Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про розірвання договору та стягнення коштів, посилаючись на те, що між сторонами був укладений договір купівлі- продажу меблів, по якому позивач здійснила часткову попередню оплату, а після доставки меблів сплатила іншу частину грошових коштів обумовлених договором. Проте після доставки меблів позивач виявила недоліки товару, у зв`язку з чим наступного дня з метою їх усунення відповідач забрала меблі і не повернула, на вимоги позивача не реагувала і в подальшому відмовляється повертати сплачені кошти, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом в якому просить розірвати договір та стягнути з відповідача сплачені позивачем кошти, з урахуванням штрафної санкції у вигляді пені. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав зазначених в останньому. Представник відповідача позов не визнав з підстав зазначених у відзиві /а.с. 63-70/, зокрема представник зазначив, що недоліки товару, були усунуті у термін передбачений законом, проте позивач відмовилась прийняти товар, а бажала повернути кошти. Враховуючи, що умови договору з боку відповідача були виконані, порушень не було підстави для розірвання договору, а також застосування штрафних санкцій до відповідача відсутні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Замовлення № 19129 від 01.12.2020 позивачем (замовник) замовлено у відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] (виконавець) меблі: диван «Вавилон А» вартістю 15759 грн., диван «Вавилон 2» вартістю 7920 грн., 4 стільці «Жур 7» вартістю 6000 грн., 1 табурет вартістю 500 грн., всього на загальну суму 30000 грн. На виконання умов договору позивачем, як покупцем, здійснено попередню оплату товару в розмірі 9500 грн. відповідно до квитанції до касового ордера від 01.12.2020 № 19129, і при здійсненні доставки меблів сплачено решту коштів - 20500 грн., що підтверджується квитанцією до касового ордера від 26.12.2020 № 19129, всього на загальну суму 30000 грн.Як вбачається із замовлення № 19129 строк доставки меблів визначений до 01.01.2021. Відповідно до розписки ФОП [PERSON] від 27.12.2020, виконавцю повернуто диван «Вавилон» для ремонту, який вона зобов`язалась повернути після гарантійного ремонту обслуговування. Відповідно до акту від 27.12.2020, який складений [PERSON] , в присутності двох свідків [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що у зв`язку з недоліками дивану «Вавилон-А» та дивану «Вавилон-2» ФОП [PERSON] забрала на ремонт диван «Вавилон-2» в повній комплектації та з дивану кутового «Вавилон-А» бильця, сам диван « Вавилон-А » забирати відмовилась, що підтверджують свідки своїми підписами. 28.12.2020 [PERSON] звернулась до ФОП [PERSON] з заявою, в якій просила на підставі ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» повернути їй кошти в повному обсязі в сумі 23679 грн, так як [PERSON] від ремонту відмовилась, меблями не користувалась, куплені та доставлені меблі 26.12.2020 не відповідають якості. Відповідно до наданої відповіді ФОП [PERSON] від 26.01.2021 на вищезазначену заяву від 28.12.2020, з якої вбачається, що у ході передачі виготовлення та доставлених в повному обсязі меблів 26.12.2020 [PERSON] було надано інструкцію з користування меблями, акт прийому-передачі, гарантійний талон та певну інформацію щодо товарів. Під час монтажу та огляду меблів [PERSON] здійснила повний розрахунок за замовлення, чим підтвердила виконання ФОП [PERSON] договору в повному обсязі та отримання товарів належної якості. Також зазначено, що [PERSON] в телефонному режимі було озвучено бажання повернути стільці та табурети нібито через те, що колір оббивки вже не подобається, незважаючи на те, що він чітко відповідає тому кольору, який місяць тому подобався [PERSON] і був узгоджений нею разом з її дизайнером в день замовлення 01.12.2020. Також [PERSON] по телефону було зазначено про виявлення в дивані, який зроблений під індивідуальне не стандартне замовлення, незначних недоліків, які полягають у неналежному кріпленні тримачів накладок підлокітників дивану. В ході цієї розмови було погоджено, що наступного дня, тобто 27.12.2020, приїдуть за адресою [PERSON] відповідні працівники для усунення недоліків. 27.12.2020 в другій половині дня по приїзду за адресою доставки та монтажу меблів наймані кваліфіковані працівники запропонували [PERSON] на місці усунути недоліки, однак [PERSON] наполягала на тому, щоб таке усунення відбулося на фабриці, де ці меблі виготовлялися. ФОП [PERSON] погодилась на побажання [PERSON] і пообіцяла за два дні повернути меблі з усунутими недоліками, оскільки вони були неістотними і багато часу на їх усунення не потребують. Після цього частина дивану індивідуального замовлення з недоліками була завантажена та доставлена на меблеву фабрику в м. Черкаси (ФОП [PERSON] ), і 29.12.2020 отримані на фабриці і привезені до м. Києва, про що [PERSON] було повідомлено по телефону. Однак, [PERSON] цього дня заперечувала бажання отримати доставку та змонтувати меблі за її адресою і надала письмову заяву, якою вже вимагала повернення коштів за дивани. Також ФОП [PERSON] у вказаній відповіді зазначила, що оскільки виготовлене та доставлене [PERSON] замовлення диванів індивідуального характеру було належної якості і після доставки диванів [PERSON] виявлено недолік, який не є істотним в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а той незначний, неістотний недолік усунуто в той же день після його виявлення, і після усунення недоліку товар не змінюється, а повністю відповідає (замовленню № 19129), зазначила що вимоги [PERSON] щодо повернення коштів є безпідставними, а тому не можуть бути задоволені. Також встановлено, що 19.11.2021 [PERSON] надіслала ФОП [PERSON] вимогу від 18.11.2021 про повернення грошових коштів на дві різні адреси: на адресу магазину «точки продажу» ФОП [PERSON] та на офіційну адресу реєстрації. Вказані вимоги було направлено цінним листом з описом вкладенні « Кур`єром », проте вони повернулись за закінченням терміну зберігання. Встановлено, що відповідно до акту № 28/12 передачі-приймання матеріальних цінностей від 28.12.2020, диван Вавілон-2 НС (№66104) та складові частини (підлокітники) кутового дивана Вавілон-А (№66103) були передані ФОП [PERSON] , який зобов`язувався повернути отримані за актом матеріальні цінності після усунення недоліків, указаних листом претензією. З акту від 28.12.2020 вбачається, що після ретельного огляду та детальної перевірки матеріальних цінностей, отриманих згідно акту № 28/12 Комісія Виробника дійшла висновку: Диван Вавілон-2 НС (№66104) не має жодних недоліків та дефектів, виготовлений згідно ГОСТу № 19917-93 зі змінами, не потребує ремонтних дій і має бути повернутий ФОП [PERSON] у первинному вигляді. Складові частини (підлокітники) кутового дивана Вавілон-А (№66103) не мають суттєвих недоліків, не потребували демонтажу та транспортування на фабрику, а могли бути усунені на місці. Для усунення недоліку виконані дії по точному регулюванню декоративних елементів підлокітників та повернуті ФОП [PERSON] . Таким чином відповідач виконав взяті на себе зобов`язання щодо безоплатного усунення недоліків товару, про що свідчитьакт № 28/12 від 28.12.2020. На адресу [PERSON] неодноразово надсилалися повідомлення з проханням прийняти в зручний для неї час частину меблів, що підтверджується накладною № 0212113367331 від 04.03.2021, № 0212113534211 від 15.06.2021, описами вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Таким чином позивач обрала спосіб захисту свого порушеного права та пред`явила продавцю вимогу щодо усунення недоліків товару, які у строк, визначений законом, було усунуто, проте після усунення недоліку виявленого позивачем, які не були істотними, остання відмовилась отримувати товар. Зазначені обставини встановлені постановою Апеляційного суду м. Києва (провадження №22-ц/824/7601/2023), яка набрала законної сили, у зв`язку з чим згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі. Після розгляду цивільної справи №753/104/22 за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] , про стягнення коштів за договором та пені за неналежне виконання зобов`язань, позивачем було змінено спосіб захисту i надіслано заяву про розірвання договору від 15.06.2023. 01.07.2023 ФОП [PERSON] було надано відповідь на вищевказану заяву в якій обґрунтовано, що правові підстави для розірвання договору відсутні, адже у поставлених товарів відсутні істотні недоліки, а також знову висловлено прохання прийняти замовлені позивачем меблі, тим самим виконавши свої зобов`язання за договором. Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. У процесуальному законодавстві діє принцип «juranovitcuria» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: суд знає право; суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (damihifactum, dabotibijus). Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу juranovitcuria (постанова ВП ВС від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19; провадження № 12-95гс20). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця). Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5, 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. Вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника. За положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги, або робіт, що залишилася. Згідно зi ст. 611 ЦК України у paзi порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається тільки за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішення суду на вимогу з однієї сторінки у разі істотного порушення договору іншою стороною в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таке відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Як вже було встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, при доставці меблів позивачем не були виявлені недоліки товарів, наприклад такі, як видимі дефекти, що унеможливлюють використання меблів за їх призначенням, а також те, що замовлені меблі не відповідали характеристикам замовлення, тобто істотних недоліків товару і ці обставини повторному доказуванню не підлягають. Позивач обрала спосіб захисту свого порушеного права та пред`явила продавцю вимогу щодо усунення недоліків товару, які у строк, визначений законом, було усунуто, а тому вимоги про розірвання договору з підстав зазначених у позові, а також стягненні сплачених коштів та пені є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Враховуючи вище наведене та

Outcome: dismissed