Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у січні 2023 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів прокуратури на користь [PERSON] у розмірі 2523044 грн 00 коп. та моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів прокуратури на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 489100 грн 00 коп. та здійснити розподіл судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач являється матір`ю [PERSON] , який є підозрюваним у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 365, ч. ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України по кримінальному провадженню №42016000000001053 від 18.04.2016 в рамках якого ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва по справі №752/20779/16-к накладено арешт на майно, власником якого є позивач, а саме: напівпричеп SCHMITZ SKO 24, р.н. [NUMBER] , білого кольору, VIN - [NUMBER] ; сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. [NUMBER] , жовтого кольору, VIN- [NUMBER] ; сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. [NUMBER] , жовтого кольору, VIN- [NUMBER] ; сідловий тягач RENAULT MAGNUM АЕ470, р.н. [NUMBER] , білого кольору, VIN - [NUMBER] ; заборонено [PERSON] та іншим особам, у володінні (користуванні) яких перебуває вказане рухоме майно, розпоряджатися та користуватися ним, з передачею на відповідальне зберігання другому слідчому відділу слідчого управління Головної військової прокуратури Генарльної прокуратури України, крім цього вказані транспортні засоби також перебувають у розшуку, однак позивач вважає, що такі дії є безпідставними, оскільки вона не є стороною вказаного кримінального провадження, при цьому сідловий тягач RENAULT MAGNUM АЕ470, р.н. [NUMBER] , білого кольору, VIN - [NUMBER] є частиною спадщини, яка прийнята позивачем після смерті її чоловіка ще у 2012 р. [PERSON] , а інше майно набуте позивачем у 2013 році, в той час як кримінальне провадження порушене лише 18.04.2016, внаслідок чого своїми неправомірними діями, які здійснювалися з метою введення слідчого суддю в оману та незаконного накладення арешту на майно [PERSON] , прокурор Опанасенко В.І. позбавив її можливості використовувати власне майно, що підтверджується ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 23.07.2021 по справі №753/10381/17 в якій скасовано арешт на вищевказане майно на підставі якої позивач зверталася до Офісу Генерального прокурора із вказаною ухвалою про зняття арешту з майна, проте їй відмовлено, оскільки таке питання не входить до компетенції прокурора, а також прокурор не наділений правами щодо винесення процесуальних рішень про припинення розшуку транспортних засобів, внаслідок зазначених обставин позивач досі позбавлена можливості розпоряджатися та користуватися своїм майном, зокрема, заробляти собі на життя та отримувати дохід від користування незаконно вилученого у неї майна. Тому враховуючи, що на майно позивача було незаконно накладено обтяження то у позивача виникло право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок оголошення у розшук незаконного накладення арешту на її майно. 17.02.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами не погоджується, враховуючи наступне, незаконне накладення арешту на майно дає громадянинові право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, але таку шкоду позивач повинна довести належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України, при цьому позивач свої вимоги обґрунтовує невиконанням органами досудового розслідування ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 23.07.2021 про скасування арешту, проте при накладенні арешту на майно ухвалою слідчого судді від 13.12.2016, було здійснено захід щодо його розшуку, оскільки місцезнаходження його не було встановлено, внаслідок чого встановлено місцезнаходження одного із арештованих транспортних засобів, а саме: сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. [NUMBER] , жовтого кольору, VIN- [NUMBER] , який знаходився на території ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (м. Чорноморськ, вул. Праці, 6), про що складено 20.01.2017 відповідний протокол огляду, та вказане майно після чого було передано на відповідальне зберігання на склад №25 терміналу №5 ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», а інше майно на яке було накладено арешт на даний час перебувають у розшуку, при цьому будь-яким судовим рішенням незаконність накладення арешту на вищевказане майно не встановлювалося, а отже позивач не має права на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону №266/94-ВР. Крім цього, позивач не є учасником кримінального провадження №42016000000001053 від 18.04.2016, належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження незаконності (протиправності) дій чи бездіяльності Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні, спричинення їй моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними не надала, у зв`язку із чим не довела заподіяння їй шкоди Офісом Генерального прокурора (а.с. 61-70). 08.03.2023 від третьої особи надійшли пояснення в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав того, що залучення Державної казначейської служби України можливо тоді, коли воно здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду, однак Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, крім цього посилаючись на ст. 1176 ЦК України третя особа зазначила, що у позивача не має спеціальних підстав для відшкодування шкоди, оскільки вона не учасником кримінального провадження №42016000000001053 від 18.04.2016, при цьому відповідальність за завдану шкоду може заставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправну поведінку заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Також позивач не надала доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння їй моральних та фізичних страждань, таким чином у позивача відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди (а.с. 123-129). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.01.2023 справу розподіллено на суддю [PERSON] (а.с. 46, 47).). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 11.01.2023 відкрито провадження по справі, у порядку загального позовного провадження (а.с. 49, 50). На підставі розпорядження від 08.06.2023 №127 керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва вказану справу було призначено до повторного автоматизованого розподілу у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді (а.с. 151). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 08.06.2023 вказану цивільну справу було передано у провадженні судді Ул`яновської О.В. 09.06.2023 (а.с. 152, 153). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 09.06.2023 цивільну справу прийнято до свого провадження та розпочато підготовче провадження (а.с. 154, 155). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.08.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 165). Позивач у судове засідання не з`явилася, прослухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с.157, при цьому від 06.06.2023 у матеріалах справи знаходиться заява про слухання справи у відсутності позивача (а.с. 148, 149). Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на відзив долучений до матеріалів справи, просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у поясненнях від 08.03.2023 просила слухати справу за відсутності представника (а.с. 129). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] з 15.10.2013 [PERSON] є власником транспортного засобу - напівпричеп SCHMITZ SKO 24, р.н. [NUMBER] , білого кольору, VIN - [NUMBER] (а.с. 23, 24). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] з 20.11.2013 [PERSON] є власником транспортного засобу сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. [NUMBER] , жовтого кольору, VIN- [NUMBER] (а.с. 25). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] з 15.10.2013 [PERSON] є власником транспортного засобу сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. [NUMBER] , жовтого кольору, VIN- [NUMBER] (а.с. 26, 27). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] з 10.09.2013 [PERSON] є власником транспортного засобу сідловий тягач RENAULT MAGNUM АЕ470, р.н. [NUMBER] , білого кольору, VIN - [NUMBER] (а.с. 28, 29). Вказані обставини також підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 08.05.2023 (а.с. 140-146). Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва накладено арешт на такі транспортні засоби: напівпричеп SCHMITZ SKO 24, р.н. [NUMBER] , білого кольору, VIN - [NUMBER] ; сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. [NUMBER] , жовтого кольору, VIN- [NUMBER] ; сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. [NUMBER] , жовтого кольору, VIN- [NUMBER] ; сідловий тягач RENAULT MAGNUM АЕ470, р.н. [NUMBER] , білого кольору, VIN - [NUMBER] ; заборонено [PERSON] та іншим особам, у володінні (користуванні) яких перебуває вказане рухоме майно, розпоряджатися та користуватися ним, з передачею на відповідальне зберігання другому слідчому відділу слідчого управління Головної військової прокуратури Генаральної прокуратури України (а.с. 30-32). Ухвалою слідчого судді від 23.07.2021 Сихівського районного суду м. Львова скасовано арешт з майна, а саме напівпричеп SCHMITZ SKO 24, р.н. [NUMBER] , білого кольору, VIN - [NUMBER] ; сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. [NUMBER] , жовтого кольору, VIN- [NUMBER] ; сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. [NUMBER] , жовтого кольору, VIN- [NUMBER] ; сідловий тягач RENAULT MAGNUM АЕ470, р.н. [NUMBER] , білого кольору, VIN - [NUMBER] (а.с. 33-36). 08.11.2021 на підставі зазначеної ухвали про скасування арешту з майна, адвокат Андріїв В.І. звернувся до головного сервісного центру МВС України Генерального прокурора України із заявою про повернення належні [PERSON] вищевказані транспортні засоби (а.с. 37, 38). На вказане звернення, 22.11.2021 Офіс Генерального прокурора надіслав відповідь, в якому зазначив, що виконання судових рішень в частині зняття арешту з мана накладеного в рамках кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді не входить до компетенції органів прокуратури та мають вирішуватися відповідними органами чи установами, на які покладеного обов`язок виконати судове рішення, на підставі відповідного розпорядження суду направленого до таких органів чи установ із копією судового рішення. На підставі чого рекомендовано звернутися до Сихівського районного суду м. Львова у справі №753/10381/17 для виконання вказаної ухвали суду (а.с. 39). Згідно відповіді від 19.01.2022 №А-545/27/01/3-2022 НП України на лист адвоката Андріїва Василя, встановлено, що станом на 19.01.2022 за обліками ІП «Гарпун» зазначені ТЗ перебувають у розшуку за категорією обліку «розшук ТЗ за іншими кримінальними правопорушеннями», ініціатор розшуку Генеральна прокуратура України. При надходженні до НП України від ініціатора розшуку копії постанови про припинення розшуку вказаних ТЗ інформацію буде невідкладно внесено до ІП «Гарпун» (а.с. 40). Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері західного регіону на звернення [PERSON] від 15.07.2022 повідомила, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42016000000001053 від 18.04.2016 в рамках якого приймалося рішення про здійснення розшуку перелічених транспортних засобів, перебуває на розгляді у Сихівському районному суді м. Львова на стадії дослідження доказів. Судовий розгляд здійснюється на підставі норм №4651-VI, відповідно до яких прокурор, який здійснює підтримання публічного обвинувачення у суді, не наділений правами щодо винесення процесуальних рішень про припинення розшуку транспортних засобів (а.с. 41). На підставі доручення від 15.12.2016 в порядку ст.ст. 36, 41 КПК України Генеральної прокуратури України, доручено працівникам Національної поліції України встановити місцезнаходження транспортних засобів: SCHMITZ SKO 24, р.н. [NUMBER] , білого кольору, VIN - [NUMBER] ; сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. [NUMBER] , жовтого кольору, VIN- [NUMBER] ; сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. [NUMBER] , жовтого кольору, VIN- [NUMBER] ; сідловий тягач RENAULT MAGNUM АЕ470, р.н. [NUMBER] , білого кольору, VIN - [NUMBER] та забезпечити виконання ухвали слідчого суді Голосіївського районного суду м. Києва в частині передачі транспортних засобів на відповідальне зберігання другому слідчому відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України (а.с. 87, 88). 05.01.2017 постановою прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону оголошено у розшук транспортні засоби згідно ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2016 (а.с. 98-100). Згідно повідомлення Національної поліції України від 20.01.2017, встановлено, що автомобіль сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. [NUMBER] , жовтого кольору, VIN- [NUMBER] знаходиться на території терміналу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморка» (а.с. 96). Згідно листа від 20.05.2022 №321/06-23 634 адресовано [PERSON] , встановлено, що транспортний засіб - сідловий тягач RENAULT MAGNUM 460, р.н. [NUMBER] , жовтого кольору, VIN- [NUMBER] знаходиться на відповідальному зберіганні ДП «МТП «Чорноморськ» на підставі протоколу виконання ухвали від 20.01.2017 від 20.01.2022 (а.с. 107). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Отже, оскільки позивач не є учасником кримінальному провадженні №42016000000001053 від 18.04.2016 то правові підстави для відшкодування шкоди відповідно до Закону відсутні. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України). Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди, слід встановити у діях винної особи наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення. Позивачем у даній справі не наведено жодних фактів вчинення Державою України в особі Офісу Генерального прокурора, або її посадовими особами, Державною казначейською службою України будь-яких неправомірних дій (бездіяльності), прийняття рішень, які б призвели до порушення та обмеження її прав, та не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню в спірних правовідносинах. Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної «немайнової» шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Тому, враховуючи відсутність протиправності дій посадової або службової особи, недоведеність завданої шкоди позивачу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі, понесені позивачем, суд залишає за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed