Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] не менш 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на первинному обліку Служби перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як дитина, залишилась без батьківського піклування. Зазначає, що відповідно до свідоцтва про народження матір`ю дитини є [PERSON] , батько - [PERSON] . Відповідно до розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 23.07.2020 № 487 "Про надання статусу дитині, позбавленої батьківського піклування та встановлення опіки над дитиною" [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та над ним встановлено опіку. Опікуном призначено рідну тітку дитини по лінії матері - [PERSON] . Мати дитини померла, що вбачається із свідоцтва про смерть від 02.12.2019, батько дитини жодного разу не звертався до служби щодо малолітньої дитини, будь-яких заяв про повернення дитини на виховання не надавав, подальшою долею дитини не цікавився, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Ухвалою суду від 08.06.2023 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.07.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. До початку судового засідання представник позивача, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Третя особа [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Як вбачається з наданих документів, на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування в службі перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , згідно з наказом служби від 17.06.2020 № 104. Відповідно до розпорядження Дарницької районної місті Києві державної адміністрації від 23.07.2020 № 487 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та встановлення опіки над дитиною» [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та встановлено опіку. Опікуном призначено рідну тітку дитини по лінії матері [PERSON] . Підставами надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування були: смерть матері дитини, [PERSON] , яка померла [INFO] та тримання під вартою батька дитини, [PERSON] на період слідства за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2020 у справі № 753/15834/18 провадження № 1- кп 753/439/20. [PERSON] народився [INFO] у шлюбі батьків, [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до листа Дарницького районного суду м. Києва від 14.09.2022 вих. № 44978/22-Вих [PERSON] звільнений з-під варти з державної установи «Київський слідчий ізолятор» 27.01.2022, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19.01.2022 під заставу у розмірі 20 000 грн. Відповідно до вироку Дарницького районного суду м. Києва від 25.01.2023 [PERSON] вважається таким, що відбув покарання. Після звільнення під заставу, а також після винесення вироку [PERSON] , жодного разу не звертався до служби щодо малолітньої дитини [PERSON] будь-яких заяв про повернення йому дитини на виховання до служби не надавав. [PERSON] надав до служби нотаріально завірену заяву від 09.06.2023 про те, що він погоджується щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] та розуміє всі правові наслідки вказаної заяви. [PERSON] має реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . За адресою проживання дитини мають реєстрацію місця проживання та фактично мешкають опікун [PERSON] , чоловік опікуна [PERSON] . Дитина проживає в належних умовах, забезпечена одягом та взуттям, предметами особистої гігієни, навчальним приладдям, має окреме місце для сну, організовано куточок для навчання, про що складено відповідний акт від 20.05.2023. [PERSON] є учнем 3-В класу школи І ступеня № 333 Дарницького району м. Києва. Відповідно до характеристики, виданої навчальним закладом, [PERSON] має позитивне ставлення до навчання. Опікун [PERSON] належним чином виконує покладені на неї обов`язки. Питання про надання до суду висновку щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації 22.06.2023. Згідно висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 14.07.2023 року № 101-5991/02, з метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі ст. 164 СК України, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] не піклується про свою дитину, не цікавляться станом її здоров`я, не виконує своїх батьківських обов`язків. Пленуму Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.12 ч.2 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що відповідач, маючи об`єктивну можливість виконувати свої батьківські обов`язки, умисно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON] . Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (зі змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991, передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. На підстави ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, в т.ч. і орган опіки та піклування. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не бажає займатись вихованням дитини та виконувати свої батьківські обов`язки, в зв`язку з чим суд, як крайньою мірою, вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитини з боку батька, небажання відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням сина та матеріально забезпечувати, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст.166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає за необхідне зазначити про таке. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.51 ч.2 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Приписами ст.182 ч.2 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини можуть присуджуватися в частці від доходу батька. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатною особою, стан здоров`я задовільний, утриманців не має. За вказаних обставин суд, з метою дотримання прав та інтересів малолітньої дитини, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам сторін та чинному законодавству. Аліменти підлягають стягненню на користь [PERSON] , під опікою якої перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] . На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли повне підтвердження в ході судового розгляду. Згідно зі ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 01.05.2023. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також з відповідача згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 2147,20 грн. (за 2 вимоги немайнового характеру по ставкам, що діяли на час звернення позивача), оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі закону. На підставі ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.51 ч.2 Конституції України, ст.ст. 3, 150, 155, 157,166, 180-182, 191 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved