Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») звернулось до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в порядку регресу (суброгації) в розмірі 30537,88 гривень та 2684,00 гривень понесених витрат на оплату судового збору. В обгрунтування таких позовних вимог у позовній заяві позивач ПрАТ «СГ «ТАС» зазначає про те, що ним укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00411702, предметом якого є страхування транспортного засобу марки «Renault Kangoo» реєстраційний номер [NUMBER] . 14 січня 2020 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого транспортного засобу марки «Renault Kangoo» реєстраційний номер [NUMBER] та транспортного засобу марки «Renault Trafic» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 6 лютого 2020 року у справі № 161/875/20 відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП внаслідок порушення Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Враховуючи наявність договору страхування, власник пошкодженого транспортного засобу марки «Renault Kangoo» реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до позивача з заявою про настання події. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «Renault Kangoo» реєстраційний номер [NUMBER] , було проведено його огляд, складено протокол огляду та висновок №05 експертного автотоварозначного дослідження, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 59634,61 гривень. Також було складено ремонтну калькуляцію №5 відповідно до якої вартість ремонту автомобіля марки «Renault Kangoo» реєстраційний номер [NUMBER] становить 59634,61 гривень. На підставі зібраних документів позивачем був складений розрахунок страхового відшкодування та страховий акт №05155/07/920 від 4 березня 2020 року на суму 59634,61 гривень, яку виплачено у якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №85149 від 6 березня 2020 року. Враховуючи те, що винуватцем ДТП визнано відповідача, а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно Полісу АО7049657, позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Проте, ТДВ СК «Альфа-Гарант» задовольнило заяву позивача частково на суму 29096,73 гривень, що покрило лише частину витрат позивача. Отже, оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 59634,61 гривень, при цьому Полісом АО7049657 покрито лише частину шкоди на суму 29096,73 гривень, тому залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає 30537,88 гривень. З вказаних підстав позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 30537,88 гривень та 2684,00 гривень понесених витрат на оплату судового збору. В судове засідання представник позивача ПрАТ «СГ «ТАС» не з`явився, подав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі та зазначив про те, що позовні вимоги підтримує (а.с. 36). Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив про те, що позовні вимоги позивача визнає в частині стягнення з нього на користь позивача 2600,00 гривень франшизи. Заперечення проти позову відповідач обгрунтовує тим, що з метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «Renault Kangoo» реєстраційний номер [NUMBER] було проведено огляд транспортного засобу та складено висновок №05 експертного автотоварознавчого дослідження, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 59634,61 гривень. Однак, цим висновком було визначено і матеріальний збиток, завданий власнику пошкодженого транспортного засобу марки «Renault Kangoo» реєстраційний номер [NUMBER] , що складає 31696,73 гривень. Вважає, що в матеріалах справи немає відомостей про те, який був розмір витрат потерпілого на проведення відновлювального ремонту, які роботи було проведено, які запчастини було встановлено, їх вартість, чи вистачає для проведення такого ремонту суми визначеної, як матеріальний збиток, та чи був він проведений взагалі. Хоч позивачем і було сплачено на користь потерпілого суму коштів в розмірі 59634,61 гривень, однак без доказів здійснення потерпілим відновлювального ремонту на таку суму, позивач не може стверджувати, що до нього перейшло право вимоги на цю суму, оскільки потерпілий набув права вимоги лише у межах матеріального збитку. Потерпілий набув би права вимоги на більшу суму лише після проведення ремонту. Висновок №05 експертного автотоварознавчого дослідження визначає лише орієнтовну вартість відновлювального ремонту за певних умов, зокрема використання запчастин під час ремонту і проведення робіт вартістю згідно відомостей програми «Audatex». Оскільки відомостей про проведення ремонту не надано, тому за таких обставин, відповідач вважає, що до позивача перейшло право вимагати компенсацію лише у розмірі матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу марки «Renault Kangoo» реєстраційний номер [NUMBER] , тобто в розмірі 31696,73 гривень. Оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант»), яке задовольнило заяву позивача про відшкодування на суму 29096,73 гривень. Таку суму було сплачено, виходячи з розміру матеріального збитку - 31696,73 гривень за мінусом франшизи - 2600,00 гривень. Вважає, що до стягнення з нього на користь позивача підлягає лише розмір франшизи - 2600,00 гривень. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТДВ СК «Альфа-Гарант» на розгляд справи не з`явився, будучи повідомленим про час проведення судових засідань з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення . Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В силу вимог ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги частково - на суму 2600,00 гривень. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Ухвалою суду від 27 січня 2023 року відкрито провадження у справі №558/27/23 за позовом ПрАТ «СГ «ТАС» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 14 березня 2023 року вирішено цивільну справу №558/27/23 розглянути за правилами загального позовного провадження та залучено до участі в справі, як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТДВ СК «Альфа-Гарант». 28 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі №558/27/23 та призначено справу до судового розгляду на 2 травня 2023 року. Судові засідання у справі призначались також на 18 травня, 4 липня, 10 серпня 2023 року. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 3 червня 2019 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «Айс Тім» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00411702 предметом якого є страхування автомобіля марки «Renault Kangoo» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 22) власником транспортного засобу марки «Renault Kangoo» (вантажний фургон малотонажний) реєстраційний номер [NUMBER] є ТОВ «Айс Тім». 14 січня 2020 року відбулася дорожньо-траснпортна пригода за участю транспортного засобу марки «Renault Trafic» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Renault Kangoo» реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 6 лютого 2020 року в справі №161/875/20, що набрала законної сили 18 лютого 2020 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та його піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 340,00 гривень. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, встановлений постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 6 лютого 2020 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортний засіб «Renault Kangoo» реєстраційний номер [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень та вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди водія транспортного засобу «Renault Trafic» реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню. 14 січня 2020 року ТОВ «Айс Тім» звернулося до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про настання події, а 26 лютого 2020 року ТОВ «Айс Тім» подано до ПрАТ «СГ «ТАС» заяву на виплату страхового відшкодування (а.с. 10, 11). 17 січня 2020 року спеціалістом [PERSON], за участю власника (довіреної особи) транспортного засобу «Renault Kangoo» реєстраційний номер [NUMBER] , складено протокол огляду транспортного засобу (а.с. 14). Як слідує з ремонтної калькуляції № 5 від 17 січня 2020 року вартість ремонту автомобіля «Renault Kangoo» реєстраційний номер [NUMBER] склала 59634,61 гривень (а.с. 17, 18). Відповідно до висновку №05 екпертного автотоварознавчого дослідження фургона малотонажного «Renault Kangoo» [NUMBER] , складеного експертом-товарознавцем [PERSON] за заявою ТОВ «Айс Тім» (а.с. 15, 16), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault Kangoo» реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП станом на дату дослідження (17 січня 2020 року) складає 59634,61 гривень. Матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу «Renault Kangoo» реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, станом на дату дослідження (17 січня 2020 року) складає 31696,73 гривень. На підставі вказаного висновку був складений позивачем страховий акт №05155/07/920 від 4 березня 2020 року (а.с. 8) і виплачено ТОВ «Айс Тім» страхове відшкодування в розмірі 59634,61 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №85149 від 6 березня 2020 року (а.с. 9). На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу «Renault Trafic» реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно Полісу АО7049657. ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснила на користь позивача виплату страхового відшкодування в розмірі 29096,73 гривень (а.с. 33). Як вбачається з листа ТДВ СК «Альфа-Гарант» №12/998 від 6 березня 2023 року, ТДВ СК «Альфа-Гарант» за регресною вимогою ПрАТ «СК «ТАС» виплатило суму страхового відшкодування - 29096,73 гривень, оскільки, згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія відшкодовує вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу. В зв`язку з цим, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було проведено розрахунок коефіцієнта фізичного зносу, визначеного на підставі п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що становить 55,49% на деталі, які підлягають заміні. Також поліс страхування цивільно-правової відповідальності №АО7049657 передбачає франшизу в розмірі 2600,00 гривень. У зв`язку з цим, суму страхового відшкодування було зменшено на суму зносу (розраховано виходять з коефіцієнту фізичного зносу 55,49% на деталі, що підлягають заміні), а також франшизи - 2600,00 гривень, та виплачено страхове відшкодування в розмірі 29096,73 гривень (а.с. 45). Не виплачена позивачу сума страхового відшкодування становить 30537,88 гривень (59634,61 гривень - 29096,73 гривень = 30537,88 гривень), яку позивач просить стягнути з відповідача посилаючись на положення ст.ст. 1187, 1191, 1194 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Як передбачено п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» в Україні здійснюються обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як передбачено ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Крім того, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (правова позиція Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою потерпілому страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити потерпілій особі таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу. З наведеного вбачається, що обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу і за обставин даної справи у страховика відповідача не виникло обов`язку щодо повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності. Різниця між виплаченою позивачу страховиком відповідача сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, зумовлена законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, зокрема, врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Тому саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і отриманою страховою виплатою. Схожі висновки, містить ряд постанов Верховного Суду, зокрема, постанова Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року (справа №755/7666/19, провадження №61-10010св20), а також постанова Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі №709/370/20, де було відкрито касаційне провадження з метою формування єдиної правозастосовчої практики у спірних правовідносинах. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. У статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування перевищує суму страхового відшкодування, яка була сплачена позивачу ТДВ СК «Альфа-Гарант», оскільки остання була виплачена за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей та безумовної франшизи, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром виплаченого страхового відшкодування в розмірі 59634,61 гривень та сплаченим ТДВ СК «Альфа-Гарант» страховим відшкодуванням. В цьому випадку у ТДВ СК «Альфа-Гарант» не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Враховуючи те, що позивач виплатив суму страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту, до нього в порядку та на умовах передбачених ст.ст. 512, 514, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», перейшло право вимоги до відповідача. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ «СГ «ТАС» розміру завданої шкоди, який перевищує ліміт відповідальності страховика відповідача, в сумі 30537,88 гривень (59634,61 гривень - 29096,73 гривень = 30537,88 гривень). Встановлені судом обставини спростовують твердження відповідача, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» і тому в силу вимог закону саме на страховику лежить обов`язок сплатити несплачену частину страхового відшкодування в межах лімітів відповідальності, а також твердження про те, що позивачем не надано доказів фактичного проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. Проте, такі доводи відповідача не спростовують того, що вартість відновлювального ремонту, пошкодженого транспортного засобу, становить 59634,61 гривень. Враховуючи вищенаведені встановлені обставини справи та вказані правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та їх задоволення. Ч. 1 ст. 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На час подання до суду позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №5159 від 10 січня 2023 року (а.с. 1). У зв`язку з задоволенням позовних вимог позивача, понесені ним судові витрати підлягаю стягненню з відповідача. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору, передбачених положеннями Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 1187, 1191, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим. Відповідно до ст.ст. 16, 22, 979, 988, 990, 1166, 1187, 1191, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 13, 82, 206, 258, 259, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved