Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

18 липня 2023 року Дарницьким районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі № 753/3451/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави. 31 липня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва від адвоката Ізвєкова В.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі стосовно витрат на правничу допомогу. Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 31 липня 2023 року заяву передано судді Шаповаловій К.В. Фактично заяву передано судді 1 серпня 2023 року. Звертаючись із поданою заявою, адвокат Ізвєков В.В. зазначає, що у позовній заяві зазначав про орієнтовний розмір витрат позивача на правову допомогу та під час розгляду справи повідомляв суд про те, що після ухвалення судового рішення у справі ним будуть подані до суду додаткові докази про понесені позивачем витрати на правничу допомогу. У судове засідання 17 серпня 2023 року представник позивача не з`явився, подав суду заяву про можливість розгляду клопотання за його відсутності, підтримує його в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача у судому засіданні заперечував проти заявленого клопотання, вказав, що представником позивача не додавалось до позовної заяви та до заяви про ухвалення додаткового рішення копії договору про надання правової допомоги. Крім того, справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження, ціна позову була не значна. Є питання щодо доцільності подання цього позову та стягнення витрат у розмірі 23500 грн, оскільки у відповідача з позивачем було 2 договори і позивач подав до суду 2 різні позови, хоча міг подати один з приводу двох договорів. Таким чином, позивач навмисне хоче покласти на відповідача додаткові витрати на оплату послуг адвоката та двічі стягнути з нього суми у розмірі 23500 грн. Обсяг роботи адвоката не відповідає зазначеній у ній сумі. Адвокат Ізвєков В.В. не є стороною укладеного договору про надання правової допомоги і до заяви не долучено доказів, що він уповноважений на представництво інтересів позивача саме під час розгляду цієї справи. Платіжні доручення не містять призначення платежу, а тому просив відмовити у задоволенні заяви представника позивача повністю. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд доходить до наступного висновку. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року позовну заяву позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 12 лютого 2019 року № 50017013 станом на 21 червня 2023 року у розмірі 121901, 04 грн. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 12 лютого 2019 року № 50017013 станом на 21 червня 2023 року у розмірі 121901, 04 грн. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Polo sedan Comfortline, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 395 куб.см., рік випуску 2018, д.н.з. [NUMBER] , що на праві власності належить [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень ЗУ «Про виконавче провадження». У позовній заяві було зазначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 23500 грн, при цьому під час розгляду справи адвокатом позивача було зазначено, що протягом 5 днів після ухвалення рішення у справі суду будуть подані докази щодо понесених витрат. Судом встановлено, що заява від адвоката Ізвєкова В.В. про ухвалення додаткового рішення була подана 31 липня 2023 року, що підтверджується відбитком штампу канцелярії суду. Рішення у справі було ухвалено 18 липня 2023 року, отже така заява подана представником позивача з порушенням строків, визначених ЦПК України. При цьому представником позивача було подано суду клопотання про визнання причин пропуску строку поважними та поновити строк для подання такої заяви яка обґрунтована тим, що адвокат Ізвєков В.В. у період з 24 по 28 липня 2023 року перебував у відпустці, а тому не мав змоги вчасно подати відповідну заяву про ухвалення додаткового рішення та докази, долучені до неї. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти поновлення строку адвокату Ізвєкову В.В. на подання доказів та заяви, вказав, що норми ЦПК України не передбачають можливості поновлення такого строку, а вказані адвокатом причини не є поважними. Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України). Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України). У відповідності до статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Аналіз положень статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, що унеможливлює розгляд судом питання розподілу судових витрат без поновлення цього строку. Отже, за наявності відповідного клопотання сторони про поновлення пропущеного строку для подання доказів понесених витрат на правову допомогу, вона має бути розглянуто судом. Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 205/213/20. Вказане спростовує доводи представника відповідача про те, що пропущений строк на подання доказів, визначений частиною 8 статті 141 ЦПК України не підлягає поновленню. На підтвердження поважності пропуску строку на подання доказів, представником позивача надано суду копію наказу від 21 липня 2023 року № 21-07-23/01К про надання [PERSON] щорічної відпустки у період з 24 по 28 липня 2023 року. Рішення у справі було ухвалено 18 липня 2023 року, тобто 5 день подання відповідних доказів (з урахуванням вихідних днів) закінчувався саме 24 липня 2023 року. Заяву про ухвалення додаткового рішення та подання доказів до неї, представником було подано 31 липня 2023 року - понеділок тобто у перший його робочий день після відпустки. З урахуванням зазначеного, суд визнає поважними причини пропуску представником позивача строку на подання доказів понесених витрат та приходить до висновку, що такий строк підлягає поновленню. Щодо розмірі витрат на правову допомогу, заявленого представником позивача. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом із позовною заявою суду було надано копії: договору про надання професійної правничої допомоги від 24 травня 2021 року б/н, укладений між позивачем та АО «Есквайрс», ордеру, виданого АО «Есквайрс» на ім`я адвоката Ізвєкова В.В. на представництво інтересів позивача у Дарницькому районному суді м. Києва, що спростовує доводи представника відповідача про те, що у матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, а також докази того, що адвокат Ізвєков В.В. має повноваження на представництво інтересів позивача у суді у цій справі, заявки на надання правової допомоги № 30 від 9 січня 2023 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 24 травня 2021 року, відповідно до якої замовник надає, а виконавець приймає супроводження справи щодо стягнення заборгоаності та звернення стягнення на авто з [PERSON] за кредитним договором № 5001713 від 12 лютого 2019 року, рахунку на оплату від 11 січня 2023 року № 30-1 щодо сплати позивачем на користь АО суми в розмірі 11750 грн за юридичні послуги згідно заяви від 9 січня 2023 року № 30, платіжного доручення від 13 січня 2023 року № 0051004745 про перерахуванням позивачем АО коштів у розмірі 11750 грн згідно рахунку № 30-1 від 11 січня 2023 року. До заяви про ухвалення додаткового рішення адвокатом Ізвєковим В.В. серед іншого долучено копію рахунку від 18 липня 2023 року № 30-2 за юридичні послуги згідно заявки № 30 від 9 січня 2023 року та копію платіжного доручення від 20 липня 2023 року № 0051005231 про перерахування позивачем АО коштів у розмірі 11750 грн відповідно до рахунку № 30-2 від 18 липня 2023 року. Відповідно до приписів частини восьмої статті 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Заперечуючи проти заяви про ухвалення додаткового рішення, представник відповідача вказав, що заявлений розмір витрат є неспівмірним із виконаною роботою, необґрунтований, з огляду на предмет та ціну позову, а тому просив у задоволенні вимоги адвоката відмовити у повному обсязі. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2. договору про надання професійної правничої допомоги від 24 травня 2021 року, сторонами було визначено, що за представництво інтересів замовника в судах першої інстанції винагорода становить 23500 грн. Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Отже, нормами чинного законодавства визначено право сторін договору про надання правової допомоги визначати вартість наданих/отриманих послуг на власний розсуд чи фіксованою сумою чи обрахунком з урахуванням вартості однієї години роботи та кількості потрачених годин. При цьому, виконавець, який надає певний вид послуг має право на власний розсуд, в залежності від складності певної дії, визначати вартість її за годину. Отже, як вбачається із долучених до матеріалів справи документів, між позивачем та АО було досягнуто домовленості щодо фіксованої суми вартості наданих послуг за договором. Таким чином, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на підставу та предмет позову, задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на розгляд справи в спрощеному позовному провадженні, враховуючи ціну позову, з урахуванням заперечень представника відповідача та його заяву про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу в повному обсязі, що фактично є заявою про зменшення вимог до 0 грн, з огляду на кількість та тривалість судових засідань, суд вважає, що заявлені витрати представником позивача не відповідають критерію розумності, не співрозмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер. З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення правничої допомоги у розмірі 11750 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial