Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Представник позивача, адвокат Самойленко П.М., звернувся до суду з вище вказаною позовною, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 12\~060 грн. 73 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп., та витрати на правову допомогу в розмірі 11\~771 грн. 20 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача зазначив, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] \~було укладено Договір страхування наземного транспорту №12347225-02-21-01 від 27.11.2020 року (далі - Договір),предметом якого були майнові інтереси Страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Citroen C4» д.н.з. « [NUMBER] ». У відповідності до умов вказаного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 08.08.2021 року о 21 год. 21 хв., в м. Харків, по пр. Московський, буд. 27/1 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «HYUNDAI ELANTRA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (відповідача) та автомобіля «Citroen C4» д.н.з. « [NUMBER] ». Відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2021 (справа №953/16028/21), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зідно рахунку № 988 від 10.08.2021 року, ФОП [PERSON] та рахунку № 5419 від 10.08.2021 року, ТОВ «Альфа Авангард», вартість відновлювального ремонту становить 54458, 59 грн. За заявою потерпілої особи [PERSON] та виконуючи взяті на себе зобов`язання за умовами вказаного договору страхування на підставі страхового акту № 2162046-1 від 17.08.2021 ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 54\~458 грн. 59 коп. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору №12347225-02-21-01 від 27.11.2020 року на підставі страхового акту, на виконання вимог\~ст. 27 Закону України «Про страхування»\~та\~ст. 993 ЦК України\~співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було зроблено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 54 458 грн. 59 коп., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування № 2162046-1 від 17.08.2021. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 17.08.2021 року, що підтверджується платіжними дорученнями. Транспортний засіб, автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA», д.н.з. [NUMBER] яким керував [PERSON] , на момент ДТП, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АР/9264799 в ПрАТ «СГ «ТАС». В свою чергу, ПрАТ «СГ «ТАС» визнало ДТП від 08.08.2021 страховим випадком та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в розмірі 42\~397 грн. 86 коп. Враховуючи недостатність страхової виплати, для повного відшкодування завданої шкоди відповідач повинен виплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в сумі 12\~060 грн. 73 коп. Відшкодувавши матеріальну шкоду ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування саме в розмірі 12\~060 грн. 73 коп., тобто різницею між фактичним розміром шкоди та сплаченим страховим відшкодуванням. При цьому, 16.12.2021 між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 16/12/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №12347225-02-21-01 від 27.11.2020 року. З метою досудового врегулювання спору, 11.01.2022 року відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак відповідач проігнорував вказану вимогу. В зв`язку з тим, що в добровільному порядку відповідач не відшкодовує у порядку регресу виплачену суму регламентної виплати, позивач в особі представника звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.05.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі та позивача. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не надав. Відповідно до ч. 2 ст.\~191\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод Ради Європи від 04.11.1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Частиною 1 ст.\~2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15\~ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 10, 81\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Частиною 1 ст.\~11\~ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлено, що 27.11.2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (Страховик) та [PERSON] (Страхувальник) укладено договір страхування наземного транспорту № 12347225-02-21-01 від 27.11.2020 року, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Citroen C4», д.н.з. « [NUMBER] ». У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 08.08.2021 року о 21 год. 21 хв. в м. Харкові по пр. Московському 27/1, сталося ДТП, водій автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA», д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки Citroen C4», д.н.з. « [NUMBER] », в результаті чого, автомобілі отримали механічні пошкодження, а власникам завдана матеріальна шкода. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2021 року, [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП\~та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль «Citroen C4», д.н.з. « [NUMBER] », під керуванням водія [PERSON] , який належить останньому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.33). Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 10.08.2021 року було здійснено огляд автомобіля «Citroen C4», д.н.з. « [NUMBER] », та складено акт виїзду на місце події та акт (протокол) огляду ТЗ - заява на виплату, фото-таблицю пошкоджень. Факт ДТП від 08.08.2021 визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом №2162046-1 від 17.08.2021 (а.с. 36). Згідно рахунку № АА00005419 від 10.08.2021, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Citroen C4», д.н.з. « [NUMBER] , становить 54 458 грн. 59 коп. (а.с.34) Згідно страхового акту №2162046-1 від 17.08.2021 сума страхового відшкодування в розмірі 37 819 грн. 80 коп. перерахована на рахунок ТОВ «Альфа Авангард», сума у розмірі 16\~638 грн. 79 коп. перерахована на рухунок СТО, де проводився відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу «Citroen C4», д.н.з. « [NUMBER] - ФОП [PERSON] (а.с. 36). Транспортний засіб «HYUNDAI ELANTRA», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] на момент ДТП 08.08.2021, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АР 9264799 в АТ «СГ «ТАС». 28.09.2021 ПрАТ «СК «ВУСО» звернулось із заявою на виплату страхового відшкодування на суму 54\~458 грн. 59 коп. до ПрАТ «СГ «ТАС»(а.с. 39). Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» визнало страхову подію від 08.08.2021 року та здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 42\~397 грн. 86 коп. в межах ліміту передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 16.12.2021 між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 16/12/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №12347225-02-21-01 від 27.11.2020 року (а.с.9-16, 42). Відповідно до частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~статтею 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 29.12.2021 ФОП [PERSON] на адресу [PERSON] , направлено акт (вимогу) № 2162046-1 про відшкодування збитків в порядку регресу та повідомлення про відступлення права вимоги, яким повідомлено про відступлення прав вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданим за Договором страхування наземного трансопрту №12347225-0221-01 від 27.11.2020 (а.с. 41-42). Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, на підтвердження сплати [PERSON] вказаної суми у розмірі 12\~060 грн. 73 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст.\~1194\~ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. За змістом ст.\~1194\~ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.\~1194\~ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відповідно до \~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України \~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки, стороною відповідача не надано будь-яких доказів на підтвердження заперечень проти позову, суд бере до уваги лише письмові докази надані позивачем. Суд вважає доведеною вину [PERSON] у скоєнні ДТП та завданні шкоди автомобілю «Citroen C4» д.н.з. « [NUMBER] », що підтверджується, зокрема, обставинами, викладеними у постанові Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2021 у справі №953/16028/21, які відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, є обов`язковими для суду в межах розгляду даної справи. Крім того, існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України» та від 28.10. 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії»). З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням у сумі 12\~060 грн. 73 коп. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно із ч. ч. 1,3\~ ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із даним позовом позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно\~ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 3.2\~Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009\~передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу ч. 3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02. 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5, 6\~ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12.09.2019 року, у постанові від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26.05.2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08.06. 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс). Позивачем, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 11\~771 грн. 20 коп. надано суду: договір про надання правової допомоги №1818 від 25.05.2021 року та додаткову угоду до нього № 2 від 14.01.2022 року; свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6314, посвідчення адвоката та Ордер серія №0017543; акт прийняття- передачі правової (правничої) допомоги від 14.01.2022 до договору №1818 від 25.05.2021; платіжне доручення від 14.01.2022 року на суму 11\~771 грн. 20 коп. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Стороною відповідача не поданоно заяву про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11\~771 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved