Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що 05.09.2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Орджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, про що видано свідоцтво серії [NUMBER] від 05.09.2008 року. У шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Донька залишається проживати з матір`ю. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси із чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. З відповідачем спільного побуту не ведуть тривалий час. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Спору про спільне сумісне майно з відповідачем наразі немає. Вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Крім того, дитина проживає з нею, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про дитину та не приділяє уваги її вихованню. Всі витрати щодо виховання доньки покладені на неї, оскільки фінансової підтримки від [PERSON] вона не отримує. Зазначає, що вона у повному обсязі утримує свою доньку, оплачує лікування, навчання, забезпечує збалансоване харчування, оплачує комунальні послуги. Батько [PERSON] є здоровим, працездатним, офіційно працевлаштований в ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», тому може забезпечити дитині належний рівень життя. Вважає, що достатнім розміром аліментів на утримання дитини буде тверда грошова сума у розмірі 5000 гривень. Враховуючи вищевикладене, просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно з дати подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 10.04.2023 року було відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи від неї є клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просила задовольнити та зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, проте до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило, тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області зроблено відповідний актовий запис №150 від 05.09.2008 року та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.02.2012 року Виконкомом Виноградненської селищної ради, Новоазовського району, Донецької області, [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 5, батьком дитини зазначено [PERSON] ,а мати [PERSON] . Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що фактичні сімейні відносини між подружжям припинені, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу прізвище позивачу залишити без змін - « [PERSON] ». Згідно з ч.3\~ст.115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у позовній заяві позивач [PERSON] стверджує, що з нею проживає неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , та перебуває на її утриманні. Із поданих матеріалів встановлено, що доказів на підтвердження проживання матері- позивача з дитиною за однією адресою та знаходження дитини на повному утриманні матері (наприклад, довідку про склад сім`ї, документ, який підтверджує факт перебування дитини на повному утриманні позивача, документи, що підтверджують місце реєстрації позивача та дитини за однією адресою) позивачем до позову не додано. Суд зауважує, що позивачем [PERSON] в заяві від 10.07.2023 року про розгляд справи у її відсутності зазначено, що вона перебуває наразі за кордоном. Проте доказів проживання неповнолітньої доньки разом з нею та перебування доньки на її утриманні у іншій країні до клопотання не додано, та протягом розгляду справи суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки, оскільки позивачем не доведено факту перебування на її утриманні та проживання разом з нею неповнолітньої доньки [PERSON] , за наявністю якого виникає у позивача право на отримання аліментів на утримання дитини, внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: partial