Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

І. Суть спору [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті [INFO] її матері [PERSON] відкрилась спадщина, спадкоємцем якої вона є згідно із заповітом, складеними 10.03.2000. Однак, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки вона не була зареєстрованою за однією адресою із спадкодавцем та не подала заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний термін. У зв`язку із тим, що вона вважала, що спадщину після смерті матері прийняла фактично через наявність заповіту, вважає, що строк для прийняття спадщини нею було пропущено з поважних причин. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивач не прибула однак у матеріалах справи наявна заява [PERSON] про проведення розгляду справи без її участі, підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити. В матеріалах справи також міститься заява від 27.07.2023 представника відповідача Литовезької сільської ради Володимирський район Волинська область про здійснення судового розгляду справи без його участі. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 18.07.2023 відкрито провадження в даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк для подання заперечення, дня отримання таких. Витребувано з Іваничівської державної нотаріальної контори Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру щодо спадкодавця, а у разі наявності спадкової справи - її копію. 15.08.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 04.09.2023 в судове засідання учасники справи не прибули. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом 17.08.2007 відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17.08.2007 року. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Мовниківською сільською радою 10.03.2000 та зареєстрований у реєстрі за № 33. Спадкоємецею зазначеного в заповіті майна є позивач по справі - [PERSON] .. Як вбачається із довідки Литовезької сільської ради № 30 від 16.05.2023 останнім місцем проживання спадкодавця [PERSON] був будинок [ADDRESS] . 21.08.2023 Іваничівською державною нотаріальною конторою надано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру та вказано, що спадкова справа на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] в нотаріальній конторі не заводилася. Позивач [PERSON] на час відкриття спадщини не проживала із спадкодавцем [PERSON] та відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України повина подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців, починаючи з часу відкриття спадщини. У встановлений законодавством строк, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, позивач не подала нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , так як вважала, що фактично прийняла спадщину через наявність заповіту. Постановою завідуючої Іваничівською державною нотаріальною конторою Волинської області Кононеко Л.С. від 06.07.2023 року позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом через неподання заяви про прийняття спадщини протягом строку, визначеного ст. 1270 ЦК України. Водночас, позивач бажає прийняти спадщину та отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину. За таких обставин, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. V. Застосоване судом законодавство В статті 55\~Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81); Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); Згідно ст.\~78\~ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). У відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. У відповідності до ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст.1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України\~передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18 (провадження № 61-14962св19). Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». VI. Висновки суду Беручи до уваги вищенаведені, викладені в позовній заяві пояснення [PERSON] , щодо пропуску нею строку для прийняття спадщини, які підтверджуються матеріалами справи, враховуючи те, що позивач на час відкриття спадщини не проживала із спадкодавцем [PERSON] , вважала, що спадщину прийняла фактично, через наявність заповіту, суд вважає, що вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, адже пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини. Таким чином, з огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог і визначення позивачці додаткового строку у два місяці, який буде достатнім для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері. VІІ. Судові витрати Враховуючи думку позивача та виходячи з вимог\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за ним.

Outcome: approved