Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом АТ «Харківобленерго», в якому просить зобов`язати АТ «Харківобленерго» припинити дію трудового договору з [PERSON] з 03.10.2022, видати копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми, трудову книжку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 12 травня 2021 року по 03 жовтня 2022 року він працював на посаді юрисконсульта у Чугуївському РРЕ АТ «Харківобленерго» і у період дії воєнного стану з ним дія трудового договору не припинялась, простой на підприємстві не оголошувався, будь-яких повідомлень про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених Кодексом законів про працю України, не здійснювалось, заробітну платню на підприємстві не платили. 30 вересня 2022 року він написав заяву на звільнення, вказавши причину звільнення - невиконання керівництвом АТ «Харківобленерго» законодавства про працю, умов колективного і трудового договору та неможливістю продовжувати роботу у зв`язку з переїздом на нове місце проживання та вихід на пенсію, але співробітники відділу кадрів вимусили його переписати заяву за угодою сторін. Він переписав заяву відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, вказавши дату звільнення 03.10.2022, тобто у відділі кадрів залишилося дві його заяви на звільнення, одна за п. 4 та п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, інша за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. 03.10.2022 він поїхав звільнятися до центрального офісу АТ «Харківобленерго» у м. Харків, з табелем, який був наданий йому у бухгалтерії Чугуївського РРЕ для передачі до бухгалтерії центрального офісу, в якому стояла відмітка про його звільнений з 03.10.2022. У відділі кадрів центрального офісу АТ «Харківобленерго» йому видали обхідний лист, за яким він пройшов необхідних керівників, зібрав підписи, але в бухгалтерії АТ «Харківобленерго» йому повідомили, що його не звільнять поки він не погасить заборгованість підприємству із заробітної плати, при цьому жодних документів, що підтверджують будь-яку заборгованість та оголошену суму в розмірі 10800,00 грн. йому надати відмовились. Коли 03.10.2022, наприкінці робочого дня він прийшов у відділ кадрів з пройденим обхідним листом, де йому повідомили, що керівника підприємства не має на робочому місті і заяву не підписано. У відповідності до ст. 47 КЗпП України копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми, трудову книжку не видали, а стали вимушувати сплатити оголошену суму в розмірі 10800,00 грн. До речі, на другий день - 04.10.2022 на його зарплатну картку прийшли якісь гроші, і він вважав, що з ним у день звільнення розрахувались. На початку 2023 року він поїхав до центрального офісу АТ «Харківобленерго» щоб, забрати документи, але вийшов чоловік, який представився начальником управління з персоналу і повідомив, що він досі не звільнений і що-небудь пояснювати відмовився, на територію офісу його не впустили, жодних документів не віддали, заяву про видачу довідки про роботу та заробітну плату, у відповідності до статті 49 КЗпП України прийняти відмовилися. 17.01.2023 він також звертався з заявою про видачу довідки про роботу та заробітну плату до керівництва АТ «Харківобленерго» через офіційний сайт АТ «Харківобленерго», але відповіді не отримав, тому він вимушений звернутися до суду. Представником відповідача надано відзив на позов, в якому зазначено, що твердження позивача, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності та є такими, що не підтверджені фактичними доказами, і направленими на введення суду в оману, а самі позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню і є протиправними, виходячи з наступного. Позивач з 12.05.2021 перебуває на посаді юрисконсульта Чугуївського району з розподілу електроенергії АТ «Харківобленерго» Харківської області відповідно до наказу від 07.05.2021 № 3/521к, зміст якого доведений відповідачем до відома позивача під особистий підпис. Заяви про звільнення від позивача до товариства не надавалися, докази у справі про їх надання та самі заяви відсутні. Звернуто увагу суду на той факт, що позивач, начебто, мав намір припинити трудові відносини з відповідачем з 03.10.2022, однак саме у цей день позивач відпрацював 8,25 години і отримав за це заробітну плату. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України та п. 2.9 Правил внутрішнього трудового розпорядку АТ «Харківобленерго» працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це адміністрацію письмово за два тижні. Враховуючи, що заяви про звільнення від позивача до товариства не надавалися, у відповідача не було належних підстав для видання наказу про припинення трудових відносин з позивачем. Вищезазначене свідчить про те, що у відповідача були відсутні правові підстави і для виплати позивачу заробітної плати у повному розмірі тарифної ставки, оскільки позивачем не було відпрацьовано всі планові робочі дні у місяці; будь-яких повідомлень щодо причин відсутності на роботі на адресу відповідача з боку позивача не надходило і до матеріалів справи не приєднано. Крім цього, звернуто увагу суду, що відповідно до вимог ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором позивача під особистий підпис ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку, з умовами праці та оплати праці, що також підтверджується його особистою заявою про прийняття на роботу. Також зазначено, що Правилами внутрішнього трудового розпорядку товариства визначено вимоги щодо обов`язку працівника знаходження у робочий час на роботі, порядок оформлення відсутності на роботі та його відповідальність за порушення цих правил. Так, відповідно до п. 6.19 цих Правил, якщо працівнику за особистими мотивами необхідно бути відсутнім на робочому місці, він зобов`язаний одержати дозвіл безпосереднього керівника та оформити відсутність на роботі шляхом подачі заяви на ім`я генерального директора з подальшим оформленням наказу по товариству. Пунктом 6.20 Правил визначено, що у разі непередбачених обставин відсутності на роботі працівник зобов`язаний протягом доби повідомити про це безпосереднього керівника та в перший день виходу на роботу після неявок надати документ, що підтверджує поважні причини відсутності на роботі. Щодо простою, обліку та оплати робочого часу позивача зазначено, що правовою нормою ст. 34 КЗпП України визначено, що простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. АТ «Харківобленерго» не оголошувало простій, оскільки продовжувало працювати і не зупиняло роботу. Окрім того, позивач у своїй позовній заяві особисто підтверджує вищезазначену обставину і те, що йому було відомо, що «у період дії воєнного стану із ним дія трудового договору не припинялася, простою на підприємстві не оголошувалося, будь-яких повідомлень про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених КЗпП України, не здійснювалось». Твердження позивача, викладені у позовній заяві, стосовно невиплати заробітної плати працівникам є лише його особистими міркуваннями та не відповідають дійсним обставинам справи. Позивач у період з 24.02.2022 по теперішній час не знаходився у простої, трудовий договір з ним не було призупинено, у цей період він був частково відсутній на роботі (з нез`ясованих причин) і не виконував своєї безпосередньої трудової функції на постійній основі не з вини відповідача. У зв`язку з вищенаведеним виплата заробітної плати здійснювалася на підставі табелів обліку робочого часу за фактично відпрацьований позивачем час. У зв`язку з вищенаведеним у табелі обліку робочого часу позивачу були проставлені позначки «НЗ» (відсутність працівника на роботі з нез`ясованих причин), а у ті дні, коли позивач працював, відповідна кількість відпрацьованих годин (за які позивачу була нарахована та сплачена заробітна плата, що і підтверджено позивачем у його позовній заяві). Так, відповідно до табелів обліку робочого часу, у період квітень-жовтень 2022 року позивач за виконану ним роботу отримав: у квітні позачергову виплату у розмірі 3000 грн., і враховуючи те, що позивач за квітень 2022 року не відпрацював жодного дня і не повідомляв про причини відсутності на роботі; у травні позивачем було відпрацьовано 6 годин, за відпрацьований час було разом нараховано заробітну плату у розмірі 567,51 грн.; у червні позивачем було відпрацьовано 6 годин, за відпрацьований час було разом нараховано заробітну плату у розмірі 427,30 грн.; - у липні позивачем було відпрацьовано 7 годин, за відпрацьований час було разом нараховано заробітну плату у розмірі 527,65 грн.; у серпні позивачем було відпрацьовано 4 години, за відпрацьований час було разом нараховано заробітну плату у розмірі 277,50 грн.; у вересні позивачем було відпрацьовано 68 годин, за відпрацьований час було разом нараховано заробітну плату у розмірі 4952,65 грн.; у жовтні позивачем було відпрацьовано 8,25 години, за відпрацьований час було разом нараховано заробітну плату у розмірі 607,89 грн. Щодо розрахунків, наведених у позовній заяві, вказано, що розрахунки позивача, які наведені у позовній заяві, не відповідають вимогам, визначеним чинним законодавством. Так, п. 2 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою КМУ № 100, передбачено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до пункту 8 розділу 4 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Окрім вищезазначеного, позивач стверджує, що він вже перебуває у інших трудових відносинах. У зв`язку із цим,

Outcome: approved