Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-31 00:00:00

Позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що відповідачка припинила підтримувати будь-які відносини з дитиною, не цікавиться її життям, участь у вихованні сина не бере, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. 24.07.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження на 01.09.2023 о 11:90 год. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов з підстав, зазначених у ньому. Відповідачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що позов визнає. Представник третьої особи подала заяву розгляд справи у її відсутності, зазначивши про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши учасників справи, оцінивши докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив таке. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . 17.12.2016 набрало законної сили рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06.12.2016, яким розірвано шлюб між сторонами, у якому вони перебували з 10.08.2003. Згідно з характеристиками директора та класного керівника Гімназії №10 ЧМР Львівської області, відповідачка з 2017 року не цікавиться життям сина, вихованням не займається, жодного разу на батьківських зборах присутня не була, до класного керівника не зверталася щодо шкільного життя дитини. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 06.06.2023, [PERSON] , діючи вільно, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу як фізичного так і психічного, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи без впливу обману, повідомила про свою відмову від виховання та утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 124 від 22.08.2023 Затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини, згідно з яким позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] є доцільним. Як видно із Будинкової книги та витягів з Реєстру територіальної громади, позивач разом зі своїми батьками, повнолітнім сином [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON] проживають та зареєстровані у квартирі, що належить батькові позивача, за адресою: [ADDRESS] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що є батьком позивача, а відповідачка була його невісткою. Зазначив, що шлюб між сторонами був розірваний у 2016 році. Відповідачка стала проживати окремо, і все рідше цікавилася дітьми. З 2017 року остання перестала спілкуватися із своїми синами. Позивач залишився з дітьми проживати разом з ним, та повністю займався їхнім вихованням та матеріальним утриманням. Додав, що відповідачка виїхала в Республіку Польща з 2018 року на постійне проживання. У відповідності до вимог ст. 171 СК України, ст. 232 ЦПК України забезпечено право неповнолітнього [PERSON] на висловлення своєї думки з приводу позову про позбавлення батьківських прав його матері. Зокрема [PERSON] в судовому засіданні вказав, що мати його покинула ще в 2017 році та переїхала проживати у Республіку Польща. Від того часу, дзвонила тільки на свята. Однак, надалі перестала взагалі телефонувати та цікавитись його життям. Вказав, що батько його виховує та забезпечує матеріально. Проживає разом із батьком, дідусем та бабусею. Не заперечує щодо позбавлення матері батьківських прав. З наведених вище обставин справи випливає, що тягар матеріального утримання дитини лежить на позивачу, відповідачка відповідних коштів для цього добровільно не надає. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстави для позбавлення судом батьківських прав перелічені у ст. 164 СК України. Позивач має право на звернення до суду з даним позов в силу норм ст. 165 СК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Отже вимога про позбавлення батьківських прав є нерозривно пов`язаною із вимогою про стягнення аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3). Встановлені фактичні обставини справи та оцінені докази у світлі викладених норм права, їх роз`яснень свідчать, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками матері і не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, зокрема не забезпечує належною матеріальною допомогою, не цікавиться навчанням дитини, не створює жодних умов для нормального спілкування з ним чи отримання сином доступу до культурних та інших духовних цінностей. Зазначені фактори є свідченням винної поведінки відповідачки та умисного ухилення нею від виховання дитини у такій мірі, що це дає достатні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Зважаючи на фактичні обставини справи та визнання позову відповідачкою, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Поряд з цим, з огляду на наявні докази та вимоги ч. 3 ст. 166 СК України суд вважає необхідним прийняти рішення про стягнення з відповідачки аліментів у користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно. Крім цього, враховуючи визнання позову відповідачкою до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно з квитанцією №32528798800007254101 від 03.07.2023 та в користь держави слід стягнути 1073, 60 грн. судового збору за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved