Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит - Капітал» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості заборгованості за кредитним договором в розмірі 13 923,04 грн. та судового збору. В обґрунтування позовних вимог предсавник позивача вказує, що 27 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3032856, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачу грошові кошти в сумі 8 000 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений Договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надавши відповідно до п.1.1 Кредитного договору кошти, в свою чергу позичальник свої зобов`язання перед позикодавцем не виконала. Відповідно до п.6.1 кредитного договору , кредитний договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті ТОВ «Мілоан». Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані грошові кошти, відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням. 12.01.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит - Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 59-МЛ, за яким ТОВ ФК «Кредит - Капітал» отримала право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 3032856 від 27.06.2020. Сума заборгованості відповідача становить 13 923,04 грн., відповідно до реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 59-МЛ від 12.01.2021 р., з них: заборгованість за кредитом 4 809 грн., заборгованість за відсотками 7 594, 04 грн., заборгованість за комісією 1 520 грн. Розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 3032856 від 27.06.2020 року було передано позивачеві від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення вимоги №59-МЛ від 12.01.2021 року. Після отримання права вимоги до відповідача, позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. У зв`язку невиконанням умов кредитного договору позивачем було надіслано відповідачу письмову претензію про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 3032856 від 27.06.2021 та надано термін для добровільного врегулювання зобов`язань. Посилаючись на норми Законів України «Про електронну комерцію», «Про електронні документи та електронний документообіг», норми Цивільного кодексу України та правові позиції Верховного Суду, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 13 923,04 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в судове засідання не з`явилась, письмово клопотала про розгляд справи за відсутності представника, просила позов задоволити повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку. Представником відповідача адвокатом Кузьменко Є.А. через канцелярію суду подано пояснення в якому він просить відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у задоволенні позову щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Пояснення на позовну заяву обґрунтовує тим, що електронний договір був укладений з порушенням ЗУ «Про електронну комерцію», зокрема, що підпис позичальника повинен бути закріплений кожний аркуш правочину, що не було зроблено при укладенні договору, тому позивачем достовірно не підтверджено обставини, що [PERSON] була ознайомлена з усіма умовами кредитного договору. Також анкета заява на кредит № 3032856 не містить всіх істотних умов кредитного договору, а саме не вказано що кредит може пролонгуватися, адже матеріали справи не містять відомостей, про те, що відповідач зверталась до товариства із заявою щодо пролонгації договору. Крім того, відповідачем було погашено заборгованість згідно договору в розмірі 12 170 грн. Позивачем не надано підтвердження про те, що за заявою відповідача відбулась пролонгація договору, тому відповідно стягнення комісії за пролонгацію договору та стягнення процентів є незаконним, оскільки строк дії договору закінчився 27.07.2020 р. Також позивачем надано суду розрахунок заборгованості, який не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів закріплених в ДСТУ 4163-2003, тому вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими. Посилаючись на норми Законів України «Про електронну комерцію», «;Про електронні документи та електронний документообіг», норми Цивільного кодексу України, правові позиції Верховного Суду просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу, дослідивши докази по справі, якими обґрунтовуються доводи та заперечення сторін, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно договору про відступлення права вимоги № 59-МЛ від 12.01.2021 р. ТОВ "Мілоан" відступило ТОВ "ФК"Кредит-Капітал" право вимоги до позичальника [PERSON] (а.с. 17-22). 27.06.2020 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3032856, шляхом підписання Анкети-заяви на кредит, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 8 000 грн., строком на 30 днів з 27.06.2020 року по 27.07.2020 р. (а.с.6-8) З довідки про ідентифікацію вбачається, що клієнт [PERSON] , з якою укладено договір № 3032856 від 27.06.2020 року ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником здійснено підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора U 43427, надісланого позичальнику 27.06.2020 року о 10:23 год. на номер телефону [NUMBER] (а.с.11). Як вбачається з п. 1.6 кредитного договору, комісія за надання кредиту становить 1 520,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту за договором. Процент за користування кредитом 4 080,00 грн. нараховується за ставкою 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна процента ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором є фіксованим (а.с. 6-8). Між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Мілоан" перерахувало на картковий рахунок відповідача кредитнв кошти в розмірі 8 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 22293695 від 27.06.2020 р. (а.с. 13) Відповідно графіку розрахунків, який є додатком до договору від № 3032856 від 27.06.2020 р. [PERSON] 27.07.2020 р. мала повернути ТОВ "Мілоан": 8 000 грн. - суму кредиту, 1 520, 00 грн. - комісію за надання кредиту, 4 080,00 грн. - проценти, що становить 13 600,00 грн. (а.с. 9). З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 3032856 від 27.06.2023 р. слідує, що за період з 11.01.2021 р. та станом на 28.04.2021 р. загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 3032856 від 27.06.2020 р. становить: 13 923,04 грн. - загальна сума вимоги; 4 809,00 грн. - затілом кредиту, 7 594,04 грн.- за відсотками; 1520, 00 грн. за комісією. (а.с.23) З відомостей про щоденні нарахування та погашення Згідно кредитного договору № 3032856 вбачається нарахування процентів за користування кредитом, згідно п.1.5.2 договору та п. 1.6 договору за період з 28.07.2020 р. по 02.01.2021 р. (а.с.14-16). В подальшому, 12.01.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит - Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 59-МЛ, за яким ТОВ ФК «Кредит - Капітал» отримала право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 3032856 від 27.06.2020 р. (а.с.17-21) 26.04.2021 року відповідачу було надіслано претензію за вих. №20333575/1 на адресу [PERSON] в кредитному договорі, якою було висунуто вимогу протягом 7 днів сплатити заборгованість за кредитним договором у сумі 13 923,04 грн. (а.с.24). Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення [PERSON] були внесені на користь ТОВ «Мілоан» кошти, а саме, 3 191 грн. за тілом кредиту, 2 955 грн. комісії за пролонгацію та 8 166 грн. процентів по кредиту, що в загальному становить 14 312 грн., тобто більше ніх просить стягнути позивач. (а.с.14-16). Зі змісту кредитного договору № 3032856 від 27.06.2020 року вбачається, що позикодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором на строк, визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2 договору сума кредиту становить 8 000,00 грн. Крім того, згідно з п. 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів з 27.06.2020 р. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 27.07.2020 (п. 1.4 договору) (а.с.6-8). За приписами ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Відповідно дост.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України). Відповідно дост.628 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено уст.639 ЦК України. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді, що вбачається зі змісту статей 205,207 ЦК України. Такі правові висновку викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19 та від 23.03.2020 у справі №404/502/18. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок платіжної картки позичальника. Враховуючи те, що відповідачем не заперечується факт отримання кредитних коштів у розмірі 8 000,00 грн. та повернення [PERSON] коштів ТОВ «Мілоан» згідно договору в розмірі 14 312 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями про нарахування та погашення кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кередитним договором у розмірі 13 923,04 грн. не підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 7 594,04 грн. та комісією - 1 520, 00 грн. суд зазначає наступне. Так, пунктом 1.5.2 кредитного договору № 3032856 від 27.06.2020 року передбачено, що проценти за користування кредитом: 4 080,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. У пункті 1.6 кредитного договору зазначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 спірного договору. Пунктом 2.2.3 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів в період правомірного користуванням кредитом є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення це означає, що в період правомірного користування кредитом позичальнику буланадана знижка, що дорівнює різниці між стандартною базовою ставкою встноавленою п. 1.6 та процентною ставнкою визначеною п. 1.5.2 договору.Якщо після настання дати встановленої п. 1.4 договору, позичальник продовжуватиме користуватися кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинено або припинено товариством в односторонньому порядку. Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення [PERSON] за кредитним договором № 3032856 від 27.06.2020 року установлено, що після закінчення строку дії кредитного договору з 28.07.2020 р. позивачем нараховувалися проценти згідно п. 1.5.2 та п.1.6 договору, тобто після закінчення строку дії договору. Останнім днем повного повернення позики, сплати процентів за користування нею та комісії сторони договору встановили 27.07.2020 р. Після настання цієї дати право позикодавця на нарахування процентів за користування позикою та комісій за надання послуг припинилося. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга та третя статті 6 ЦК України). Оскільки, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (в тому числі, за прострочення заборгованості) припиняється, тому відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає у розмірі встановленому законом, а саме ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто на рівні 3 % річних. У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Так, з умов кредитного договору, зокрема з п.2.2.3 не вбачається, що сторонами обумовлена умова нарахування процентів за неправомірне користування кредитом після строку кредитування і що така умова відповідає диспозиції норми, викладеній у частині другої статті 625 ЦК України, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання за цією угодою. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] процентів за кредитом у розмірі 7 594,04 грн. за період з 28.07.2020 р. по 02.01.202 р. нарахованих після спливу строку кредитування (28.07.2020 р.), є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення комісії, суд зазначає наступне. Пунктом 1.5.1 кредитного договору № 3032856 від 27.06.2020 р. передбачено комісію за надання кредиту: 1520, 00 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 % від суми кредиту одноразово. 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України № 3795-VI від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Отже, суд приходить до висновку, що положення п. 1.5.1 спірного кредитного договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст. 228 ЦК України, а тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 1 520,00 грн. слід відмовити. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно відомостей про нарахування та погашення кредиту відповідачем комісія сплачена. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що заборгованість по кредитному договору № 3032856 від 27.06.2020 року [PERSON] була погашена у повному обсязі, в сумі 14 312 грн., тобто у більшому розмірі, що просив позивач (13 923,04 грн.), а позивачем належних та допустимих доказів на спростування заперечень відповідача суду не надано, останнім не доведено правомірності підстав нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитного договору, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених позовних вимог, слід відмовити.

Outcome: dismissed