Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

У серпні 2023 року представник заявника адвокат Царьова О.С. звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що [INFO] у місті Маріуполі Донецької області померла мати заявниці - [PERSON] , [INFO] . Факт родинних відносин між заявницею та померлою підтверджується: свідоцтвом про народження заявниці, актовий запис № 240 від 20.03.1981 р., складеним Приморським районним у місті Маріуполі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Смерть [PERSON] - [INFO] підтверджується наступними документами. Лікарським свідоцтвом про смерть №1697 від 12 травня 2023р., складеним Республіканським бюро судово-медичних експертиз [ADDRESS] . Згідно довідки про причину смерті до форми № 106/у № 1697, причиною смерті є: набряк головного мозку та легень. Також факт смерті підтверджується: свідоцтвом про смерть, актовий запис № 230 від 22.05.2023р., складений Приморським відділом ЗАГС Маріупольського міського управління юстиції. Також факт смерті підтверджується фото світлинами зі цвинтарю щодо поховання [PERSON] у кількості 2 штук. Зазначає, що вказані документи не надають можливість зареєструвати факт смерті у відділі РАЦС, без відповідного рішення суду, оскільки документи, які видані на тимчасово окупованій території не породжують юридичних наслідків. Заявник та її представник в судове засідання не з`явились, надали заяву з проханням справу розглядати за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі, просять задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву з проханням справу розглядати за його відсутності. Заперечень проти встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території не надано. Згідно вимог ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.03.1981 року, актовий запис №240. [INFO] , перебуваючи на тимчасово окупованій території, [PERSON] , померла, що підтверджується копією довідки Лікарського свідоцтва про смерть №1697 від 12.05.2023 року, де причиною смерті вказано набряк головного мозку та легень, атеросклеротична хвороба серця та копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 22.05.2023 року, актовий запис №230. [PERSON] відповідно копії паспорта була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] де і фактично проживала на день смерті. Згідно з п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Тобто, у порядку ст.317 ЦПК України мають розглядатися заяви про встановлення факту смерті на території Автономної Республіки Крим, на території населених пунктів Донецької та Луганської області, визначених у розпорядженні Кабінету Міністрів України № 1085 від 07 листопада 2014 року. Відповідно до вказаного розпорядження, місто Маріуполь є населеним пунктом, що розташований на тимчасово окупованій території України. Частиною 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правових режимів на тимчасово окупованих територіях України» передбачено, що будь-який акт, виданий органами, передбаченими частиною 2 вказаної статті, є недійсним та не створює правових наслідків. Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у даній справі - встановлення факту смерті на окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду України з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права (справи проти Туреччини, Молдови та Росії). Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» зазначив, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Також, суд враховує, що, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». При цьому, за логікою вищезазначених рішень, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Тобто, документи видані органами чи установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток, можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статтею 317 ЦПК України. З огляду на наведене, суд приймає до уваги: Лікарське свідоцтво про смерть №1697 від 12.05.2023, видане Республіканським бюро судово-медичних експертиз м. Донецьк, свідоцтво про смерть на ім`я [PERSON] , видане нелегітимним органом «Приморським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки» 22 травня 2023 року, актовий запис № 230, згідно з якими [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Маріуполь, у віці 73 роки, причина смерті набряк головного мозку та легень, атеросклеротична хвороба серця та визнає їх в даному випадку достатніми доказами на підтвердження факту смерті [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає необхідним встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Маріуполь, Україна. Відповідно до п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а тому необхідно допустити негайне виконання рішення у зазначеній справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved