Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Агрістар» на її користь шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 21400,82 грн, витрати за проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу у розмірі 3000,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу, відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.08.2021 в м. Харкові по проспекту Гагаріна біля будинку № 362 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21114», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , власником є [PERSON] , та автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до Висновків щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №674/09/21 від 14.09.2021 року: ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21114 д.н.з. [NUMBER] становить 86055,88 грн., вартість відновлюваного ремонту становить 68929,55 грн., вартість матеріального збитку становить 48955,46 грн. На момент вчинення ДТП автомобіль Renault Kangoo, д.н.з. [NUMBER] був застрахований у ПрАТ «СК «ВУСО», номер полісу АР 0792485. На користь позивача ПрАТ «СК «ВУСО» було виплачено страхове відшкодування у загальному розмірі 47528,73 грн. Даного страхового відшкодування недостатньо для покриття витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, тому з ТОВ «Агрістар» на користь [PERSON] підлягає стягненню різниця між розміром страхової виплати та фактичним розміром відновлювального ремонту, що становить 21400,82 грн. Представником відповідача ТОВ «Агрістар» адвокатом Гаврильченком Ю.О. подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти заявлених позовних вимог, в частині стягнення різниці між страховою виплатою та фактичними витратами на відновлення транспортного засобу в розмірі 21400,82 грн. з урахуванням ПДВ, оскільки різницю між належною до виплати Страховиком на користь позивача страховою виплатою в сумі 48955,46 грн. з урахуванням ПДВ, що відповідає вартості матеріального збитку відповідно до висновку №674/09/21 від 14.09.2021 року та встановленою оцінювачем вартістю відновлюваного ремонту транспортного засобу в сумі 68929,55 грн., складає сума в розмірі 19974,09 грн. Представником відповідача ТОВ «Агрістар» адвокатом Гаврильченком Ю.О. подано до суду клопотання, в якому він не погоджується з розміром судових витрат, які заявлено позивачем та просив зменшити розмір заявлених витрат. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Мосейчук А.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Агрістар» адвокатом Гаврильченком Ю.О. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив стягнути різницю між відновлювальним ремонтом та розміром матеріальної шкоди в розмірі 19974,09 грн. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 16.08.2021 в м. Харкові по проспекту Гагаріна біля будинку № 362 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21114», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , власником є [PERSON] , та автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , транспортні засоби отримали механічні пошкодження, спричинено матеріальну шкоду. Суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] було складено висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №674/09/21 від 14.09.2021 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21114 д.н.з. [NUMBER] становить 86055,88 грн., вартість відновлюваного ремонту становить 68929,55 грн., вартість матеріального збитку становить 48955,46 грн.; вартість за висновок щодо вартості матеріального збитку становить 3000,00 грн., яка сплачена [PERSON] за квитанцією № 19/11-21 від 19.11.2021 року. На момент вчинення ДТП автомобіль Renault Kangoo, д.н.з. [NUMBER] був застрахований у ПрАТ «СК «ВУСО», номер полісу АР 0792485. ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило на користь позивача страхове відшкодування у загальному розмірі 47528,73 грн., шляхом перерахунку коштів на наданий потерпілою рахунок. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також визначено, що «відповідно до частини четвертої\~статті 61 ЦПК України\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне порушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, та чи сталася вона з вини відповідача. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). В ч. 2 п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди»\~роз`яснено судам, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Положеннями ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення\~ст. 1187 ЦК України\~регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою. На відміну від зазначених положень,\~ст. 1188 ЦК України\~регулює правовідносини щодо шкоди, спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним\~Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга\~статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята\~статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої\~статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно п.5\~Постанови пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~від 01\~березня 2013\~року №\~4\~«Про деякі\~питання застосування\~судами законодавства\~при вирішенні\~спорів про\~відшкодування шкоди,\~завданої джерелом\~підвищеної небезпеки»\~відповідно до\~частини першої\~статті 1187\~ЦК джерелом\~підвищеної небезпеки\~належить визнавати\~будь-яку\~діяльність,\~здійснення якої\~створює підвищену\~небезпеку завдання\~шкоди через\~неможливість контролю\~за нею\~людини,\~а також\~діяльність,\~пов`язану\~з використанням,\~зберіганням або\~утриманням транспортних\~засобів,\~механізмів та\~обладнання,\~використанням,\~зберіганням хімічних,\~радіоактивних,\~вибухо-\~і вогненебезпечних\~та інших\~речовин,\~утриманням диких\~звірів,\~службових собак\~та собак\~бійцівських порід\~тощо,\~що створює\~підвищену небезпеку\~для особи,\~яка цю\~діяльність здійснює,\~та інших\~осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166\~ЦК України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 зазначеної постанови Пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду. Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України\~«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №674/09/21 від 14.09.2021 року вартість матеріального збитку становить 48955,46 грн., з урахуванням ПДВ, тобто в межах ліміту відповідальності страховика, ПрАТ «ВУСО» був зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідпльності власників наземних транспортних засобів №АР/0792485 від 13.10.2020 року. Натомість ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило на користь позивача страхове відшкодування у загальному розмірі 47528,73 грн., не беручи до уваги, що висновком оцінювача №674/09 від 14.09.2021 вартість матеріального збитку була визначена на рівні 48955,46 грн. У позивача відсутні будь-які належні та достатні правові підстави для стягнення з відповідача різниці між розміром фактично здійсненою не в повному обсязі страховою виплатою та фактичними витратами на відновлення транспортного засобу в загальній сумі 21400,82 грн., оскільки частина невідшкодованого страховиком розміру матеріального збитку суми в розмірі 1426,73 грн. охоплюється розміром матеріального збитку, встановленого висновком оцінювача №674/09 від 14.09.2021 року . З огляду\~на вищезазначене,\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~підлягають задоволенню\~частково,\~та з\~відповідача підлягає\~стягненнюрізниця між відновлювальним ремонтом та розміром матеріальної шкоди в розмірі 19974,09 грн. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За змістом п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані із проведенням експертизи. Відповідно до п.4.1. Договору про надання правової допомоги (правових послуг) №17/12/2021 від 17.12.2021 року укладеного між [PERSON] та Адвокатським бюро "МОСЕЙЧУК ТА ПАРТНЕРИ" в особі керуючого, адвоката Мосейчука А.М. правова допомога, що надається Адвокатським бюро, Клієнт оплачує у гривнях у розмірі і порядку, встановленому в додаткові угоді до даного Договору, яка складається окремо та є невід`ємною частиною даного Договору, та кінцево закріплюється в Акті приймання-передачі наданих юридичних послуг. Оскільки до матеріалів справи не надано додаткової угоди до Договору№17/12/2021 від 17.12.2021 року та Акту приймання-передачі наданих юридичних послуг, а також не надано доказів оплати таких послуг, у зв`язку з чим вимога позивача стосовно стягнення з відповідача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору в розмірі 992,40 грн, сплаченого ним при зверненні до суду з даним позовом, а також витрат, пов`язаних із проведення оцінки\~вартості матеріального\~збитку,\~заподіяного власнику\~колісного транспортного\~засобув розмірі 3000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial