Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у обґрунтування якого зазначила, що 04.01.2023 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Подружжя має спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини на час звернення до суду фактично припинені, шлюб має формальний характер, сторони спільне господарство не ведуть, разом не проживають. Спір про визначення місця проживання дитини та сумісно нажите майно на час розгляду даної справи у сторін відсутній. Спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, подальше перебування у шлюбі не можливе та суперечитиме інтересам позивачки, поновлювати подружні стосунки не має наміру, а тому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, повідомлені у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений у встановленому законом порядку, правом на відзив не скористався, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 04.01.2023 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 03, 04.01.2023 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , спільне прізвище - « [PERSON] ». Сторони є батьками неповнолітнього спільного сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.02.2015 року. Спір про визначення місця проживання дитини та сумісно нажите майно на час розгляду даної справи у сторін відсутній. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 105 СК України визначено, що однією із підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спільне життя не склалося через протилежні погляди на сумісне життя та сімейні обов`язки, відсутність взаєморозуміння, втрату почуття взаємної поваги та любові один до одного. Подальше перебування у шлюбі суперечитиме їх інтересам. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та ухвалення відповідного судового рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі, то з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 1073 грн. 60 коп. у відшкодування судових витрат.

Outcome: approved