Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 13000,74 та суму збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за рішенням суду в розмірі 34863,36 грн. Позов мотивовано\~тим,\~що 13\~липня 2012\~року між\~ПАТ АТ\~«УКРГАЗБАНК» та\~ [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№290/13/151-Р.\~Предметом Договору\~було надання\~ [PERSON] \~кредиту у\~розмірі 81118,74\~грн на\~строк з\~13\~липня 2012\~року по\~26\~травня 2015\~року зі\~сплатою процентів\~за користування\~кредитом виходячи\~зі ставки,\~встановленої у\~розмірі 1,00\~%\~річних.\~Даний кредит\~надавався [PERSON] \~на погашення\~кредитної заборгованості\~по попередньо\~укладеному між\~Позивачем та\~Відповідачем кредитному\~договору №145-р\~від 27.05.2008\~р,\~шляхом видач\~готівки через\~касу банку. Засобом забезпечення кредитного зобов`язання був договір поруки від 13.07.2013 року, поручителем по якому виступила відповідач [PERSON] . У зв`язку із невиконанням взятих відповідачем зобов`язань позивач звернувся до суду за захистом свої прав. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 15.04.2014 у справі 460/496/14-ц стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] в користь ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» 38170 грн 74 коп строкової заборгованості по тілу кредиту, 42948 грн 00 коп. простроченої заборгованості по і тілу кредиту, 725 грн 47 коп поточної заборгованості за відсотками, 5593 грн 99 коп простроченої заборгованості за відсотками. Всього солідарно стягнено з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» 87438 грн 20 коп заборгованості станом на 06.02.2014 року за кредитним договором від 13.07.2012 року. Крім цього, з [PERSON] та [PERSON] в користь ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» стягнуто 874 грн 38 коп витрат по оплаті судового збору, 250 грн 02 коп витрат за публікацію в пресі оголошення про виклик відповідачів. З моменту постановления зазначеного судового рішення по теперішній час [PERSON] не погасив заборгованість за кредитним договором, у зв`язку з чим, з врахуванням положень ст.625 ЦК України, позивачем нараховано: 13000,74 грн. заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за рішенням суму (3% річних) за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 включно ; 34863,36 грн сума збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів з рішенням суду. Для розрахунку заборгованості було взято підтверджену судовим рішенням суму у розмірі 87438,20 грн Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. В судовому\~засіданні представник\~позивача позовні\~вимоги підтримала\~в повному\~обсязі,\~з підстав\~наведених у\~ньому,\~просила позов\~задовольнити.\~Щодо винесення\~заочно рішення\~у даній\~справі не\~заперечує. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подали. За загальним правилом частини першої\~статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ст.280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності відповідачів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Судом встановлено, що 13.07.2012 між ПАТ «АБ «Укргазбанк» та \~ [PERSON] було укладено кредитний договір №290/13/151-Р, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 81118 грн 74 коп зі сплатою відсотків у розмірі 1,00% річних з кінцевим терміном повернення 26.05.2015 року. Дані кредитні кошти були надані з метою погашення кредитної заборгованості по попередньому кредитному договору №145-р від 27.05.2008 року, отриманого для придбання автомобіля. В забезпечення виконання зобов`язань за \~кредитним договором, 13 липня 2012 року між ПАТ «АТ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами яких поручитель [PERSON] взяла на себе солідарне зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язаннях\~ [PERSON] , які виникли на підставі кредитного договору №290/13/151-Р від 13.07.2012 року, що підтверджується договором поруки від 13.07.2012. У зв`язку з виникненням заборгованості за кредитним договором позивач звернувся в суд про її стягнення, в тому числі і про дострокове стягнення всієї суми кредиту, яка залишилась до повернення. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2014 року у справі № 460/496/14-ц, яке набрало законної сили 26.04.2014, позовні вимоги банку були задоволені у повному обсязі, а саме солідарно стягнутоз [PERSON] та [PERSON] в користь ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» - 38170 грн 74 коп строкової заборгованості по тілу кредиту, 42948 грн 00 коп - простроченої заборгованості по тілу кредиту, 725 грн 47 коп - поточної заборгованості за відсотками, 5593 грн 99 коп - простроченої заборгованості за відсотками. Всього солідарно стягнуто з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» 87438 грн 20 коп заборгованості за кредитним договором від 13.07.2012 року. Крім цього стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в користь ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» 874 грн 38 коп витрат по оплаті судового збору, 250 грн 02 коп витрат за публікацію в пресі оголошення про виклик відповідачів. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якого йому було надано кредит строком до 26 травня 2015 року. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Таким чином, з ухваленням Яворівським районним судом Львівської області від 15.04.2014 рішення про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] боргу за кредитним договором №290/13/151-Р від 13.07.2012 року, зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та фактичного виконання ними грошового зобов`язання не відбулось. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №290/13/151-Р від 13.07.2012, заборгованість перед ПАТ АБ «Укргазбанк» - відповідачами не погашена. Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідачів сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, а саме з 12.03.2017 по 23.02.2022. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність\~це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Разом з тим позивач зазначив, з чим погоджується суд, що згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ XII «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину». На усій території України карантин установлено з 12 березня 2020 року і діє по сьогоднішній день. Зважаючи на\~викладене та\~враховуючи роз`яснення\~Верховного суду\~України про\~те,\~що визначені\~законом №\~540-ІХ\~процесуальні строки\~не\~зупиняються,\~не\~поновлюються,\~а\~автоматично продовжуються, розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат здійснювався з 12 березня 2017 року (12 березня 2020 року - 3 роки) та по 23 лютого 2022 року (останній день перед введенням воєнного стану), відповідачами жодних заперечень з даного приводу суду не надано, тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви ПАТ АБ «Укргазбанк» сплатило судовий збір в розмірі 2481 грн 00 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією №983582 від 06 грудня 2022 року. Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судові витрати із сплати судового збору в загальному розмірі 2481, 00 грн.

Outcome: approved