Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

У червні 2023 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, якою просила: -стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2023 року по 31 травня 2023 року у сумі 63\~818,88 грн. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що з відповідачем вона перебувала у трудових відносинах з 20.08.2019 року. Наказом №2910к від 28.12.2022 року позивач була звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП. Після звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок, не виплативши заборгованість із заробітної плати. Судовим наказом Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2023 з відповідача було стягнуто заборгованість по заробітній платі на суму 56485,94 грн. Також, судовим наказом Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.02.2023 з відповідача було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 грудня 2022 року по 31 січня 2023 року у сумі 18\~552,00 грн. Враховуючи, що заборгованість до теперішнього часу не виплачена, на підставі ст.117 КЗпП, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2023 року по 31 травня 2023 року у сумі 63\~818,88 грн., у зв`язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою суду від 14 червня 2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач у встановлений судом строк надав суду 27.07.2023 відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне. Позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 20.08.2019 року, Наказом №2910к від 28.12.2022 року була звільнена. Позивачу у якості сум, що підлягають сплаті при звільненні нараховано заборгованість по заробітній платі на суму 56485,94 грн. Та з цього приводу, судовим наказом Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2023 з відповідача було стягнуто заборгованість по заробітній платі на суму 56485,94 грн.; судовим наказом Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.02.2023 з відповідача було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 грудня 2022 року по 31 січня 2023 року у сумі 18\~552,00 грн. Зазначили, що позивач вдруге звертається до суду з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, а трудовий спір між сторонами щодо стягнення середнього заробітку вже вирішено. Крім того, зазначили, що позивач звернулась до суду для вирішення трудового спору із цією позовною заявою майже через 5 місяців після отримання довідки про розмір середньої заробітної плати, а тому, останньою пропущено тримісячний строк для звернення до суду. У зв`язку з викладеним просили відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. 11.08.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач спростувала інформацію, надану відповідачем як таку, що не грунтується на законі. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , з 20.08.2019 року працювала у Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська», Наказом №2910к від 28.12.2022 року була звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.15-19). Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. На підставі наказу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» 28.12.2022 року [PERSON] була звільнено за власним бажанням, згідно зі ст.38 КЗпП України, що також підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] . Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У частині 1 статті 116 КЗпП України, в редакції, що діяла на момент звільнення позивача з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», тобто станом на 28.12.2022 року, закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судовим наказом Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2023 з відповідача було стягнуто заборгованість по заробітній платі на суму 56485,94 грн. (а.с.11). Однак, відповідач так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату. Судовим наказом Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.02.2023 з відповідача було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 грудня 2022 року по 31 січня 2023 року у сумі 18\~552,00 грн. (а.с.12). Проте, відповідач, на момент звернення позивача до суду із зазначеною позовною заявою, так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив заборгованість із заробітної плати. При цьому, всі наведені у відзиві на позовну заяву твердження сторони відповідача, суд до уваги не приймає, оскільки такі обставини жодним чином не звільняють відповідача як роботодавця від передбаченого законом обов`язку у день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, провести з позивачем як працівником остаточний розрахунок. Суд зауважує, що матеріали справи не містять належних та переконливих доказів на підтвердження того, що відповідачем перед позивачем була погашена існуюча заборгованість по заробітній платі, з урахуванням вже винесеного судового наказу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2023, а тому усі наведені відповідачем заперечення з цього приводу, суд вважає безпідставними та недоведеними, не приймає їх до уваги та відхиляє. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду з даним позовом, тобто станом на 13.06.2023 року, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2023 року по 31.05.2023. Враховуючи, що судовим наказом Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.02.2023 з відповідача було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 грудня 2022 року по 31 січня 2023 року у сумі 18\~552,00 грн., та приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив заборгованість із заробітної плати, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2023 року по 31.05.2023 року. Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно довідки від 20.01.2023 року, виданої Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», середньоденна заробітна плата позивача становить 742,08 грн. (а.с.14). Кількість робочих днів за період з 01.02.2023 року по 31.05.2023 року включно складає 86 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.02.2023 року по 31.05.2023 року включно складає 63818,88 грн. (742,08 грн. х 86 днів = 63818,88 грн.). Також суд звертає увагу на те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, накладення органами Державної виконавчої служби арештів не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП України\~(подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 25 травня 2016 року у справі №6-948цс16, від 03 січня 2018 року у справі №331/2814/16-ц). Сам по собі факт фінансових труднощів на підприємстві не може позбавляти працівників права на виплати, що передбачені при їх звільненні. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц Великої Палати Верховного Суду, зазначено, що, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. При цьому, Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Аналогічний правовий висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі N 761/16407/15-ц, від 15 квітня 2020 року у справі N 331/1863/18, від 18 листопада 2020 року у справі N 335/4416/18-ц. Таким чином, враховуючи розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, який до того ж перепав на час введення в Україні воєнного стану, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України, до 35000 грн. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за які позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1\~073,60 грн., задоволені в розмірі 35000,00 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial