Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

05.04.2023 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшов позов [PERSON] , в якому він просить: зменшити розмір аліментів, який стягується з нього на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з розміру 1/4 на 1/6 частини заробітку та доходів кожного місяця, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття; у разі задоволення позовної вимоги визнати виконавчий лист Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області у справі № 2-271 від 04.08.2006 року таким, що не підлягає виконанню та відкликати його з Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області у справ № 2-741 від 31.07.2006 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму, щомісяця, починаючи з 18.07.2006 року і до повноліття. На виконання зазначеного рішення 04.08.2006 року видано виконавчий лист № 2-741. 27.06.2008 року державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 8324327, за яким з [PERSON] стягуються аліменти. Разом з тим, у позивача народилася ще одна дитина, що є підставою для звернення суду із позовом про зменшення розміру аліментів. Так, під час перебування у другому шлюбі з [PERSON] у нього народилася донька [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] 03.10.2022 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено судовий наказ по справі № 182/2691/22, який набрав законної сили 03.10.2022 року за заявою [PERSON] до [PERSON] щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до вказаного судового наказу з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки стягнуто аліменти у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний наказ перебуває на виконанні у Нікопольському відділі державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Отже, станом на 29.03.20023 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання 2 дітей у загальному розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), що суперечить статті 161 ЦПК України, оскільки передбачено, що стягнення аліментів на двох дітей 1/3. Ця ситуація спричиняє позивачу тяжке матеріальне навантаження, так як на його утриманні знаходяться двоє дітей, яких він має матеріально утримувати та забезпечувати в однаковому розмірі. Позивач намагається справно, добровільно та у строк сплачувати аліменти, але їх розмір занадто великий. З урахуванням вищевикладеного позивач вважає, що має право на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання сина з частини на 1/6 частину від заробітку (доходу) щомісячно. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.05.2023 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів у порядку загального позовного провадження. Позивач підтримав позов, просив його задовольнити. Пояснив, що взагалі не може сплачувати аліменти, оскільки у зв`язку із початком воєнних дій та обстрілами м. Нікополь він втратив заробіток. Офіційно він ніде не був працевлаштований. Певний час перебував на обліку в центрі зайнятості шукаючи роботу, доходи мав від роботи на земельній ділянці площею 1 га, де вирощував овочі та продавав їх. Середньомісячний дохід мав в розмірі 12000-14000 гривень на місяць. З початком військових дій і постійними обстрілами м. Нікополь, він був змушений виїхати з місця проживання і втратив ці доходи. Виїхав близько 9 місяців тому, проживав на квартирі і шукав роботу. Зареєструвався як ВПО лише у травні цього року. З другою дружиною у нього офіційно шлюб не розірваний, але вона подала на аліменти, проте не вимагає від нього їх сплати у зв`язку із його матеріальним станом. Який розмір аліментів він має сплачувати на утримання доньки від другого любу не знає, оскільки жодного разу їх не платив. Вважає, що в нього і за цим виконавчим провадженням накопичується борг. Він не звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які присуджені на користь другої дружини. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідачка просила відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні пояснила, що позивач протягом 2022 року та 2023 року неналежним чином виконує свої обов`язки зі сплати аліментів, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Крім того, за весь час після розлучення [PERSON] додатково не допомагав фінансово. На даний момент їх з відповідачем син закінчив школу та має вступати до вищого навчального закладу України. Має суттєві проблеми зі здоров`ям, потребує постійного обстеження та підтримання здоров`я лікарськими засобами, що несе за собою значні матеріальні витрати. Є підозра, що подання на аліменти від другої дружини є фіктивним і здійснене для зменшення аліментів. Крім того, позивачем не надано доказів своїх доходів, оскільки офіційно він ніколи не був працевлаштований. Окрім того, у нього були заборгованості по сплаті аліментів і до початку війни. Від відповідачки на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Їх з відповідачем син має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим потребує належного матеріального (фінансового) забезпечення для проведення лікування. Зменшувати розмір аліментів за рішенням суду є неправильним та несправедливим по відношенню до дитини, оскільки відповідачка фактично самостійно повністю утримує свою дитину. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому він зазначив, що до війни [PERSON] намагався вчасно, справно, добровільно та у визначений строк сплачувати аліменти, проте їх розмір занадто великий. З початку війни на території України ситуація з роботою значно ускладнилась, позивач втратив роботу, тому за період з 2022 року по 2023 рік доходи у нього були відсутні. На даний момент, у зв`язку з постійними обстрілами у м. Нікополь [PERSON] не проживає за зареєстрованим місцем проживання, є внутрішньо переміщеною особою, проживає в одному з будинків у модульному містечку села Демидів. Посилання відповідачки на те, що подання на аліменти від другої дружини позивача є фіктивним і здійснене для зменшення розміру аліментів, що стягуються на користь [PERSON] є лише припущеннями, адже не підтверджені жодними доказами. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, дослідивши надані письмові докази, прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої статті 192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зокрема, значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження. Рішенням Орджонікідзівського міського суду Дніпропетровської області від 31.07.2006 року з [PERSON] на користь [PERSON] (на даний час [PERSON] згідно свідоцтва про розірвання шлюбу) стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.07.2006 року і до повноліття. Виконавчий лист, виданий на підставі вказаного рішення, перебуває на виконанні у Нікопольському відділі державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується долученими до позовної заяви документами. [INFO] у позивача в іншому шлюбі народилася донька [PERSON] , що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження. 03.10.2022 року суддею Нікопольського міськрайонного суду Кобеляцькою-Шаховал І.О. було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь його другої дружини [PERSON] , аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі частини заробітку доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний у зв`язку з народженням другої дитини та погіршилося матеріальне становище у зв`язку із військовими діями. Відповідно до частини третьої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З наданих позивачем доказів вбачається, що його сімейний стан з моменту стягнення аліментів дійсно змінився. Разом з тим, така зміна сталася ще у 2015 році у зв`язку із народженням дитини. Проте, з позовом про зміну розміру аліментів позивач звернувся лише у 2023 році, тобто через вісім років після зміни сімейного стану. Аналізуючи статтю 192 СК України суд приходить до висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, на погляд суду, аналізуючи положення закону щодо визначення розміру аліментів, обставин, які враховуються при визначенні такого розміру, підстав для зміни розміру аліментів, сама по собі зміна сімейного стану не є безперечною підставою для зменшення розміру аліментів, а повинна мати певні наслідки та породжувати обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів та впливають на такий розмір, тобто має бути пов`язана з необхідністю перегляду рішення про встановлений розмір аліментів та впливати на здатність (нездатність) сплати аліментів у вже встановленому розмірі. На погляд суду, позивачем не доведено, що зміна сімейного стану, що мала місце у 2015 році, на даний час призвела до погіршення його майнового становища і неможливості сплачувати аліменти у встановленому законом розмірі. Що стосується майнового стану позивача, то згідно наданих ним доказів останній не був офіційно працевлаштований як мінімум з 2021 року. За поясненнями, що надані позивачем у судовому засіданні він не був працевлаштований вже багато років, мав неофіційний дохід від вирощування овочів на власній земельній ділянці та їх продажу. Тобто, з огляду на викладене офіційний дохід позивача не зменшився, оскільки взагалі не мав місця. Доказів наявності у нього неофіційних доходів та їх зменшення (припинення) суду не надано. Таким чином, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що розмір стягуваних з відповідача аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну дитину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від першого шлюбу та суперечитиме інтересам такої дитини. При цьому, позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього лише на утримання сина, посилаючись у позові на те, що має матеріально утримувати та забезпечувати дітей у однаковому розмірі, що явно суперечить цьому твердженню та спрямоване на погіршення становища лише однієї з двох дітей. З огляду на викладене, належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану не є безумовною підставою для зменшення їх розміру. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Посилання у позові на те, що стягнення з позивача аліментів на утримання двох дітей у загальному розмірі частини від його доходу суперечить статті 161 ЦПК України не заслуговує на увагу з огляду на таке. У відповідності із ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, законом не визначені чіткі межі розміру аліментів, а передбачений лише їх мінімальний гарантований розмір. Що стосується положень ст. 161 ЦПК України, то вона визначає вимоги, за якими може бути видано судовий наказ, і не стосується вимог до розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення суду прийнятим за результатами розгляду справи у позовному провадженні. Вимога щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню також не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від основної вимоги.

Outcome: dismissed