Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

[PERSON] в особі представника, адвоката Феленка С.О., звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (далі Товариство), третя особа: Салтівський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі Відділ ДВС), Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович (далі Приватний нотаріус) про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню в обґрунтування якого зазначив, що 07.10.2020 за № 18107 та 09.10.2020 за № 18472 Приватним нотаріусом вчинено виконавчі написи про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в сумі 24 681,89 грн за кредитним договором № 004-20535-071013 від 07.10.2013, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» та 20 921,16 грн за кредитним договором № 883/6459BCL1А від 18.09.2013, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» відповідно. Позивач вважає виконавчі написи такими, що вчинений з порушенням вимог закону, оскільки нотаріусу згідно переліку документів не надано оригіналу нотаріально посвідченого договору, крім того недодержано вимогу безспірності заборгованості й направлення вимоги боржнику. Просить суд визнати вищевказані виконавчі написи такими, що не підлягають виконанню, стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу. Ухвалою від 28.06.2023 провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У наданий в ухвалі час від учасників справи не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачем відзиву на позову заяву не подано. Від третіх осіб пояснень не надійшло. Ухвалою суду від 28.06.2023 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі спірних виконавчих написів нотаріуса. 25.07.2023 представником відповідача подано ряд заяв та клопотань: про врегулювання спору за участю судді, про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, про визнання позовних вимог. Ухвалою суду від 02.08.2023 в задоволенні клопотання представника відповідача про врегулювання спору за участю судді відмовлено. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні правовідносини: 07.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 18107 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в сумі 24 681,89 грн, яка виникла у позивача за кредитним договором № 004-20535-071013 від 07.10.2013, укладеним з ПАТ «Дельта Банк». 09.10.2020 тим же Приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис № 18472 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в сумі 20 921,16 грн за кредитним договором № 883/6459BCL1А від 18.09.2013, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк». Виконавчі написи мотивовані Приватним нотаріусом тим, що відповідач є правонаступником усіх прав та обов`язків за зазначеними кредитними договорами, укладеними між позивачем та вказаними банками. Строк платежу за кредитними договорами настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться: за кредитним договором № 004-20535-071013 від 07.10.2013, укладеним з ПАТ «Дельта Банк» за період з 08.02.2018 по 07.10.2020, сума заборгованості складає 24 681,89 грн, з яких 15 002,21 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 629,68 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 50 грн - плата за вчинення виконавчого напису (а.с.27, 28). за кредитним договором № 883/6459BCL1А від 18.09.2013, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» за період з 27.10.2014 по 09.10.2020, сума заборгованості складає 20 921,16 грн, з яких 10 806,17 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3 391,42 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 6 673,57 - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею, 50 грн - плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 36, 37). Постановою державного виконавця Відділу ДВС від 18.10.2021 відкрито виконавче провадження № 67147331 на підставі виконавчого напису № 18107 від 07.10.2020 (а.с. 29, 30). Постановою державного виконавця Відділу ДВС від 18.10.2021 відкрито виконавче провадження № 67147460 на підставі виконавчого напису № 18472 від 09.10.2020 (а.с. 38, 39). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік таких документів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі Постанова № 1172). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підстав виконавчих написів нотаріусі» (далі Постанова № 662) Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Враховуючи викладене, приватний нотаріус, вчиняючи спірні виконавчі написи неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції Постанови № 662, яка на той час була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17. Відповідач не подав суду доказів про те, що між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» й ПАТ «Платинум Банк» укладено нотаріально посвідчені договори кредиту. Порушення Приватним нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, отже позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач подав заяву про визнання позову, яка прийнята судом, до початку розгляду справи по суті, позивачу підлягає повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, враховуючи судовий збір за звернення з заявою про забезпечення позову, що становить 536,80 грн. та 268,40 грн., а всього 805,20 грн. Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн, на підтвердження оплати якої надано договір № 17/05-2023 від 17.05.2023 про надання правової (правничої) допомоги, укладений між позивачем та адвокатом Феленком С.О., рахунок-фактуру № СФ-1 від 31.05.2023, платіжну інструкцію та акт прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правових послуг. Від представника відповідача в свою чергу надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 5000 грн до 2850 грн, яке мотивовано не співмірністю витрат, які поніс позивач під час розгляду справи з ціною позову, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим останнім на їх виконання. На підтвердження своєї позиціє представником відповідача надані матеріали судової практики щодо стягнення витрат на правничу допомогу у інших подібних справах. Вирішуючи це питання суд виходить з наступного: відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України та включає в себе консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат . Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як зазначено в ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конфенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved