Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

24 квітня 2023 року до Деснянського районного суду міста Києва, з використанням системи «Електронний суд», через представника адвоката Касандяка В.В. звернулась [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивачці - [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 21.11.2007 року серія ВКВ № 587703 на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі окрім позивачки, зареєстрований її син - [PERSON] . Однак, відповідач не проживає у вказаній квартирі з січня 2019 року, що можуть засвідчити окрім позивачки, сусіди, квартири яких розташовані поруч, зокрема [PERSON] і [PERSON] . Від часу, коли [PERSON] змінив місце свого проживання, позивачка не спілкувалась із сином. Однак, їй відомо, що відповідач постійно проживає у Грузії та з 12.08.2022 зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Отже, відповідач фактично не проживає в квартирі, власником якої є позивачка та не сплачує комунальні платежі. Особистих речей відповідача, після його виїзду до Грузії, у квартирі не залишилось. Питанням облаштування житла відповідач не цікавиться, відповідно участі в утриманні житлового приміщення не бере. Разом з цим, факт реєстрації місця проживання відповідача за адресою квартири, власником якої є [PERSON] , порушує право позивачки на вільне розпорядження і користування своїм майном, оскільки у неї виникають труднощі із оформленням субсидії для відшкодування оплати за житлово-комунальні послуги. На думку [PERSON] її інтерес у знятті з реєстрації відповідача, місце проживання якого зареєстроване за адресою, належній їй на правах приватної власності, квартири, є законним, оскільки останній втратив право на користування цим житловим приміщенням. З метою забезпечення доказів у справі з позовом [PERSON] представником позивача направлено до житлово-експлуатаційної дільниці №305 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» заяву щодо складання акту щодо фактичного проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Відповідний судовий збір за надання адміністративних послуг позивачем сплачено 25.10.2022 року у розмірі 140 грн., однак на теперішній час акту не складено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року Позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишено без руху. 27 квітня 2023 року, представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва за заявою про роз`яснення ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року, у якій просив роз`яснити рішення та розтлумачити у яку саму адресу позивачці слід направити копію раніше поданих нею до справи документів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року у задоволені заяви представника заявника про роз`яснення ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено. 05 травня 2023 року до суду надійшла заява про усунення недоліків з додатками. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 травня 2023 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Справу визнати малозначною. Розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09 травня 2023 року представник позивача - адвокат Касандяк В.В., через електронну систему «Електоронний суд» звернувся до суду з заявою про участі у справі в режимі відеоконференції з використанням сласних технічних засобів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року у задоволенні клопотання адвоката Касандяка Володимира Васильовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції при розгляді цивільної справи [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. 02 червня 2023 року представник позивача - адвокат Касандяк В.В., через електронну систему «Електоронний суд» звернувся до суду з заявою про участі у справі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року Клопотання адвоката Касандяка Володимира Васильовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції при розгляді цивільної справи [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району міста Києва» Безносенко Т.І. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 21 листопада 2007 року Габаідзе Далі була придбана квартира [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С. реєстраційний номер №6704. З матеріалів справи вбачається, відповідно до свідоцтва про народження виданого повторно Батумською службою цивільного реєстру АРГС 77 від 24.11.2021 року батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько - [PERSON] , мати - Далі Габаідзе, актовий запис №904. Відповідно до довідки виданою Міністерством Юстиції Грузії АРДС Батумська служба цивільного реєстру від 12 вересня 2022 року [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 12 липня 2022 року. За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб Деснянської РДА № 92327145 від 24.04.2023 року [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 11.05.2010 року по теперішній час. Відповідно до заяви від 02.06.2023 року направленої адвокатом Касандяк В.В. на адресу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району у місті Києві» про сприяння у розумний строк, встановленим порядком, скласти акт про те, що [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , однак, фактично не проживає за вказаною адресою з січня 2019 року із залученням до участі сусідів, які проживають у квартирах розташованих поруч. 07.06.2023 року Вик. вх. №846/04 Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району у місті Києві» на заяву адвоката Касандяк В.В. від 02.06.2023 року надало відповідь, в якій зазначено, що чинне законодавство України передбачає складання представниками комунального підприємства акту про залиття, який передбачений Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 року № 76. Натомість, нормативно - правовими актами України не передбачені строки, порядок, інші правила та обов`язки підприємства щодо видачі акту про реєстрацію та проживання/не проживання громадян. Інформацію щодо реєстрації громадян надає Центр із надання адміністративних послуг (ЦНАП) шляхом видачі довідки. Додатково зауважили, щодо компетенції працівників комунального підприємства не входить залучення будь-яких осіб для складання акту проживання/не проживання. В судовому засіданні за клопотанням позивача було допитано свідка. Так, свідок [PERSON] сусідка з квартири яка поруч розповіла суду, що вона останній раз відповідача бачила перед святами 2013 року (Новий рік). Квартира пуста багато років. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За ст. 270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. Враховуючи викладене, а також те, що судом достовірно встановлено, що Відповідач не мешкає за адресою: [ADDRESS] ., не утримує дане житло, не сплачує комунальні послуги, в даному житлі особистих речей немає, він там тільки зареєстрований, суд вважає, що Відповідач втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою, отже позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved