Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

У серпні 2023 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла зазначена заява, за якою заявник просила суд надати їй, [PERSON] , [INFO] , право на укладення шлюбу зі [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявник зазначила, що вона, [PERSON] , народилась [INFO] у м. Дружківка Донецької області. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дитини внесені в актовий запис про народження відповідно до ст. 135 СК України (зі слів матері). Вона постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з мамою і бабусею. У квітні 2022 року, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, її родина разом з родиною її старшої сестри, вимушені були залишити місце свого постійного проживання і реєстрації у [ADDRESS] і переїхати проживати у більш безпечний район країни - у м. Кам`янське Дніпропетровської області, де були зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, за адресою: [ADDRESS] . На початку грудня 2022 року вона познайомилась зі [PERSON] , майже одразу після знайомства вони почали зустрічатися і підтримувати близькі стосунки, а через кілька місяців вони стали разом проживати. Заявниця та [PERSON] фактично створили родину, мають спільний побут, взаємні права та обов`язки, турбуються один про одного, підтримують один одного у всіх життєвих ситуаціях. У липні 2023 року [PERSON] освідчився їй. Її рідні і рідні [PERSON] підтримали їх у бажанні юридично оформити їх відносини і укласти шлюб. Однак, звернувшись до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про реєстрацію шлюбу, вони отримали відмову у реєстрації шлюбу, в зв`язку з тим, що вона не досягла шлюбного віку. Їм було роз`яснено, що згідно зі ст. 23 СК України: «право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку». «Шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років» (ст. 22 СК України). На теперішній час заявниці повних 17 років. Підставою для надання їй права на шлюб є та обставини, що вона і [PERSON] фактично вже створили родину, кохають один одного, серйозно ставляться до шлюбу, планують народження дитини і бажають офіційно закріпити свої відносини перед державою і законом. Заявник вважала, що ця обставина для вирішення питання про надання їй права на укладення шлюбу з [PERSON] може бути визнана поважною та такою, що відповідає її інтересам. Ухвалою судді від 04 серпня 2023 року справу було призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. В судове засідання заявник не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, свою заяву підтримала та просила суд її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримала та просила суд її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заінтересована особа відділ реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явилися, явку свого представника не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом встановлено, що [PERSON] , народилась [INFO] у м. Дружківка Донецької області. Моїми батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дитини внесені в актовий запис про народження відповідно до ст.135 СК України (зі слів матері). Заявник постійно проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У квітні 2022 року, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, її родина разом вимушені були залишити місце свого постійного проживання і реєстрації у [ADDRESS] і переїхати проживати у більш безпечний район країни - у м.Кам`янське Дніпропетровської області, де були зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наданою довідкою про реєстрацію місця проживання її та зацікавленої особи [PERSON] , її матері Заявниця та зацікавлена особа [PERSON] фактично створили родину, мають спільний побут, взаємні права та обов`язки, турбуються один про одного, підтримують один одного у всіх життєвих ситуаціях, що підтверджують зацікавлені особи. Однак, звернувшись до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про реєстрацію шлюбу, ми отримали відмову у реєстрації шлюбу, в зв`язку з тим, що я не досягла шлюбного віку. Нам було роз`яснено, що згідно зі ст. 23 СК України: «право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку». «Шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років» (ст. 22 СК України). На теперішній час заявниці виповнилося повних 17 років. Суд вважає, що заява [PERSON] є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки підтверджена доказами, відповідає інтересам як її так і зацікавленої особи [PERSON] , який її підтримав, мати заявниці - зацікавлена особа по даній справі [PERSON] також підтримує подану заяву. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними. Відповідно до положень ст.65 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України), до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Згідно до ст. 22 СК України, шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 23 СК України, право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Відповідно до до ч. 3 ст. 293 ЦПК України: «У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом». Відповідно до роз`яснень п.2 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» заява про надання особі, яка досягла чотирнадцяти років, права на шлюб (ст. 23 СК України) повинна розглядатися судом в окремому провадженні (ч. 3 ст. 293 ЦПК України). При цьому до участі в справі залучаються один або обоє батьків (усиновлювачів) неповнолітньої дитини, піклувальник, особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи. Заперечення батьків (піклувальників) щодо надання права на шлюб не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Резолютивна частина рішення повинна відповідати вимогам ч.2 ст. 23 СК України, згідно з якою суд надає право на шлюб (а не знижує шлюбний вік), а також містити прізвище, ім`я та по батькові особи, право на шлюб з якою надається судом. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку доказам, суд, на підставі внутрішнього переконання, вважає їх достовірними, оскільки їх свідчення узгоджуються між собою та за взаємним зв`язком із вищевказаними письмовими доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved