Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача такий. 10 березня 2023 року [PERSON] (далі - також позивач) подала до суду позовну заяву до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - також відповідач) в якій просить: припинити поруку, яка виникла в позивача на підставі кредитного договору №ODIVGA0000000018 укладеного між відповідачем та [PERSON] (далі - також позовна заява). Позивач у позовній заяві та уточненій позовній заяві зазначає таке: 12 червня 2008 року між відповідачем та [PERSON] (далі - також [PERSON] ) укладений кредитний договір №ODIVGA0000000018 (далі - також Кредитний договір), відповідно до якого [PERSON] наданий кредит в розмірі 17650 доларів США зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом; 12 червня 2008 року, як забезпечення виконання зобов`язань по договору, позивач та відповідач уклали Договір поруки (далі - Договір поруки), відповідно до якого позивач зобов`язалася відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов`язань за договором; [PERSON] припинив виконувати щомісячні погашення кредитної заборгованості, здійснивши останній платіж 20 січня 2014 року; 03 листопада 2014 року відповідач звернувся до [PERSON] , позивача з позовною заявою про стягнення заборгованості, за якою Іванівським районним судом Одеської області ухвалене рішення від 16 квітня 2015 року; порука припинилася 21 липня 2014 року, оскільки відповідач звернувся до суду після спливу позовної давності для пред`явлення позову. Відповідач не подав до суду відзив. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», [PERSON] , кожен окремо, не подали до суду пояснень. 2. Суд, щодо неявки в судове засідання сторін, зазначає таке. Позивач подала до заяву в якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи, та просила розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», [PERSON] до судового засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв та клопотань до суду не подавали, повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, що не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. 3. Процесуальні рішення та дії у справі такі. Суддя Іванівського районного суду Одеської області ухвалою від 15 березня 2023 року позовну заяву залишив без руху, як таку, що подана без урахування вимог статей 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - також ЦПК). 31 березня 2023 року позивач подала до суду відповідну заяву про усунення недоліків з доданими документами та позовну заяву зі змінами. Суддя Іванівського районного суду Одеської області ухвалою від 06 квітня 2023 року відкрив провадження\~у справі\~в порядку\~загального позовного\~провадження, й визначив дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання для розгляду справи. Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 26 квітня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відклав та надав сторонам час для подачі додаткових доказів. Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 18 травня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, за клопотанням представника відповідача, відклав розгляд справи, через участь представника в розгляді іншої справи. Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 05 червня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відклав та надав сторонам час для подачі додаткових доказів. Іванівський районного суду Одеської області ухвалою від 26 червня 2023 року закрив підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 10 серпня 2023 року постановив про проведення заочного розгляду справи. 4. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин такі. За свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2002 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с. 23). Свідоцтво про розірвання шлюбу свідчить, що шлюб між позивачем та [PERSON] розірваний 10 січня 2014 року (а.с. 24). Свідоцтво про зміну імені свідчить, що позивач 05 січня 2017 року змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.5). 12 червня 2008 року відповідач та [PERSON] уклали договір відповідно до якого [PERSON] наданий кредит у розмірі 17650 доларів США, зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом (а.с. 64-69). Відповідно до Договору поруки позивач зобов`язалася відповідати за зобов`язаннями по Кредитному договору перед відповідачем у тому ж обсягу, що і [PERSON] (а.с. 70-71). Іванівський районний суд Одеської області в справі № 499/1536/14 ухвалив рішення від 16 січня 2015 року, за яким стягнув з [PERSON] на користь відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 176372 (сто сімдесят шість тисяч триста сімдесят дві) гривні, 52 копійки та сплачену суму судового збору в розмірі 1763 (одну тисячу сімсот шістдесят три) гривні 73 копійки, а в задоволені позовних вимог відповідача в частині стягнення заборгованості з позивача, як поручителя відмовив (далі - також рішення від 16 січня 2015 року, а.с. 26-28). Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 28 вересня 2015 року рішення від 16 січня 2015 року залишив без змін. 5. Норми права, які застосував суд в редакції\~чинній на\~момент виникнення\~спірних правовідносин такі. 5.1. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного Кодексу України, далі - також ЦК). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення (пункт 7 частини 2 статті 16 ЦК). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 ЦК). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК). За договором\~поруки поручитель\~поручається перед\~кредитором боржника\~за виконання\~ним свого\~обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина 1 статті 554 ЦПК). Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина 4 статті 559 ЦК). Зобов`язання\~припиняється частково\~або у\~повному обсязі\~на підставах,\~встановлених договором\~або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина 1, 2 статті 598 ЦК). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК). 5.2. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи частина 1 статті 76 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК). Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 1, 5, 6 статті 81 ЦПК). 6. Мотиви з яких виходив суд. Системний аналіз норм зазначених у пункті 5.1. мотивувальної частини цього рішення свідчить, що суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Тобто, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Суд зазначає, що загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема припинення правовідношення, що передбачено пунктом 7 частини 2 статті 16 ЦК. Поняття правочину, різновидом якого є договір, і поняття правовідносин, різновидом яких є зобов`язання, нетотожні: правочином є дії, спрямовані на створення юридичних наслідків, а правовідносини - це урегульовані суспільні відносини, змістом яких є права й обов`язки учасників цих відносин (суб`єктів правовідносин). Договірні правовідносини виникають на підставі договору. Останній є юридичним фактом (домовленістю, взаємопов`язаними діями), із яким пов`язане виникнення зобов`язання. Отже, виникнення правовідношення, зокрема зобов`язання, не є тотожним укладенню договору, а поняття "припинення правовідношення" (як спосіб захисту цивільних прав та обов`язків, передбачений пунктом 7 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України) не є тотожним поняттю "припинення договору". Суд наголошує, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За нормою частини 4 статті 559 ЦК в редакції, яка діяли на час укладення Договору поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відтак, зобов`язання за договором поруки має строковий характер, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора, тобто поручитель зобов`язаний виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених статтею 559 ЦК. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку пред`явлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Тому, сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові у разі звернення до суду. Рішення від 16 квітня 2015 року свідчить, що представник відповідача 03 листопада 2014 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та позивача, в якій просив стягнути з них заборгованість за Кредитним договором, яку суд задовольнив частково й стягнув з [PERSON] на користь відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 176372 (сто сімдесят шість тисяч триста сімдесят дві) гривні 52 копійки, сплачену суму судового збору в розмірі 1763 (одну тисячу сімсот шістдесят три) гривні 73 копійки. У задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості з позивача, як поручителя суд відмовив, оскільки відповідач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до позивача. Суд зауважує, що предметом спору в цій справі є вимога про припинення поруки, яка виникла в позивача на підставі Кредитного договору. У контексті цього суд зазначає, що підстави припинення поруки визначені в статті 559 ЦК. За змістом статей 559 і 598 ЦК припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і відповідний йому юридичний обов`язок перестають існувати. Тісний зв`язок договору із правовідносинами, які з нього виникають (договірні правовідносини), розвиток останніх можуть зумовлювати, зокрема, умови договору. Проте подальші зміни цих правовідносин, наприклад, припинення прав та обов`язків за договором, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору. Відтак, припинення обов`язку за договором не завжди пов`язане з припиненням самого договору. Себто за наявності у сторін договору поруки інших зобов`язань за цим договором припинення поруки не означає припинення самого договору та втрату ним чинності. Захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому, воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Отже, позовна вимога про припинення Договору поруки (тобто про встановлення факту того, що цей договір припинився) є неналежним способом захисту прав та інтересів поручителя. Тому, застосування позивачем способу захисту інтересу, спрямованого на усунення юридичної невизначеності у відносинах із відповідачем, буде належним лише тоді, якщо ця невизначеність триває. Тож, суд має розглядати ініційований позивачем для захисту її прав спір із відповідачем, якщо не вирішив цей спір раніше. Якраз за таких умов позивач може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги відповідача за Договором поруки (визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки припиненою, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним. Суд відмічає, що з припиненням поруки як зобов`язального правовідношення втрачає чинність договір поруки, а тому, хоча звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, такі вимоги підлягають розгляду судом тільки у разі наявності відповідного спору. Таким чином, після звернення відповідача з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором, позивач не може окремо ініціювати вирішення спору про визнання відсутності у відповідача права вимоги (про визнання поруки припиненою). Такий окремий позов не є належним способом захисту, наявність у позивача заборгованості чи її відсутність, як і відсутність підстав для нарахування відповідачем боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення коштів, що вже вирішувався судом, який рішенням від 16 квітня 2015 року відмовив у задоволенні вимог до позивача, як поручителя за Кредитним договором. Відповідач не подав нового позову до позивача, що свідчить про відсутність спору за Договором поруки. Також, суд наголошує, що правова визначеність передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи. 7. Суд застосовує таку практику Верховного суду. Такі висновки, узгоджуються з правовою позицією викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 вересня 2022 року у справі №462/5368/16-ц; від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц. 8. Висновок суду такий. З огляду на зазначене суд доходить висновку щодо відмови у задоволенні позовної заяви. 9. Розподіл між сторонами судових витрат такий. Зважаючи на приписи частини 1 статті 141\~ЦПК судові витрати покладаються на позивача оскільки у позові відмовлено. 10. Щодо строку розгляду справи. Зважаючи, що в період з 03 липня до 04 серпня 2023 року головуючий по справі перебував у відпустці, рішення ухвалюється 10 серпня 2023 року.

Outcome: dismissed