Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав стовно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що під час шлюбу у них з відповідачкою народилися діти, котрі проживали разом з [PERSON] та її мамою в [ADDRESS] ; [PERSON] 05.06.2021 року вчинила замах на умисне вбивство відносно дітей сторін спору, є небезпечною та відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Оскільки остання вчинила щодо дітей умисний важкий злочин, є усі підстави позбавити її батьківських прав. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просять вимогу задовольнити, виходячи з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання в судове засідання не з`явилася, оскільки перебуває в ізоляторі та очікує виконання вироку суду про позбавлення волі. Представниця відповідачки в засіданні проти задоволення позову заперечила, зазначила, що її довірителька перебуває пе в ізоляторі та очікує виконання вироку суду про позбавлення волі під постійним внутрішнім докором та переживанням через те, що так склалося з дітьми. Подія відбулася, оскільки довірителька давно страждає на психічне захворювання та не повністю здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; а напередодні вчинення злочину [PERSON] пережила стресовий фактор обумовлений поведінкою колишнього чоловіка (позивача), відчуття безвиході в ситуації, що склалася, зумовив розлад адаптації [PERSON] до ситуації із переживанням тривоги, неадекватними висловлюваннями та грубими порушеннями поведінки у вигляді агресивних дій до дітей. Третя особа управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради забезпечила явку в судове засідання повноважного представника, котрий підтримав наявний у справі висновок. Третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги. Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини. Сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2015 року, й від даного шлюбу у сторін спору народилися діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 12.02.2018 року, шлюб між сторонами спору було розірвано; після розірвання шлюбу діти, разом з відповідачкою та її мамою проживали в [ADDRESS] . Позивач є інвалідом першої групи з дитинства по зору, проживав окремо від дітей в с. Ігоровиця Тернопільського району Тернопільської області. 29 червня 2021 року, рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №223 «Про розгляд звернення [PERSON] про передачу малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на виховання батькові [PERSON] », вирішено передати дітей з центру соціально психологічної реабілітації служби у справах дітей Тернопільської ОДА батькові [PERSON] . Вивченням змісту цього рішення встановлено, що 07.06.2021 року з обласної дитячої клінічної лікарні надійшло повідомлення про дітей, які зазнали жорстокого поводження . Зі слів дітей та бабусі, їх побила мати [PERSON] . По даному факту зареєстроване кримінальне провадження за ч.3 ст. 15, п.2. ч.2 ст. 115 КК України (незакінчений замах на вбивство малолітньої дитини). Комісією також було з`ясовано, що мати дітей перебуває на лікуванні в обласній психоневрологічній лікарні. Умови дітей не відповідали санітарно гігієнічним. Відтак, 05.06.2021 року відповідачка вчинила замах на умисне вбивство дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вироком Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області\~від 29.05.2023\~року у\~справі №607/15091/21,\~ [PERSON] визнано\~винуватою у\~вчиненні кримінального\~правопорушення,\~передбаченого ч.\~3\~ст.\~15\~ п.\~1,\~2\~ч.\~2\~ст.\~115 КК України та призначене їй за даним кримінальним правопорушенням покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Органом опіки та піклування ТМР складено висновок, змістом якого окремо встановлено, що відповідно до характеристики загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів с. Ігровиця, [PERSON] навчається в 1 класі . Вихованням та навчанням дитини займається батько та бабуся. Відповідно довідки Білецької сільської ради №259 від 13.09.2022 року, [PERSON] , та діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають без реєстрації по [ADDRESS] . Мати дітей [PERSON] на засідання комісії не з`явилася. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №313 від 05.04.2023 року, вирішено затвердити означений вище висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи спір видається необхідним зазначити наступне. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. \~Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке розлучення може бути необхідним, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, є позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею. Питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.6.ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, в разі засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Оцінюючи наявні\~у справі\~докази,\~зокрема ухвали\~слідчих суддів\~Тернопільського міськрайонного\~суду Тернопільської\~області від\~15.08.2022\~року у\~справі №607/15091/21,\~від 13.09.2022\~року у\~справі №60715091/21,\~й,\~безперечно,\~вирок Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області\~від 29.05.2023\~року у\~справі №607/15091/21,\~яким [PERSON] \~визнано винуватою\~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.\~3\~ст.\~15\~ п.\~1,\~2\~ч.\~2\~ст.\~115 КК України та призначене їй за даним кримінальним правопорушенням покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років за замах на умисне вбивство дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , Суд відзначає наявність формальної підстави, за якої позбавлення батьківських прав можливо було б для [PERSON] саме тим крайнім заходом, на застосування якого вона справедливо заслуговувала б. Однак, як наголошує ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2010 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06): «47. Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). 48. Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). 49. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). 50. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини" (Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки" (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки" (Havelka and Others v. the Czech Republic), N 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К.А. проти Фінляндії" (K.A. v. Finland), N 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії" (Moser v. Austria), N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73-76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). 51. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі" (Schultz v. Poland), N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини" (Remmo and Uzunkaya v. Germany), N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки" (Polasek v. Czech Republic), N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97).» Дослідивши матеріали, на підставі яких складно сам висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, Суд не може не наголосити на тій обставині, що відсутні докази дійсного повідомлення відповідачки про час і місце засідання органу опіки та піклування, на якому вирішувалося питання доцільності позбавлення її батьківських прав [PERSON] викликалася простим листом за адресою [ADDRESS] ; разом з тим третя особа у висновку констатує, що мати дітей [PERSON] на засідання комісії не з`явилася, хоча вона за визначенням не мала можливості зявитися, оскільки органу опіки та піклування з матеріалів справ було достеменно відомо про перебування відповідачки в місцях позбавлення волі (заяви по суті та пропозиції відповідачці надати відзив на позов надсилалися судом в м. Чортків в ДУ Чортківська установа виконання покарань № 26» (арк.. справи 21), та на адресу адвоката відповідачки). Жодної кореспонденції про пропозицію відповідачці висловити власну думку з питання, на адресу установи виконання покарань для вручення [PERSON] , не надсилалося. Також органом опіки та піклування, окрім висновку, не надано жодних доказів щодо: підтвердження опитування хоча б якогось свідка, складання психологічних та інших експертних висновків та медичних довідок, здійснення обстеження місця проживання дітей сторін спору, з`ясування питання чи можуть діти за власним фізичним розвитком висловити свою думку з приводу питання позбавлення матері батьківських прав, тобто допущено неповноту проведення перевірки, хоча як констатує ЄСПЛ у згадуваному вище рішенні від 18 грудня 2010 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06) - «оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання». Окремо Суд вважав би за необхідне зупинитися на певних обставинах, встановлених вироком суду, котрий набрав законної сили, від 29.05.2023 року у справі №607/15091/21, адже, в силу ст. 82 ЦПК України, ці обставини доказування не потребують. Необхідність їх врахування зумовлена тим, що у справах про позбавлення батьківських прав, в силу закону, а конкретніше ст.164 Сімейного Кодексу України, Суд має певні межі судової дискреції (розсуду), тобто законні повноваження обирати між альтернативами, кожна з яких є потенційно правильною, виходячи з \~із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу, справедливості і розумності, тощо. Іншими словами, встановлення підстав, визначених ст. 164 СК України, покладає на Суд не безумовний обов`язок, а надає свободу розсуду ухвалення рішення про доцільність позбавлення батьків прав. Судом уже встановлено наявність формальної підстави, за якої позбавлення батьківських прав можливо було б для [PERSON] саме тим крайнім заходом, на застосування якого вона справедливо заслуговувала б. І звісно у питаннях доцільності позбавлення батьківських прав, Суд виходить, перш за все, з інтересів дітей - оскільки позов заявлено саме з підстави, передбаченої п.6.ч.1 ст.164 СКУ, слід встановити, чи після вчинення злочину відповідачка залишається настільки ж потенційно небезпечною для власних дітей, що існує необхідність розірвати їх біологічний зв`язок. Відтак Суд не може оминути увагою ту обставину, що ухвалюючи вирок від 29.05.2023 року у справі №607/15091/21 стосовно [PERSON] та визначаючи їй мірку покарання, колегія суддів Тернопільського міськрайонного суду вважала за необхідне застосувати ст. 69 КК України і призначила покарання нижче нижньої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст. 115 КК України. Означеним вище вироком встановлено наступне. «До обставини, що пом`якшують покарання суд відносить повне і беззаперечне визнання обвинуваченою [PERSON] своєї вини як на досудовому розслідуванні, так і при судовому розгляді, не ухилення останньою від слідства, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, каяття обвинуваченої [PERSON] , яке розцінюється судом як щире, що виразилося нею в судових дебетах, в яких [PERSON] просила вибачення за вчинене відносно своїх дітей, шкодує про вчинене і усвідомлює про наслідки, які могли настати, а також при останньому її слові, в якому вона просила вибачення перед присутніми, стоячи на колінах і щиро плачучи. Також, при розгляді кримінального провадження і за наслідком проведених судових дебатів судом встановлено, що законний представник обвинуваченої [PERSON] , яка є матір`ю обвинуваченої, а також законний представник потерпілих [PERSON] , яка є бабусею потерпілих і колишнею свекрухою обвинуваченої, просили не позбавляти волі обвинувачену [PERSON] , оскільки їй потрібне медичне психічне лікування, а також народження її в ранньому віці, наявність важкої хвороби, нещасливий шлюб, сімейний побут та умови проживання, постійні погрози і сварки чоловіка, вплинули на її психічний стан та стало поштовхом до вчинення злочину. Так, із матеріалів кримінального провадження встановлено, що згідно медичного заключення №118 [PERSON] ( [PERSON] ) хворіє на дитячий церебральний параліч, Олігофренія, що є формою розумового і психічного недорозвинення.\~У Висновку судово-психіатричної експертизи №90 від 21.07.2021р. зазначено, що [PERSON] перебуває на лікуванні з діагнозом розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку. [PERSON] народилася в термін 6 місяців, є інвалідом ІІІ групи. Відмічалося відставання у фізичному та психічному розвитку. Останнім часом відмічалися конфлікти з колишнім чоловіком, який хотів забрати у неї дітей і з приводу чого [PERSON] хвилювалася і переживала. Триваючі тривожні переживання, стресовий фактор, який мав місце напередодні подій, відчуття безвиході у ситуації, що склалася, зумовив розлад адаптації до ситуації із переживаннями тривоги, неадекватними висловлюваннями та грубими порушеннями поведінки у вигляді агресивних дій щодо дітей. У Висновку судово-психіатричного експерта №407 від 15.09.2022р. встановлено, що наявні на той час емоційні та поведінкові порушення, поряд із аномальними способом відреагування на життєву ситуацію, мали значний вплив під час інкримінованих [PERSON] діянь на раціональність прийняття рішень, передбачення наслідків своїх діянь, здатність регулювати свою поведінку у досліджуваній ситуації, а тому під час інкримінованих [PERSON] дій, вона не була здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до висновку, що кримінальне правопорушення вчинене [PERSON] внаслідок збігу тяжких особистих обставин, що згідно ст. 66 КПК України є обставиною, що пом`якшує покарання. \~ \~ \~ \~ Таким чином, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання за вчиненні кримінальні правопорушення, а саме: повне визнання обвинуваченою вини, щире каяття, її поведінку після вчинення кримінального правопорушення, яка була спрямована на своєчасне розкриття злочину та встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, та які в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, оскільки малолітні діти проживають окремо від матері та їхньому життю і здоров`ю дії [PERSON] загрози не становлять, суд вбачає за можливість застосувати частини 1 та 2 статті 69 Кримінального кодексу України при призначенні обвинуваченій [PERSON] покарання. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що [PERSON] слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення, а саме у вигляді позбавлення волі на певний строк, враховуючи при цьому положення ст. 68 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки з урахуванням об`єктивних обставин справи, виправлення та перевиховання [PERSON] неможливі без її ізоляції від суспільства та, що саме таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення даної обвинуваченої та попередження нових протиправних діянь.». Безперечно, світогляд людини, її поведінка, дії, формуються під впливом певних обставин. Кожна людина під випливом тієї чи іншої події, може вчинити жахливий, нічим не виправданий, вчинок, який потім доскону буде терзати докором за заподіяне. Суд має за мету встановлення справедливості по конкретній справі. Суддя не інквізитор, репресивно-каральна функція не є його основною метою. Суд існує для того, щоб, шляхом встановлення справедливості, примножувати і стверджувати в суспільстві загальнолюдські цінності, які є смислами права. Тим самим Суд сприяє мінімізації зла і неправа в суспільстві. Вчинивши замах на вбивство власних дітей відповідачка [PERSON] за визначенням вічно приречена та страждання за власний гріх, й відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Разом з тим, вчинення замаху на злочин стосовно власних дітей відповідачкою, було зумовлене збігом тяжких особистих обставин психічно хворої людини, а наявні на той час емоційні та поведінкові порушення, поряд із аномальними способом відреагування на життєву ситуацію, мали значний вплив під час інкримінованих [PERSON] діянь на раціональність прийняття нею рішень. Загнана в\~кут обставинами,\~психічно хвора\~та зневірена,\~внутрішньо втрачена\~людина потребує\~ реабілітації\~та лікування,\~але аж\~ніяк,\~ з\~огляду на\~нестійкість та\~вразливість психіки відповідачки,\~не заподіяння державою додаткової психічної травми, що могла б бути нанесена у разі застосування безальтернативного примусу - позбавлення біологічних зв`язків матері і дитини. Суд вважає за необхідне підкреслити, що збереження біологічного зв`язку відповідачки з дітьми не становитиме загрози для малолітніх, оскільки, як уже зазначено вище у вироку суду «малолітні діти проживають окремо від матері та їхньому життю і здоров`ю дії [PERSON] загрози не становлять», а сама відповідача тривалий час перебуває в ізоляції, метою якої є виправлення особи . Насамкінець в Суду викликає обґрунтований сумнів в належності особи позивача, біологічного батька дітей, котрий є заявником. Звісно, [PERSON] перебуваючи в статусі офіційного батька малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за законом представляє їхні інтереси. Водночас, як встановлено Судом, після розірвання шлюбу сторін спору в лютому 2018 році, діти, разом з відповідачкою та її мамою проживали в [ADDRESS] ; натомість позивач проживав окремо від дітей в с. Ігоровиця Тернопільського району Тернопільської області, й до трагічної дати 05.06.2021 року, в Суду відсутні будь які докази, що останній приймав якусь участь у житті дітей, а навпаки мав постійні конфлікти з відповідачкою, в тому числі з приводу визначення місця проживання дітей. Отримавши дітей з центру соціально психологічної реабілітації служби у справах дітей Тернопільської ОДА за рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №223 від 29.06.2021 року «Про розгляд звернення [PERSON] про передачу малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на виховання батькові [PERSON] » не за власним зверненням, а за зверненням бабусі дітей [PERSON] , позивач чомусь не виступив законним представником потерпілих при розгляді судом кримінальної справи №607/15091/21 у цьому провадженні законним представником дітей, знову ж таки, була [PERSON] , яка є бабусею потерпілих і колишньою свекрухою обвинуваченої, виступала від імені дітей і просила не позбавляти волі обвинувачену [PERSON] . Підсумовуючи викладене Суд наголошує на недоцільності наданому етапі розвитку стосунків сторін спору та їх спільних дітей позбавляти відповідачку батьківських прав.

Outcome: dismissed