Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі - 42 752,11 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі своєчасно у повному обсязі не сплачували надані їм за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку з чим за період з 01.10.2015 по 31.10.2021 у них утворилась заборгованість у розмірі 42 752,11 грн., що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2023 позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 13.07.2023 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від [PERSON] надійшла заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, відповідно до якого остання зазначила, що визнає позовні вимоги в межах строку позовної давності, та просить суд застосувати строки позовної давності за період заборгованості з квітня 2016 року по лютий 2017 року. 17.07.2023 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від [PERSON] надійшла заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, відповідно до якого остання зазначила, що визнає позовні вимоги в межах строку позовної давності, та просить суд застосувати строки позовної давності за період заборгованості з квітня 2016 року по лютий 2017 року. 17.07.2023 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від [PERSON] надійшла заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, відповідно до якого останній зазначив, що визнає позовні вимоги в межах строку позовної давності, та просить суд застосувати строки позовної давності за період заборгованості з квітня 2016 року по лютий 2017 року. 24.07.2023 від представника Концерну «Міські теплові мережі» Фарзаєвої К.А. надійшли заперечення на заяви про застосування позовної давності. Згідно заперечень представник вказала на те, що оскільки відповідачі у період з серпня 2016 року по листопад 2021 року здійснювали оплату за надані їм послуги, у зв`язку з чим строк позовної давності було перервано. Крім того, з 12.03.2020 по 30.06.2023 в Україні безперервно було запроваджено карантин та зупинено строки позовної давності. 21.08.2023 від відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких останній зазначив, що він не заперечує факт несплати наданих позивачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та визнає позовні вимоги в межах строку позовної давності, а саме з березня 2017 року. 21.08.2023 від відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких остання зазначила, що вона не заперечує факт несплати наданих позивачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та визнає позовні вимоги в межах строку позовної давності, а саме з березня 2017 року. 21.08.2023 від відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких остання зазначила, що вона не заперечує факт несплати наданих позивачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та визнає позовні вимоги в межах строку позовної давності, а саме з березня 2017 року. Представник позивача належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилась, разом з тим у позовній заяві просила суд розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. 22.08.2023 від [PERSON] та [PERSON] через канцелярію суду надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти часткового задоволення позовних вимог та просили суд застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надавала. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією наданою Управлінням державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, а відтак є споживачами наданих за вказаною адресою житлово-комунальних послуг. Факт надання Концерном «Міські теплові мережі» послуг сторонами у справі не заперечується. З позовної заяви та доданих до неї довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та розрахунку суми позову, встановлено, що загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надавалися Концерном «МТМ» за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2015 по 31.10.2021 складає 42 752,11 грн. За вказаний період відповідачам було нараховано 51 530,41 грн., сплачено 8 778,30 грн., остаточна сума заборгованості за вказаний період становить 42 752,11 грн. Претензій від відповідачів щодо якості теплової енергії за вказаний період до позивача не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За нормами ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води; наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язанням, пов`язаним з найманням житла. За правилами ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року, який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019 року, а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, який введено в дію з 01.05.2019 року, правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до п.п. 11, 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила № 630), чинних на момент виникнення спірних правовідносин, плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Згідно п. 18 Правил № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п.п. 20, 21 Правил № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Згідно п. 30 Правил № 630 споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Споживач згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року, який введено в дію з 01.05.2019 року, здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. За змістом ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Оскільки відповідачі не виконували свого обов`язку зі своєчасної сплати за надані позивачем послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, не спростували розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, а також не заперечували факту надання їм вказаних послуг та не здійснення ними оплат за них, суд доходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є обґрунтованими. Разом із тим, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, оскільки стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості у межах строку позовної давності, про застосування якої відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , заявлено у письмових поясненнях. Так, згідно розрахунку заборгованості, який відповідачами належними та допустимими доказами не спростований, а навпаки з врахуванням заяв, які надійшли до суду 21.08.2023 визнаний, заборгованість за надані у квартиру за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.10.2015 по 31.10.2021 становить 42 752,11 грн.. Тобто, Концерн «Міські теплові мережі» нарахував заборгованість за централізоване опалення та постачання гарячої води за період з 01.10.2015 по 31.10.2021. З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 02.06.2023 (згідно штампу з відміткою суду). Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як встановлено судом, відповідачі зобов`язані щомісяця здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідачів з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг, згідно п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, є календарний місяць. Плата за послуги повинна була вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці житлово-комунальних послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020. З позовом до суду Концерн «МТМ» звернувся 02.06.2023. Строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності, з 02.04.2020. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Враховуючи викладені обставини, суд доходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами, які виникли з жовтня 2015 року по лютий 2017 року включно. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У вказаній справі відповідачами заявлено про застосування строку позовної давності, про що зазначено у відповідних заявах. Позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку позовної давності за період з жовтня 2015 року по лютий 2017 року включно, а також не заявлено клопотання про поновлення цього строку. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за централізоване опалення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за період з 01.10.2015 по 28.02.2017, слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Разом з тим, з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, задоволенню підлягають позовні вимоги у межах строку позовної давності, з урахуванням вимог п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, і стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у період з 01.03.2017 по 31.10.2021, яка у загальному розмірі становить 35 421,29 грн. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у заявах від 13.07.2023 та 17.07.2023, а так само і від 21.08.2023, вказали про визнання позову в частині позовних вимог, які заявлені в позивачем в межах строку позовної давності, які також свідчать про те, що вони погодилися із розрахунком заборгованості позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до довідки щодо заборгованості її період зазначений з 01.10.2015 по 31.10.2021. При цьому розрахунок суми позову складено за період з квітня 2016 року по 01 листопада 2021 року. За період з березня 2017 року по жовтень 2021 включно було нараховано до сплати за послуги 44 198,79 грн.. За цей же період відповідачами було сплачено 7 261,30 грн.. Платіж в розмірі 817,00 грн. як в розрахунку, так і в письмових поясненнях представника позивача віднесено на листопад 2021 року, що знаходиться за межами періоду, який вказаний у позовних вимогах. Приймаючи до уваги, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнали позов та погодились із наявністю у них боргу перед Концерном «МТМ», позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, та з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за централізоване опалення та постачання гарячої води у розмірі 36 937,49 грн. Доводи представника позивача з приводу внесення відповідачами платежів на рахунок Концерну «МТМ», що є підставою для переривання строку позовної давності, то вказані доводи не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи. Так, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди. В цьому випадку суду потрібно встановлювати намір особи: чи хотіла вона сплатити попередню заборгованість або це помилка робітника банку, який не вказав місяць, або особа не знала, що оплачує попередній період, із чим не згодна. Усвідомлена оплата за попередній період є підставою для переривання строку позовної давності. У випадку помилки чи незнання ця ж дія є підставою для застосування ч. 1 ст. 267 ЦК України. Також, До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник учинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Ураховуючи вищезазначене, представник позивача посилаючись на переривання строку позовної давності, не міг керуватись лише наданим ним розрахунком, а мав зазначити чи надати відомості для дослідження та перевірки наданих відповідачами квитанцій чи інших документів, в яких було б зазначено про сплату останніми саме періодичних платежів за отримані комунальні послуги. За таких обставин, суд вважає, що підстави для переривання строку позовної давності за період з жовтня 2015 року по лютий 2017 року в цьому випадку відсутні. Крім того, у відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 2318,98 грн. (86,40%).

Outcome: partial