Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), яка подана адвокатом Мартинюк Юлією Сергіївною (адреса: 65114, м.Одеса, вул. Академіка Корольова, 28) до Акціонерного товариства\~«Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714, місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100), третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна (місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37-41, оф. 215), в якій\~просить:\~визнати таким,\~що не\~підлягає виконанню\~виконавчий напис №3392, вчинений 02.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 52975,45 гривень; стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь [PERSON] судовий збір та витрати на правничу допомогу, що зазначені в заяві про розподіл витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка не підписувала жодних кредитних договорів з АТ «Альфа-Банк». Також позивачка не визнає суму заборгованості. Виконавчий напис №3392 не відповідає вимогам Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~проводиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженим постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29.06.1999\~№ 1172.\~На день\~вчинення оскаржуваного\~виконавчого напису,\~редакція Переліку\~передбачала можливість\~вчинення виконавчого\~напису лише\~на підставі\~оригіналу нотаріально\~посвідченого договору.\~Оскільки,\~кредитний договір,\~що наданий\~нотаріусу нотаріально\~не посвідчений,\~відповідно вчинення\~оскаржуваного виконавчого\~напису є незаконним. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2022 року задоволено заяву представника позивачки [PERSON] адвоката Мартинюк Ю.С. про забезпечення позову. Зупинено стягнення в рамках виконавчого провадження № 64647285 відкритого 25.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. на підставі виконавчого напису вчиненого 02.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, який зареєстровано в реєстрі за № 3392 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 52975,45 гривень. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2022 року частковозадоволено клопотання представника позивачки [PERSON] адвоката Мартинюк Ю.С. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни (місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37-41, оф. 215) належним чином засвідчену копію матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення 02 лютого 2021 року виконавчого напису, який зареєстровано в реєстрі за № 3392 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 52975,45 гривень. Проте витребувані докази на адресу суду не надходили. 19.05.2023 на адресу суду від представника відповідача Акціонерного товариства\~«Альфа-Банк»\~надійшлиписьмові пояснення, в яких зазначив, що АТ «Альфа\~Банк» змінив своє найменування на АТ «Сенс Банк», тому просить замінити відповідача у справі АТ «Альфа\~Банк» на його правонаступника АТ «Сенс Банк». Також зазначив, що банк заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Витрати є завищеними, надуманими, недоведеними та такими, що не відповідають складності справи, а тому не підлягають задоволенню, або підлягають зменшенню (а.с. 75 84). Ухвалою суду від 11 серпня 2023 року здійснено заміну\~сторони відповідача\~у порядку\~процесуального правонаступництва\~по цивільній\~справі №\~522/8760/22 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Мартинюк Ю.С. у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Від представника позивачки - адвоката Мартинюк Ю.С. на адресу суду надійшла заява, в якій просить провести розгляд справи без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Акціонерне товариство «Сенс Банк»у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У письмових поясненнях наданих суду просив розгляд справи здійснювати без участі представника банку. Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Відповідно до\~ст. 268 ЦПК України\~датою складання повного тексту рішення є\~11 серпня 2023 року. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 02 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було вчинено виконавчий напис № 3392 про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №500827957 від 26.02.2020 укладеним з Акціонерним товариством «Альфа-Банк». Загальна сума, що підлягає стягненню 52975,45 гривень (а.с. 12). 25.02.2021 представник Акціонерного товариства «Альфа-Банк» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. з заявою про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису № 3392 від 02.02.2021 (а.с. 12 зв.). 25.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 64647285) з примусового виконання спірного виконавчого напису (а.с.9-10). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. від 26.02.2021 у виконавчому провадженні (ВП №64647285) звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] за виконавчим написом № 3392 від 02.02.2021 (а.с. 13). Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. \~ \~ \~ \~Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Таким чином, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року визнано незаконним та нечинним п. 2 Переліку, на який посилався приватний нотаріус при вчиненні спірного виконавчого напису нотаріусу. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 02.02.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. За таких обставин, приватний нотаріус, не мав права вчиняти виконавчий напис на підставі пункту 2 Переліку, який визнано незаконним та нечинним на час вчинення нотаріальних дій. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такі висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справа № 910/10374/17 Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до пп. 2.1 п. 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). За нормою пп. 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини. У ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку що позовні вимоги\~\~ [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 141 ЦПК України\~встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). Частиною 1\~ст. 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Крім того,\~ч. 4 ст. 137 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5\~ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6\~ст. 137 ЦПК України). На підтвердження судових витрат понесених позивачкою [PERSON] у зв`язку з розглядом в суді справи № 522/8760/22 представником позивача було надано до суду ордер про надання правничої (правової) допомоги Серія ВТ № 1029598 від 11.07.2022; Договір №23-пд/2022 про надання правничої допомоги від 01.07.2022 між [PERSON] та адвокатом Мартинюк Ю.С.; Додаткову угоду № 1 до Договору №23-пд/2022 від 01.07.2022 про надання правничої допомоги, відповідно до якої Сторони домовилися, що Клієнт сплачує Адвокату гонорар в розмірі 5000 грн. у разі отримання позитивного для клієнта судового рішення у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк»; Додаток № 1 до Договору №23-пд/2022 від 01.07.2022 Вартість послуг адвоката (Прайс-Лист); Звіт № 1 про надання послуги за договором №23-пд/2022 від 01.07.2022, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг складає 11300,00 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера № 19/Ч від 12.07.2022, відповідно до якої адвокатом Мартинюк\~Ю.С.прийнято від [PERSON] на підставі Договору №23-пд/2022 від 01.07.2022 грошові кошти у розмірі 11300,00 гривень. У заяві про розподіл витрат на правничу допомогу адвоката представник позивачки - адвокат Мартинюк Ю.С. просить стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 16300,00 грн., які складаються з: 5000 грн. складання позовної заяви, 2000,00 грн. складання заяви про розподіл витрат на правничу допомогу адвоката, 2000,00 грн. складання заяви про забезпечення позову; 300,00 грн.\~ \~усна консультація\~щодо правовідносин,\~що виникли\~між сторонами,\~1000,00 грн. правовий аналіз документів; 1000,00 грн. аналіз судової практики з подібних правовідносин; 5000,00 грн. гонорар адвоката за позитивне для клієнта судове рішення гонорар успіху. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження\~\~\~\~№ 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом роботи з врахуванням складності справи, а саме, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є незначної складності та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16300,00 гривень є завищеними, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 гривень. Крім того, згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1488,60 грн.

Outcome: approved