Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Ружинської селищної ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що [PERSON] , [INFO] є її внуком. Його батьками є відповідачі: [PERSON] - її син, та [PERSON] . З дня свого народження і по даний час її внук проживає разом з нею в житловому будинку [ADDRESS] . Батьки [PERSON] з 2016 року разом з ним не проживають: мати дитини проживає в [ADDRESS], а батько- в с.Дзюньків, Вінницького району, Вінницької області. Таким чином, все своє життя її внук [PERSON] проживає разом з нею та протягом останніх 6 років знаходиться на її повному утриманні. Він відвідував дитячий садочок в смт.Ружині, а на даний час навчається я в Ружинській гімназії. Мати та батько дитини - відповідачі по справі на протязі останніх 6 років свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток свого сина, про його догляд, майже не надають коштів для утримання дитини, тобто на придбання йому харчування, одягу, ліків тощо, не створюють умов для навчання сина та його духовного розвитку. Вони фактично зовсім не цікавляться ні станом здоров`я, ні матеріальним забезпеченням своєї дитини, ні його доглядом тощо. Надання відповідачами незначних коштів на утримання дитини та питання до неї про стан [PERSON] не можна вважати піклуванням про фізичний та духовний розвиток дитини, оскільки вказане відбувається дуже рідко, а внук, як і будь яка інша малолітня дитина, потребує постійного утримання та догляду, постійного спілкування з ним та постійної турботи, як про його здоров`я, так і про його навчання, дозвілля тощо. Крім того, самі батьки не заперечують відносно позбавлення їх батьківських прав щодо сина [PERSON] , про що надали нотаріально завірену заяву. Внук [PERSON] проживає в її сім`ї, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 01.12.2022 р., а тому , відповідно, вона має право на звернення до суду в його інтересах з позовом про позбавлення його батька та матері батьківських прав. Оскільки батьки дитини матеріальної допомоги на утримання свого сина не надають, тому вона вимушена поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. В подальшому в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, пояснивши, що на даний момент не працює, має матір, яка є інвалідом, немає можливості виховувати сина, і вважає, що [PERSON] у бабусі буде краще. Відзив на позов до суду не подала. В подальшому в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, та суду пояснив, що теперішня його дружина не хоче сина забирати у їхню родину, так як вона має четверо своїх дітей, які він допомагає утримувати. Сина бачить раз в тиждень, грошима буває допомагає по потребі. Має ще одного сина, виплачує на нього аліменти. Відзив на позов до суду не подав. В подальшому в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області Т.А.Драчук в судовому засіданні пояснила, що їхня робота захищати права та інтереси дітей, тому не заперечують в задоволенні позову. Дитина ще маленька, з ним розмовляли, але він ще нічого пояснити не може, і не все розуміє. Дитина проживає в сім`ї бубусі, позивачки по справі, батьки участі у вихованні дитини не приймають. В подальшому в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] , вона проживає у цій сім`ї четвертий рік, батьки дитини проживають окремо, у них різні сім`ї, дитина їм не потрібна. Мати до дитини приїжджає, буває дитина їздить до неї, батько теж спілкується з сином. Батьки дитини буває дають кошти, продукти харчування. На батьківські збори ходить бабуся, мамі і татові говорили, але вони не зявляються. Бабуся допомагає [PERSON] у навчанні, і усі розходи по утриманню несе вона. [PERSON] дуже любить батьків і сумує за ними. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] проживає з бабусею, яка є його мамою, також у будинку проживає його дружина, діти і батько його. Батьки [PERSON] живуть окремо від них. Йому не відомо чому його брат і його колишня дружина не забирають свою дитину. Батьки дитини виконують свої обов`язки на половину. Батько купив [PERSON] телефон, буває батьки дають кошти, але в основному утримує дитину бабуся. Коли батьки приїздять до дитини то спілкуються і допомагають з уроками. [PERSON] любить своїх батьків, але з народження живе в сім`ї з бабусею, дідусем та ними. Також в ході судового розгляду справи судом досліджувались письмові докази, з яких встановлено наступне. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24 листопада 2017 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.12, 71-73). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 05.11.1988 року Відділом ЗАГС Ружинського району Житомирської області позивачка [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] (а.с.14). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , сім`я проживає у власному будинку, санітарний стан помешкання задовільний, сім`я обробляє земельну ділянку, утримує підсобне господарство, забезпечена продуктами харчування, паливом. Під час обстеження в будинку перебували чоловік [PERSON] та невістка [PERSON] , зі слів дідуся [PERSON] його онук [PERSON] проживає з ними з народження. Відвідував дитячий садок, а зараз навчачається в Ружинській гімназії. Мати дитини [PERSON] проживає в [ADDRESS], не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його здоров`ям, навчанням, не допомагає матеріально. Всім необхідним: одягом, взуттям, шкільним приладдям, харчуванням [PERSON] забезпечують дідусь та бабуся (а.с.16). Рішенням Ружинської селищної ради Житомирської області від 20.12.2022 року №182 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав жителя смт.Ружин [PERSON] та жительки с.Березянка [PERSON] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.17-18). Згідно характеристики наданої Ружинською гімназією, малолітній [PERSON] , [INFO], навчається в 3-Б класі даної гімназії, основну увагу до навчання та виховання [PERSON] приділяє бабуся - [PERSON] (а.с.80). Згідно довідки-характеристики наданої Ружинською селищною радою №117 від 09.05.2023 року, відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , характер спокійний, не працює, зловживає спиртними напоями, малолітній син, [PERSON] , [INFO] з матір`ю не проживає (а.с.81). Згідно довідки-характеристики наданої Ружинською селищною радою №298 від 31.03.2023 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.82). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 641/2867/17-ц від 06.05.2020 року. Згідно з положенням пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішеннях від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до вимог статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і етичний розвиток. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно дитини не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом, відповідно до Постанов Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц (провадження № 61-2237св21). Суд критично оцінює висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] щодо свого сина, [PERSON] , оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до них такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України). Наданий суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] був складений за відсутності батьків дитини, тобто без врахування їх пояснень. За таких обставин, суд не приймає до уваги в якості доказу обставини, викладені у висновку Ружинської селищної ради Житомирської області. При цьому позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що батьки дитини умисно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, чи не зацікавлені у подальшому збереженні родинного зв`язку. З огляду на досліджені докази та встановлені обставини справи, суд не знайшов достатніх підстав для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно дитини, адже це не відповідає їх інтересам, а з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав, визначених у статті 164 Сімейного кодексу України, а тому застосування до відповідачів такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав є безпідставним, оскільки винної поведінки відповідачів стосовно дитини в повній мірі доведено не було, тому позов в частині позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягає. Позов в частині про стягнення аліментів на дитину є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Виходячи з зазначеного, суд вважає, що відповідачі, як мати так і батько дитини, зобов`язані утримувати її до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст.181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів встановлюється за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути аліменти з відповідачів на утримання дитини в частці від доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Вказаний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України є мінімальним розміром аліментів на утримання дитини. З врахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягають стягненню судові витрати по позовній вимозі, яка задоволена судом - по вимозі щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial