Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування позовних вимог вказала, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 2005 року, який рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 18.01.2011 року розірвано. Зазначає, що на її користь на утримання їх спільної доньки - [PERSON] , [INFO] , з відповідача, відповідно до рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10.02.2017, стягувались аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Після досягнення донькою повноліття відповідач припинив сплачувати аліменти. Вказує, що [PERSON] продовжує навчання та є студенткою другого курсу Житомирського фахового коледжу культури і мистецтв імені Івана Огієнка. Зазначає, що змушена нести витрати пов`язані з проїздом до місця навчання, та придбання усього необхідного. Вказує, що відповідач є військовослужбовцем та отримує відповідний дохід. Власних коштів на утримання дитини, що продовжує навчання, недостатньо, позивачка не може повністю забезпечити її повноцінне навчання та утримання. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до закінчення навчання, тобто до 30.06.2025 року, але не довше ніж до досягнення нею віку двадцяти трьох років. Відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками отримав 02.05.2023 року, про що свідчить відмітка згідно трекінгу поштового відправлення № 1250103550483 про вручення поштового відправлення за довіреністю, відзиву та будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи на засадах змагальності та в межах позовних вимог, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №92. Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , слідує, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про шлюб виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Коростишівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №271 слідує, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на « [PERSON] ». Відповідно до копії довідки від 13.01.2023 № 14 виданої директором коледжу Миколою Покропивним, слідує, що [PERSON] , є студенткою 2 курсу Житомирського фахового коледжу культури і мистецтв імені Івана Огієнка, денної форми навчання (регіональне замовлення) з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року. З копії довідки від 28.02.2023 №662 виданої ТВО командира військової частини [NUMBER] слідує, що [PERSON] , перебуває на військовій службі з 24.04.2020 року по час надання довідки. Відповідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Також, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до вимог ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вказане, вбачається, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання передбачене зокрема за наявності у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналізуючи викладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Суд враховує, що [PERSON] , не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює (доказів іншого суду не надано), навчається на денній формі (за регіональним замовленням) у м. Житомирі, у зв`язку з чим вона об`єктивно потребує матеріальної допомоги на проїзд до місця навчання чи придбання підручників, обладнання для навчання, одягу. Відповідачем заперечень чи будь-яких даних, щодо перебування на утриманні малолітніх дітей чи відсутності можливості надавати матеріальну допомогу на надано, з наявних доказів слідує, що він офіційно працевлаштований, є військовослужбовцем Збройних сил України. В матеріалах справи відсутні докази щодо розміру доходу відповідача, клопотання про витребування доказів позивачем не подавалися. Однак з огляду на долучені позивачем довідки щодо місця роботи, слідує, що [PERSON] тривалий час перебуває на службі у Збройних силах України та в тому числі бере участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, перебуваючи в Луганській та Донецькій областях, і тому розмір його грошового забезпечення визначений ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення. При цьому Постановою КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» визначено зокрема, що військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань. Водночас суд зважає, що розмір такої грошової винагороди може бути меншим або ж більшим в залежності від звання військовослужбовця, підрозділу, часу перебування у безпосередній зоні бойових дій, тому і грошове зебезпечення може змінюватись з урахуванням належності відповідача [PERSON] до сержантського і старшинського складу Збройних сил України. Позивач просить стягнути аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), однак в позові відсутнє обґрунтування щодо розміру матеріальних витрат, як вона несе на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання. До позову не долучено будь-яких доказів щодо реальності понесених позивачем витрат на утримання доньки, зокрема на проживання у гуртожитку, враховуючи, що донька навчається в м. Житомирі, чи купівлю необхідного обладнання, речей, підручників, вартість яких обумовлює такий розмір аліментів. При цьому матеріали позову не містять будь-яких доказів, що [PERSON] , в інтересах якої позивачка подала позов проживає разом з матір`ю, хоча в позові остання зазначає про це. Крім того, [PERSON] навчається у коледжі за регіональним замовленням та має змогу отримувати стипендію. Сімейний кодекс України не визначає мінімального розміру аліментів для дітей, що продовжують навчання, а об`єктивність та необхідність таких витрат повинна доводитись належними та допустимими доказами з огляду на реальну потребу в такому забезпеченні. При цьому визначаючи розмір аліментів мають бути враховані вартість навчання, підручників, обладнання, одягу, необхідної техніки для навчання, яку несе один із батьків на забезпечення такої дитини. Разом з тим, суд ураховує загальновідомі обставини про щоденну потребу людини у їжі, одязі, засобах гігієни та їх високої вартості, а також принцип рівності прав та обов`язків обох батьків, які повинні брати участь у матеріальних витратах в рівній мірі незалежно від того, з ким із них проживає дитина у тому числі забезпеченні повнолітньої дитини, що продовжує навчання. З огляду на зазначене вище, позовні вимоги слід задовольнити частково у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу),відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60коп. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.181,182,183, 198-200 СК України,

Outcome: partial