Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

07 серпня 2023 року [PERSON] через представника адвоката Воробйова Віктора Вікторовича звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] . Заява мотивована тим, що з 06 червня 2018 року заявник зареєструвала шлюб з [PERSON] , від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . На даний час заявник проживає разом із сином за адресою [ADDRESS] . Ухвалою від 29.06.2023 року відкрито провадження по справі № 383/1065/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Після того, як [PERSON] отримав ухвалу суду про відкриття провадження в справі №383/1065/23 він фактично позбавив заявника можливості спілкування із сином чим фактично вчиняє психологічне насильство щодо неї, так і щодо малолітнього сина [PERSON] . Так, [PERSON] здійснює як фізичний так і моральний тиск на заявника, забороняє піклуватися, виховувати та лікувати дитину, постійно шукає приводи для сварок, принижує перед дитиною його матір. [PERSON] за згодою з заявником систематично спілкувався з дитиною, проте постійно порушував режим дня, який був закладений у дитині від народження, чим спричиняв психологічний тиск та примушував заявника до дій які принижували її як жінку та матір, а саме розповідав сину про те що вона є поганою мамою. Починаючи з 12.07.2023 року [PERSON] забрав силою дитину до себе в домоволодіння та не дозволяє заявнику спілкуватися. Заявник намагалася поговорити з [PERSON] з приводу проживання та виховання дитини, проте домовленості не досягла, оскільки останній ігнорує її та інтереси дитини. Зазначає, що забороняючи спілкуватися матері та дитині, [PERSON] здійснює психологічне насильство відносно заявника та постраждалої дитини. Це насилля проявляється у формі приниження заявника як матері, залякуванні її тим що звернення її до суду за захистом її ж прав позбавить її можливості спілкуванні із дитиною, дії спрямовані на позбавлення можливості спілкуватися із дитиною. Всі ці дії відображаються і на психологічному стані постраждалої дитини. Крім того, [PERSON] , обмежуючи дитину у спілкуванні з матір`ю, здійснює фізичне насилля, яке проявляється у забороні спілкуванні з мамою та неотриманням дитини вчасної медичної допомоги. Так, намагаючись отримати медичну допомогу, заявник реєструвалася в системі Medcard24, для того щоб отримати консультації стосовно стану здоров`я та лікування сина [PERSON] . Проте, як тільки про це дізнавався [PERSON] , він все робив для того щоб дитина не отримала медичну допомогу. Не зважаючи на те що, [PERSON] відібрав сина та проживає з ним разом, однак жодного разу не залишався з сином на тривалий час. Малолітній [PERSON] не відвідує дитячий садок, не отримує належного медичного обслуговування, саме в цьому проявляється фізичне насилля відносно дитини оскільки поза волею та інтересами як самої дитини так і матері він постійно знаходиться на закритій території, позбавлений спілкування з однолітками, друзями та можливості отримувати догляд та увагу матері та вихователів. Крім цього, [PERSON] вчиняє насильство щодо заявника та її батька [PERSON] . Зазначає, що на даний час між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина і саме задля затягування судового розгляду та з метою схиляння заявника до відмови від позову [PERSON] здійснює як фізичне так і психологічне насилля. [PERSON] вчиняє насильство щодо заявника протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжиті поліцією. Після кожного виклику поліції він і надалі погрожує заявнику розправою та впевнений у своїй безкарності. Його агресія щоразу посилюється. Зважаючи на це, вважає, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо заявника, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я та здоров`я її сина, є дуже високою. З урахуванням зазначеного, [PERSON] просила видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків: - заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи [PERSON] та її сина - постраждалої дитини [PERSON] , [INFO] , а саме за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , та її сина - постраждалу дитину [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та дитину в будь-який спосіб, спілкуватися з нею строком на 6 місяців. Ухвалою суду від 07.08.2023 року заяву про видачу обмежувального припису залишено без руху та встановлено заявнику строк для виправлення недоліків заяви. Ухвалою суду від 16.08.2023 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено справу до судового розгляду. Заявник та її представник підтримали заяву та просили її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Заявник додатково пояснила, що з 08.08.2023 року спільно з [PERSON] не проживає, від шлюбу мають спільного сина, який має повних 4 роки, після пред`явлення нею позовів до суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини [PERSON] став маніпулювати дитиною, не повертає дитину вчасно або залишив дитину на декілька днів. З 16.08.2023 року між ними виникають конфліктні ситуації з приводу дитини, застосовує фізичне насилля, погрози, виганяє її з місця своєї роботи, не дає спілкуватись з дитиною. [PERSON] значний час проводить на роботі, в той час як дитина проводить час без нього, зараз дитина хвора на ангіну. Заперечує існування з [PERSON] усної домовленості щодо виховання дитини. Дитина проживає по тижню у кожного. Представник заінтересованої особи заперечила проти задоволення заяви. Суд, вислухавши позиції учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що з 06.06.2018 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 06.06.2018 року (а.с.15). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.03.2019 року (а.с. 16). На час розгляду справи в суді малолітній син сторін [PERSON] фактично проживає з батьками почергово з приводу чого сторони мають конфлікти, спільної згоди щодо визначення місця проживання дитини сторони не досягли. Так, 17.07.20023 року заявник звернулась до органів поліції із заявою про те, що 15.07.2023 року її чоловік [PERSON] , з яким не проживає, забрав їхню спільну дитину та не повертає, шантажує її неіснуючими боргами, що підтверджується копією протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.14) та письмовими поясненнями від 17.07.2023 року про подію (а.с.78). Також згідно копії письмових пояснень [PERSON] від 31.07.2023 року встановлено, що остання звернулась до органів поліції з приводу того, що 31.07.2023 року [PERSON] не віддавав їй дитину, щоб повезти на обстеження в лікарню та відмовився лікувати дитину, при цьому ображав її непристойними словами, на що вона також відповідала образами в його бік (а.с.17). На підтвердження хвороби дитини надала медичні довідки про перебування на амбулаторному лікуванні з 10.07.2023 року, останній огляд був 13.07.2023 року, на контрольний огляд 18.07.2023 року не з`явились (а.с.57, 58-59). Листом Відділення поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 26.07.2023 року №3988/111-4-2023 року повідомлено заявника, що відомості у її зверненні від 12.07.2023 року з приводу конфлікту з [PERSON] розглянуто, за результатами розгляду якого повідомлено, що звернення не належить до компетенції органів поліції, оскільки існує спір з приводу визначення способу участі у вихованні дитини та визначення місця проживання дитини. Будь-якого адміністративного чи кримінального правопорушення не встановлено (а.с.22). Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно п.п. 6 та 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18. У відповідності до ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Згідно із загальним принципом цивільного судочинства - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В даному випадку, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чітко визначає, що обставинами на підставі яких може бути виданий обмежувальний припис є: ризики продовження скоєння домашнього насильства; ризики повторного вчинення домашнього насильства; ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків; ризики смерті постраждалої особи. Досліджені надані заявником докази не дають суду підстави дійти висновку про наявність в діях заінтересованої особи психологічного або фізичного насильства відносно заявника. Суд, проаналізувавши докази та пояснення учасників справи вбачає, що між [PERSON] та [PERSON] наявний спір щодо визначення місця проживання їхнього спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією ухвали Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29.06.2023 року по справі №383/1066/23, провадження 2/383/369/23. Згідно ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Частиною 4 статті 157 СК України встановлено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч.1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 151 СК України батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В межах розгляду даної справи, суд не приймає до уваги вказані звернення заявника до органу поліції про повідомлення про можливе вчинення [PERSON] правопорушення, оскільки матеріали справи не місять доказів як самої події, так і вжиття до останнього заходів адміністративного впливу. На переконання суду, сам по собі факт звернення заявника до правоохоронних органів з заявою про внесення відомостей про кримінальні правопорушення не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до нього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Зазначене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09 червня 2022 року справі №216/4309/21. Таким чином, дослідивши надану заявником переписку в соцмеседжерах, яка міститься в матеріалах справи, та відеозаписи і фотозображення, що надані заявником в судовому засіданні 18.08.2023 року на флеш-носії, яка розміщені в папці «відео», судом не встановлено доказів застосування [PERSON] насильства до [PERSON] , натомість на них зафіксовано лише конфліктні ситуації між ними, в тому числі щодо дитини, які відбувались здебільшого на території здійснення підприємницької діяльності [PERSON] , що свідчить про наявність тривалого конфлікту між сторонами, небажання його врегулювання, взаємних образ. Не містять матеріали справи також належних і допустимих доказів спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] . Натомість фотозображення тіла заявника без опису ушкоджень в медичній документації та доказів існування самої події суд визнає неналежним та недопустимим доказом. Відеозаписи розмови [PERSON] із сином суд також відхиляє, адже не містять фіксацію фактичних обставин подій, на які посилається заявник, а є лише судженнями малолітньої дитини, на формування якої не виключається вплив заявника, зацікавленої у результатах розгляду справи. На переконання суду досліджені відеозаписи з участю дитини можуть свідчити лише про наявність зв`язку між дитиною з матір`ю, що також підтверджується висновком психологічного дослідження малолітнього [PERSON] (а.с.9). Однак прихильність дитини до одного із батьків не надає підстав для встановлення відносно іншого заборон наближатись до дитини на 300 метрів, розшукувати чи спілкуватись з нею. Навпаки за правилом частин 2, 3 стат ті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Таким чином, заявником не додано доказів, які б підтверджували наявність погроз з боку заінтересованої особи, вчинення останнім відносно заявника будь-яких фізичних дій, які б можливо було б розцінити як фізичне чи психологічне насильство. Відсутні в матеріалах справи і докази притягнення [PERSON] до адміністративної або іншої відповідальності за вчинення дій, які можуть бути розцінені як прояв насильства в сім`ї. Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.07.2023 року від [PERSON] та його письмові пояснення від 18.07.2023 року про те, що 17.07.2023 року близько 23:30 його піджидав [PERSON] та почав висловлювати погрози та виражатися нецензурною лайкою до нього із-за конфлікту з його донькою [PERSON] через дитину, судом до уваги не приймаються, оскільки не стосуються предмету спору так як заявник звернулась до суду за захистом своїх прав, а не [PERSON] (ст.4 ЦПК України). Оскільки заявник не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону, а судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно [PERSON] та їх спільного сина, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису, у зв`язку з чим заява [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed