпустки працівникам виплачується заробітна плата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116 КЗпП визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Не виплата грошової компенсації за не використану відпустку є не виплатою частини заробітної плати. Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За таких обставин суд відхиляє доводи представника відповідача про порушений позивачем строк для подачі позову до суду та не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог на цій підставі. Судом встановлено та підтверджено сторонами у поданих ними документах і в судовому засіданні, що [PERSON] працювала на посаді старшого юриста ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» та була звільнена із зазначеної посади з 02.04.2019. Також відповідно до Протоколу № 1 ради АО «Гапоненко Роман і партнери» від 27.06.2018 адвокатами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] створено АО «Гапоненко Роман і партнери» із статутним капіталом 5000 грн 00 коп., який розподілений таким чином: учасник-старший партнер - адвокат [PERSON] з розміром вкладу до статутного капіталу складає 2500,00 грн, у відсотковому виразі 50 відсотків; учасники-партнери - адвокати [PERSON] та [PERSON] з розміром вкладу до статутного капіталу по 1250 грн, що в грошовому виразі 25 відсотків у кожного. На підставі зазначеного протоколу затверджено Статут АО «Гапоненко Роман і партнери» (т.1 а.с.23, 24-30). Відповідно до п. 4.6. Статуту Адвокатського об`єднання «Гапоненко Роман і партнери», затвердженого 27.06.2018, учасниками об`єднання - адвокатами є особи, що мають право на зайняття адвокатською діяльністю за законодавством України, прийняті на роботу в об`єднання на посаду адвоката на умовах трудового договору відповідно до трудового законодавства або виконують роботу на умовах цивільно-правового договору з об`єднанням. Статутом АО «Гапоненко Роман і партнери» та Положенням про визначення умов оплати праці партнерів та адвокатів визначено, що АО «Гапоненко Роман і партнери» виплачує партнерам і адвокатам за виконану ними роботу винагороду - заробітну плату та додаткову заробітну плату, що розраховується у відсотках виходячи з розміру гонорару, отриманого АО «Гапоненко Роман і партнери» на підставі договорів про надання правової допомоги, укладених з клієнтами, на виконання умов яких партнер Адвокатського об`єднання та/або адвокат надає правову допомогу. Заробітну плату та виплати, що входять до її структури, АО «Гапоненко Роман і партнери» сплачувало позивачу шляхом перерахування коштів на її зарплатну картку. Банківський рахунок відповідача було відкрито АТ «ОТП Банк» в грудні 2015 року відповідно до Генерального договору про обслуговування зарплатного проекту з використанням міжнародних платіжних пластикових карток від 10.12.2015, що укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери». Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначені вище обставини встановлені рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.09.2019, яке в цій частині залишене в силі постановою Черкаського апеляційного суду від 18.12.2019. Стаття 43 Конституцiї України передбачає право кожного громадянина на працю, що включає можливiсть заробляти собi на життя працею, яку вiн вiльно обирає або на яку вiльно погоджується. Вiдповiдно до ч. 2 ст. 21 КЗпП працiвник має право реалiзувати свої здiбностi до продуктивної i творчої працi, укладаючи трудовий договiр на одному або одночасно на кiлькох пiдприємствах, в установах, органiзацiях, якщо iншого не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін. У такому випадку працівник виконує свої трудові обов`язки за сумісництвом. Сумiсництвом вважається виконання працiвником, крiм своєї основної, iншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вiльний вiд основної роботи час на тому самому або iншому пiдприємствi, в установi, органiзацiї або в громадянина (пiдприємця, приватної особи). На сумiсника поширюються всi права, гарантiї та обов`язки, передбаченi чинним законодавством, колективним договором i правилами внутрiшнього трудового розпорядку. Зазвичай сумісники виконують свої трудові обов`язки на умовах неповного робочого часу. Робота на умовах неповного робочого часу не тягне за собою жодних обмежень обсягу трудових прав працівників (ч. 3 ст. 56 КЗпП). А оскільки всі громадяни, які перебувають у трудових відносинах з підприємством, мають право на відпустку (ст. 2 Закону про відпустки), сумісники також мають право на щорічну відпустку. Тобто сумісник має право отримати щорічну відпустку і за основним місцем роботи, і за неосновним місцем роботи (сумісництвом). При цьому як щорічна відпустка за основним місцем роботи, так і щорічна відпустка, що надається за сумісництвом, підлягає оплаті. Тривалість відпустки за сумісництвом така сама, як і тривалість відпустки за основним місцем роботи, і не може бути меншою за 24 календарні дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору за сумісництвом. Як правило, відпустка на підприємстві, де працівник працює за сумісництвом, надається в той самий час, коли працівник йде у відпустку за основним місцем роботи. Для працівників державних підприємств, установ, організацій така норма є обов`язковою. У роботодавців недержавної власності працівник-сумісник може використовувати відпустку по-різному: а) одночасно за обома місцями праці; б) лише за основним місцем роботи (за сумісництвом працівник і надалі виконує свої трудові обов`язки, а право на відпустку (щорічну оплачувану) за сумісництвом використає в інший час); в) оплачувана щорічна відпустка береться за основним місцем роботи, а за сумісництвом працівник йде у відпустку без збереження заробітної плати; г) оплачувана щорічна відпустка береться лише за місцем сумісництва. У подальшому, коли працівник йтиме у відпустку за основним місцем роботи, він повинен або й далі виконувати свої обов`язки за сумісництвом, або йти у відпустку без збереження зарплати. Враховуючи викладене вище, судом встановлено, що [PERSON] працювала одночасно в ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» та АО «Гапоненко Роман і партнери», тобто виконувала роботу за сумісництвом, що не спростовується відповідачем. Судом встановлено, що 17 травня 2019 року [PERSON] було виключено зі складу партнерів АО «Гапоненко Роман і партнери», що підтверджується протоколом № 8 Ради АО «Гапоненко Роман і партнери» від 17.05.2019. При цьому суд не бере до уваги твердження представника відповідача, що позивача було виключено зі складу партнерів АО «Гапоненко Роман і партнери» 15.03.2019, оскільки зазначене не відповідає положенням Статуту АО «Гапоненко Роман і партнери», суперечить нормам ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та спростовується текстом самого протоколу № 5 Ради АО «Гапоненко Роман і партнери» від 15.03.2019. Також суд відхиляє доводи представника позивача, що [PERSON] було виключено зі складу партнерів 24.06.2019, оскільки матеріали справи не містять підтверджуючих доказів цього. Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на які він посилається у позовній заяві та на який посилалась як позивач, так і її представник у судовому засіданні, сформовано станом на день запиту - 24.06.2019, та не містить інформації про дату виключення партнерів з об`єднання (т.1 а.с.85-87). Позивач, посилаючись на положення ст.ст. 74-75, 83 КЗпП України та ст.ст. 2-4, 6, 24 ЗУ «Про відпустки», зазначає, що АО «Гапоненко Роман і партнери» зобов`язане сплатити на її користь грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки кількістю 22 дні. Суд частково погоджується з таким твердженням позивача, з огляду на таке. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При вирішенні трудових спорів тягар доведення правомірності вчинення роботодавцем дій або бездіяльності відносно працівника (позивача), якщо такі дії або бездіяльність мають бути вчинені ним відповідно до закону, покладається повною мірою на роботодавця. Так, до матеріалів справи представником відповідача [PERSON] не додано заяв позивача про надання їй щорічної основної відпустки за роботу в АО «Гапоненко Роман і партнери» за відпрацьований період часу. Додані до матеріалів справи АО «Гапоненко Роман і партнери» накази № 04-1с від 17.07.2018, № 04-2с від 31.08.2018, № 04-3с від 23.01.2019 та № 04-4с від 29.01.2019 про надання [PERSON] щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку з наданням щорічної оплачуваної відпустки за основним місцем роботи на підставі наказів ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» суд не бере до уваги, оскільки до них не долучені заяви [PERSON] , адресовані саме АО «Гапоненко Роман і партнери», та зазначені накази не містять підпису позивача про ознайомлення з ними. Також суд відхиляє посилання сторони відповідача як на підтвердження перебування позивача у відпустці, на відомості, що містить журнал виходу на роботу працівників ООО «АК «Гапоненко Роман і партнери» і МЮК «Гапоненко Роман і партнери», копія якого долучена відповідачем до матеріалів справи, оскільки спір стосується невикористаної позивачем відпустки під час роботи в АО «Гапоненко Роман і партнери, а не в ООО «АК «Гапоненко Роман і партнери». Крім того, представником відповідача не надано доказів того, хто саме заповнює відомості про відвідування працівниками роботи та перебування їх у відпустці та на підставі яких документів заповнюється зазначена інформація та ведеться вказаний журнал, тому він не може бути належним та допустимим доказом у справі. Крім того, статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Аналогічна норма міститься в ст. 30 Закону України «Про оплату праці», яка доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Разом з тим, у розрахунках заробітної плати за липень 2018 року, серпень 2018 року, вересень 2018 року, січень 2019 року, наданих відповідачем, в яких зазначені, зокрема, види нарахувань та складові заробітної плати, підпис позивачки відсутній, що ставить під сумнів проведення оплати часу її відпусток. Також суд не може визнати належними доказами виписки з АТ «ОТП Банк», оскільки як встановлено у судовому засіданні й сторонами не заперечується, що на рахунок, відкритий в АТ «ОТП Банк» на ім`я позивача, скеровувалася заробітна плата [PERSON] , нарахована як у ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери», так і в АО «Гапоненко Роман і партнери», що унеможливлює достовірно встановити й розмежувати грошові виплати за основним місцем роботи і за сумісництвом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано належних та переконливих доказів на спростування доводів позивачки щодо не перебування її у відпустках у період трудових відносин з АО «Гапоненко Роман і партнери», оскільки заяви про надання щорічних відпусток у 2018 та 2019 роках, які стали підставою для видання зазначених вище наказів, позивачкою не подавалися, з наказами вона не ознайомлювалася, що дає підстави вважати, що у вказані періоди у відпустках позивачка не перебувала, а тому має право на отримання компенсації за невикористані нею дні щорічної відпустки. Отже, судом встановлено, що при звільненні [PERSON] не було проведено вчасний і повний розрахунок. Зокрема, не нараховано і не виплачено компенсацію за невикористану відпустку. При цьому суд враховує, що позивачем використано 2 дні оплачуваної основної відпустки за весь час роботи в АО «Гапоненко Роман і партнери», а саме 03.09.2018 та 31.01.2019, що підтверджується поданими нею заявами від 31.08.2018 та від 29.01.2019 та виданими на підставі них наказами № 04-3 від 31.08.2018 та № 04-4 від 29.01.2019. Відтак, з аналізу норм чинного законодавства та зібраних і наданих суду доказів, суд висновує, що позовні вимоги про стягнення грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки належить задовольнити частково. При цьому суд бере до уваги, що за період з 27.06.2018 (дата створення АО «Гапоненко Роман і партнери») по 17.05.2019 (дата виключення [PERSON] з числа партнерів адвокатського об`єднання) щорічна основна відпустка становить 21 день, тому за мінусом 2 днів щорічної основної відпустки, яка була використана позивачем, з відповідача підлягає стягненню грошова компенсація за 19 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки. Відповідно до статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116 КЗпП визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За змістом положень статей 115, 116 КЗпП відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 вказала, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо.) На переконання суду, позивачем доведено наявність у неї права на отримання компенсації за невикористану відпустку, а відповідачем не спростовано обставин щодо наявності заборгованості перед позивачем за такою виплатою. Позивач у позовній заяві наводить розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, відповідно до якого вбачається, що згідно з виписками із зарплатної картки позивача за лютий та березень 2019 року АО «Гапоненко Роман і партнери» сплатило на користь позивача заробітну плату та виплати, що входять в її структуру, відповідно до ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» та Положення про визначення умов оплати праці партнерів та адвокатів, в загальній сумі 38238 грн 50 коп. Враховуючи викладене вище, середньоденна заробітна плата розраховується таким чином: 38238 грн 50 коп. (сумарний заробіток за лютий та березень 2019 року) : 58 (загальна кількість календарних днів у лютому та березні 2019 року за мінусом одного святкового дня - 8 березня) = 659 грн 28 коп. (середньоденна заробітна плата). У поданих до суду відзиві на позовну заяву від 02.01.2020, запереченні на відповідь на відзив від 30.01.2020 та особисто в судовому засіданні представник відповідача не спростовує наданий позивачем розрахунок виплат за невикористану відпустку. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з АО «Гапоненко Роман і партнери» грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки підлягають задоволенню частково, а саме 12526 грн 32 коп.: 19 (дні невикористаної відпустки) х 659 грн 28 коп. (середньоденна заробітна плата). Крім того, в зв`язку із задоволенням вимоги [PERSON] про стягнення з АО «Гапоненко Роман і партнери» грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки їй має бути виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 24.06.2019 по день подачі позову до суду - 09.10.2019, виходячи із розміру середньоденного заробітку 659 грн 29 коп. в розмірі 49446 грн 00 коп. У подальшому 27.03.2021 представником позивача [PERSON] - адвокатом Кузьмич-Братком Р.А. подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій він вказав, що станом на час подання заяви роботодавець так і не здійснив сплату на користь позивача всіх сум, що належать їй від відповідача в день звільнення. Збільшення розміру позовних вимог, в даному випадку, полягає в збільшенні суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та не тягне за собою ні зміни предмету, ні підстав позову. Таким чином, з урахуванням викладеного [PERSON] в позовній заяві від 09.10.2019, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 24.06.2019) по день підписання даної заяви становить 303928,08 грн, з яких 49446,00 грн заявлено позивачем при зверненні з позовною заявою від 09.10.2019 та 254482,08 грн, які позивач заявляє, подаючи заяву про збільшення позовних вимог. Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Надаючи оцінку встановленій сумі середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 303928 грн 08 коп., суд доходить висновку про непропорційнійсть і неспівмірність вказаної суми, що має надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця, у порівнянні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача, в призмі недоотриманої нею при звільненні грошової компенсації. Як наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц: встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (п.п. 71-72). Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. […] оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (п.п. 81, 86). […] зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п.п. 91, 91.1-91.4). Для оцінки розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, суд враховує вимоги ст. 117 КЗпП України, відповідно до якої підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, тому стягує з відповідача середній заробіток [PERSON] за шість місяців затримки, що становить 114715 грн 50 коп. При визначенні зазначеної суми суд взяв до уваги половину сумарного заробітку позивача за лютий та березень 2019 року в розмірі 38238 грн 50 коп. та помножив на шість місяців затримки (38238,50 : 2 х 6 = 114715,50). Суд враховує, що станом на час подання представником позивача позову до суду, ст. 117 КЗпП не містила посилання на строк «не більш як за шість місяців», за який можна стягнути середній заробіток за весь час затримки, але з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 114715 грн 50 коп. Суд звертає увагу, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити. Виведена сума, на переконання суду, відповідатиме меті відшкодування, передбаченій ст. 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, та ґрунтується на задекларованих п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальних засадах цивільного законодавства, як от справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди у сумі 50000 грн суд керується таким. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Частиною другою статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі статтею 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як роз`яснено у пунктах 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач повинен зазначити у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. У позовній заяві представник позивача як на підставу для відшкодування позивачу моральної шкоди посилається на те, що протягом роботи в АО «Гапоненко Роман і партнери» [PERSON] сумлінно ставилась до своїх обов`язків. У зв`язку з необхідністю АО «Гапоненко Роман і партнери» виконати власні зобов`язання перед клієнтами позивач неодноразово, перебуваючи у вихідні та святкові дні, працювала вдома, позбавляючи себе можливості провести вільний час зі своїми рідними. Невиплатою [PERSON] при звільненні сум, що належать їй від роботодавця, останній спричинив гостру необхідність позивача вживати додаткові зусилля для організації та забезпечення не лише власного життя позивача, але й життя її сім`ї. Створення роботодавцем в особі керівника умов, неймовірно важких психологічно, в яких позивач змушена була працювати з початку 2019 року, а також звернення [PERSON] як керуючого партнера АО «Гапоненко Роман і партнери» та як керівника ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» до неї з незаконними та необґрунтованими вимогами, що спрямовані на позбавлення [PERSON] її власності - заробітної плати та виплат, що входять до її структури, які є винагородою за виконану позивачем роботу, призвело до того, що позивач зазнала моральних страждань, змушена витрачати час та нести додаткові матеріальні витрати для відновлення своїх прав та законних інтересів, що порушені АО «Гапоненко Роман і партнери» як роботодавцем в особі керуючого партнера [PERSON] . Постійне відчуття несправедливості, спричинене діями керуючого партнера АО «Гапоненко Роман і партнери» [PERSON] , при наявній відданості позивача своїй роботі та добросовісності виконання своїх трудових обов`язків, змушує позивача й надалі відчувати свою незахищеність. Тобто, позивач як на підставу для стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди посилається, в тому числі, на незадовільні умови праці, психологічний тиск з боку відповідача та звернення відповідача до неї з незаконними і необґрунтованими вимогами. Зазначене суд не бере до уваги, оскільки умови праці позивача та позовні вимоги відповідача до неї про стягнення надмірно сплачених коштів не були розглядом зазначеної справи. Разом з тим, суд зазначає, що позивач не довела, що у зв`язку із невиплатою їй компенсації за невикористану відпустку відповідачем, їй було заподіяно моральну шкоду. Суд звертає увагу, що невикористання права на відпустку є свідомим вибором позивача під час реалізації свого права на працю. Позивач звернулася до суду через майже п`ять місяців після виключення зі складу АО «Гапоненко Роман і партнери». Тому суд критично оцінює доводи позивача про відчуття несправедливості та незахищеності та пов`язані із цим її моральні страждання. Позивач не надала суду доказів про отриману моральну шкоду (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (рішеннями) відповідача та заподіянням їй шкоди, з яких міркувань вона виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними, достатніми та допустимими доказами. Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 50000 грн не підлягає до задоволення. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави за зазначені дві позовні вимоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 768 грн 40 коп. за позовну вимогу про стягнення грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, та 1147 грн 15 коп. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні (114715,50 (сума задоволена судом) / 303928,08 (ціна позову за зазначену позовну вимогу) ? 3039,28 (1 % від ціни позову, що підлягав до сплати при зверненні до суду) = 1147,15). Загальний розмір судового збору, що підлягає стягненню з АО «Гапоненко Роман і партнери» складає 1915 грн 55 коп. При цьому, оскільки в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено в повному обсязі, витрати позивача зі сплати судового збору при зверненні до суду, з відповідача стягненню не підлягають. При винесенні рішення суд не аналізує вже додані до позову докази на підтвердження витрат на правничу допомогу та не стягує такі витрати з відповідача, оскільки представником позивача в позовній заяві зазначено, що з урахуванням положень ч. 8 ст. 141, ст. 246 ЦПК України, докази понесених витрат позивача нею будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення у даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial