Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Луцької міської ради, про визначення місця проживання дитини. Свій позов мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, однак, 01 липня 2013 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, шлюб між ними було розірвано. Зазначає, що від спільного шлюбу у них народилась дитина -[PERSON] , [INFO] . Крім того, вказує, що відповідач після спільного проведення часу з донькою добровільно не погоджувався повертати дитину за місцем її постійного проживання,а також здійснює тиск на позивача щодо відправлення доньки до нього за кордон. Зазначає, що на даний момент у неї створені усі належні умови для утримання та виховання дитини. На підставі викладеного, просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом із нею. У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з викладеними позивачем обставинами та вважає їх такими, що не відповідають дійсності, оскільки він також бере участь у вихованні та утриманні дитини, забезпечує її всім необхідним. Зазначає, що він проживає в тому ж будинку, що і матір з дитиною, а тому він постійно бачився з донькою, а згодом дитина проживала разом з ним. В останні роки, він з певною періодичністю виїжджав за кордон, тому в цей період дитина проживала з матір`ю. У зв`язку з початком повномасштабного вторгнення російської федерації, відповідач пропонував позивачу вивести доньку за кордон або приїхати разом з дитиною, виключно для безпеки дочки, у зв`язку з воєнними діями, які тривають в Україні. Відповідач зазначає, що спір між ним та [PERSON] щодо місця проживання дитини відсутній, але враховуючи інтереси дитини, не заперечує щодо визначення місця проживання дочки разом із матір`ю. Ухвалою суду від 06 березня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 06 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. До початку судового засідання представник позивача подала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач до початку судового засідання також надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає. Щодо відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу адвоката просить відмовити у задоволенні. Представник третьої особи до початку судового засідання подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності осіб, що не з`явилися по наявним матеріалам справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини. Згідно із ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі, однак, 01 липня 2013 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, шлюб між ними було розірвано (а.с.5). Від даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини , бути розлучена зі своєю матір ю. Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), виходячи з рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують та наявність виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матір?ю у разі коли батьки проживають окремо. Таким чином, виключних підстав, передбачених Конвенцією та ч.2 ст.161 СК України для розлучення неповнолітньої дитини із матір?ю [PERSON] суд не вбачає. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно наданого висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради, вбачається, що за усною згодою між батьками [PERSON] залишилася проживати разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання, навчання та відпочинку дитини, що підтверджено актом обстеження умов проживання від 13.04.2023 року. Також, 29.03.2023 року [PERSON] надав відзив на позовну заяву, де він не заперечує, щоб дитина [PERSON] , [INFO] проживала разом із матір`ю [PERSON] (а.с.65). На підставі наведеного та з урахуванням усіх обставин, служба не заперечує, щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с.65). На думку суду проживання неповнолітньої дитини разом із матір?ю, буде відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки, дитина на даний час знаходяться в такому віці, коли материнська турбота їй більше потрібна, а спілкування саме з матір?ю сприятиме їх повноцінному духовному формуванню. За таких обставин, з врахуванням визнання позову відповідачем, суд вважає підставною вимогу позивача про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір?ю [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача було надано копію ордеру про надання правової допомоги від 03 квітня 2023 року (а.с. 44). Проте позивачем та її представником не надано договору про надання правової допомоги, будь яких розрахунків наданих послуг та належних доказів, що підтверджують сплату [PERSON] гонорару адвокату. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутність документального підтвердження про понесені позивачем витрати на правову допомогу є підставою для відмови у стягненні таких витрат з відповідача. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved