Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі також Позивач) звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської області з позовом до Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання відмови в приватизації квартири незаконною та зобов`язання вчинити певні дії. \~ \~ \~ \~ Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору оренди житлового приміщення від 05 березня 2004 року, укладеного між Позивачем та Комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством № 1 в м. Комсомольськ (Горішні Плавні), Позивач проживає в квартирі [ADDRESS] . З дати укладання даного договору відбулась і реєстрація його місця проживання за вищезазначеною адресою. (підтверджується копією паспорту Позивача). Згідно п. 3.1. Договору, «Строк дії Договору до моменту появи власника квартири». Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 квітня 2007 року квартира [ADDRESS] (загальна площа 28,96 кв.м., житлова площа 15,57 кв.м.) була визнана відумерлою спадщиною та перейшла у власність територіальної громади м. Комсомольська в особі Комсомольської міської ради. (державна реєстрація відбулась 24 жовтня 2008 року реєстроваційний номер майна 25177301, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.08.2021 р.) КП «КМБТІ» зареєстроване нерухоме майно по [ADDRESS] за іншою особою на підставі рішення Комсомольського районного суду Полтавської області від 06.04.2007р. 02 жовтня 2012 року, 16 січня 2015 року та 27 грудня 2017 року між Позивачем та КЖРЕП № 1 були укладені договори позички житла у будинках комунального житлового фонду №Г28/22, а саме квартири « [ADDRESS] . (підтверджується копіями зазначених рішень та копією рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 26.09.2017 року №274 про надання Позивачеві у безоплатне строкове користування квартиру [ADDRESS] . У червні 2021 року на адресу Позивача надійшов лист про необхідність звільнення Позивачем вищезазначеної квартири, в зв`язку із закінченням 30 грудня 2020 року строку дії договору позички від 27 грудня 2017 року. Як зазначено в даному листі, в іншому випадку КЖРЕП № 1 буде вимушено звільнити дане житлове приміщення в примусовому порядку. Як особа, що не має у власності іншого житла, що підтверджується інформаційною довідкою із Єдиного державного реєстру речових прав від 05.01.2022 року, яка досить тривалий час проживає в даній квартирі та не маюча можливості звільнити дане житлове приміщення, Позивач звернувся до виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] (підтверджується наданими Позивачем копією договору найму від 25.03.2004р. та договорами позики, що маються в додатках до матеріалів позовної заяви). 04 жовтня 2021 року Позивачеві було відмовлено у наданні права на приватизацію вищевказаної квартири на підставі відсутності у ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» такої підстави як користування житловим приміщенням на підставі цивільно-правового договору для отримання права на приватизацію (копія листа від 04.10.2021 року за вих. №0-1004-П). Згідно Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян - до органу приватизації потрібно подати пакет документів, що визначений у п. 18 Положення, в тому числі копію ордеру про надання житлової площі. Ордер на квартиру - документ, який дозволяє заселитися в нерухомість державного житлового фонду. Згідно з правилами, описаними в Правилах обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР ордер видається виключно на вільний будинок або квартиру. Приймаючи до уваги вищезазначені приписи законодавства та розуміючи, що Позивач не має повного пакету документів для звернення за наданням дозволу на приватизацію житла, зокрема, відсутністю ордеру на вселення, Позивач звернувся в червні 2021 року до урядової гарячої лінії із проханням надати йому ордер на квартиру, в якій проживає з 2004 року. На що Позивач отримав відповідь лист від 08.07.2021 року за вих. № О-587-П від виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про неможливість надання йому ордеру, оскільки він на перебуває на квартирному обліку. У 2014 році Позивач звертався до виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області із заявою про взяття його на квартирний облік. Листом від 25.04.2014 року за вих. № 344 виконавчим комітетом Комсомольської міської ради Полтавської області Позивачеві було відмовлено в постановці на квартирний облік, посилаючись на ЖК України та Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов», зокрема, п. 13 Правил, обґрунтовуючи свою відмову існуючим вичерпним переліком підстав для взяття на облік, зокрема на п.13 Правил та відсутність таких підстав, як проживання в квартирі на умовах оренди. (копія листа від 25.04.2014р. № 344). Відповідно до довідки АТ «Ощадбанк» від 06.01.2022 року №182, на час надання Позивачем запитуваної ним інформації, останній значиться у списках на приватизацію за адресою : [ADDRESS] . На запит адвоката Бокатюк Ю.В. ВП №2 Кременчуцького РУПНП ГУНП в Полтавській області 25.10.2021 року за вих. №6549/115/110/01-2021 надали відповідь про те, що 26.02.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб внесений запис про припинення Комсомольського МВ УМВС України в Полтавські області як юридичної особи. Таким чином, ГУНП в Полтавській області веде контрольний список діючих працівників всіх підрозділів, які потребують покращення житлових умов та перебувають на квартирному обліку при міських (селищних) радах. При цьому, всі пенсіонери органів внутрішніх справ в контрольних списках не зазначаються та перебувають на обліку за місцем проживання при міських (селищних) радах. Під час несення служби, Позивач потребував покращення житлових умов, йому, як працівнику МВС, за зверненням мого керівництва, за рішенням органів місцевого самоврядування мені була надана квартира [ADDRESS] де я проживаю і по цей день. Як вбачається із довідки АТ «Ощадбанк» від 06.01.2022 року вих.№ 182, [PERSON] , [INFO] в списках на приватизацію значиться за адресою [ADDRESS] . Житловий чек не використав. Згідно ч.1 О ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків- пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, тому позивач вважає, що на спірну квартиру не розповсюджується. А отже, позивач вважає, що відмова відповідача у приватизації ним житлового приміщення за адресою [ADDRESS] є такою, що не відповідає нормам права, що регулюють дані відносини. Позивач немає можливості надати до суду документи, що стали підставою для реєстрації його місця проживання за адресою: [ADDRESS] , зокрема рішення органу самоврядування про укладання з ним договору найму та реєстрацію місця його проживання в квартирі, що розташована за адресою [ADDRESS] . Також позивачем здійснено посилання на Конституцію України, законодавство, судову практику. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити повністю у позові. Так, на думку представника відповідача основним завданням органу приватизації є прийняття рішень про передачу/відмову у передачі квартир, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Порядок приватизації квартир визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян затвердженого Міністерством ЖКГ України від 16.12.09р. № 396. (далі - Положення). Пунктами 17, 18 Положення визначений перелік документів, які громадяни зобов`язанні подати до органу приватизації для реалізації свого права на приватизацію. Так громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру( будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви. Зразок бланку заяви наведено у додатку 2 цього Положення тощо. Представник відповідача також посилався на законодавство. Позивач, його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позовну заяву. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив суд відмовити повністю. Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі. Під час розгляду судом цієї справи задоволено клопотання представника позивача, про приєднання письмових доказів до матеріалів справи, про витребування доказів. Встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Між сторонами у цій справі виникли спірні правовідносини щодо приватизації житлового приміщення (квартири). Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 05 березня 2004 року, укладеного між Позивачем та Комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством № 1 в м. Комсомольськ (Горішні Плавні), Позивач проживає в квартирі [ADDRESS] . З дати укладання даного договору відбулась і реєстрація місця проживання Позивача за вищезазначеною адресою. (а.с. 15). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 квітня 2007 року квартира [ADDRESS] (загальна площа 28,96 кв.м., житлова площа 15,57 кв.м.) була визнана відумерлою спадщиною та перейшла у власність територіальної громади м. Комсомольська в особі Комсомольської міської ради (а.с. 25). Державна реєстрація відбулась 24 жовтня 2008 року реєстроваційний номер майна 25177301, позивачем надано копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.08.2021 р.) КП «КМБТІ» зареєстроване нерухоме майно по [ADDRESS] за іншою особою на підставі рішення Комсомольського районного суду Полтавської області від 06.04.2007р. (а.с. 26). Судом установлено, що відповідно рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 26.09.2017 року №274 про надання Позивачеві у безоплатне строкове користування квартиру [ADDRESS] були укладені договори позички житла у будинках комунального житлового фонду №Г28/22, а саме квартири « [ADDRESS] від 02 жовтня 2012 року, 16 січня 2015 року та 27 грудня 2017 року між Позивачем та КЖРЕП № 1. (а.с. 33-40). У червні 2021 року на адресу Позивача надійшов лист про необхідність звільнення Позивачем вищезазначеної квартири, в зв`язку із закінченням 30 грудня 2020 року строку дії договору позички від 27 грудня 2017 року. Як зазначено в даному листі, в іншому випадку КЖРЕП № 1 буде вимушено звільнити дане житлове приміщення в примусовому порядку. Як особа, що не має у власності іншого житла, що підтверджується інформаційною довідкою із Єдиного державного реєстру речових прав від 05.01.2022 року, яка досить тривалий час проживає в даній квартирі та не маюча можливості звільнити дане житлове приміщення, Позивач звернувся до виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] (підтверджується наданими Позивачем копією договору найму від 25.03.2004р. та договорами позики, що маються в додатках до матеріалів позовної заяви). 04 жовтня 2021 року Позивачеві було відмовлено у наданні права на приватизацію вищевказаної квартири на підставі відсутності у ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» такої підстави як користування житловим приміщенням на підставі цивільно-правового договору для отримання права на приватизацію (копія листа від 04.10.2021 року за вих. №0-1004-П). Згідно Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян - до органу приватизації потрібно подати пакет документів, що визначений у п. 18 Положення, в тому числі копію ордеру про надання житлової площі. Ордер на квартиру - документ, який дозволяє заселитися в нерухомість державного житлового фонду. Згідно з правилами, описаними в Правилах обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР ордер видається виключно на вільний будинок або квартиру. Приймаючи до уваги вищезазначені приписи законодавства та розуміючи, що Позивач не має повного пакету документів для звернення за наданням дозволу на приватизацію житла, зокрема, відсутністю ордеру на вселення, Позивач звернувся в червні 2021 року до урядової гарячої лінії із проханням надати йому ордер на квартиру, в якій проживає з 2004 року. На що Позивач отримав відповідь лист від 08.07.2021 року за вих. № О-587-П від виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про неможливість надання йому ордеру, оскільки він на перебуває на квартирному обліку. У 2014 році Позивач звертався до виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області із заявою про взяття його на квартирний облік. Листом від 25.04.2014 року за вих. № 344 виконавчим комітетом Комсомольської міської ради Полтавської області Позивачеві було відмовлено в постановці на квартирний облік, посилаючись на ЖК України та Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов», зокрема, п. 13 Правил, обґрунтовуючи свою відмову існуючим вичерпним переліком підстав для взяття на облік, зокрема на п.13 Правил та відсутність таких підстав, як проживання в квартирі на умовах оренди. (копія листа від 25.04.2014р. № 344). Відповідно до довідки АТ «Ощадбанк» від 06.01.2022 року №182, на час надання Позивачем запитуваної ним інформації, останній значиться у списках на приватизацію за адресою : [ADDRESS] . На запит адвоката Бокатюк Ю.В. ВП №2 Кременчуцького РУПНП ГУНП в Полтавській області 25.10.2021 року за вих. №6549/115/110/01-2021 надали відповідь про те, що 26.02.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб внесений запис про припинення Комсомольського МВ УМВС України в Полтавські області як юридичної особи. Таким чином, ГУНП в Полтавській області веде контрольний список діючих працівників всіх підрозділів, які потребують покращення житлових умов та перебувають на квартирному обліку при міських (селищних) радах. При цьому, всі пенсіонери органів внутрішніх справ в контрольних списках не зазначаються та перебувають на обліку за місцем проживання при міських (селищних) радах. Під час несення служби, Позивач потребував покращення житлових умов, йому, як працівнику МВС, за зверненням мого керівництва, за рішенням органів місцевого самоврядування мені була надана квартира [ADDRESS] де я проживаю і по цей день. Як вбачається із довідки АТ «Ощадбанк» від 06.01.2022 року вих.№ 182, [PERSON] , [INFO] в списках на приватизацію значиться за адресою [ADDRESS] . Житловий чек не використав. Згідно ч.1 О ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків- пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, тому позивач вважає, що на спірну квартиру не розповсюджується. А отже, позивач вважає, що відмова відповідача у приватизації ним житлового приміщення за адресою [ADDRESS] є такою, що не відповідає нормам права, що регулюють дані відносини. Позивач немає можливості надати до суду документи, що стали підставою для реєстрації його місця проживання за адресою: [ADDRESS] , зокрема рішення органу самоврядування про укладання з ним договору найму та реєстрацію місця його проживання в квартирі, що розташована за адресою [ADDRESS] . Ураховуючи заперечення представника відповідача, суд дійшов висновку про те, що із заявою про приватизацію житла має право звернутися особа, яка отримала відповідне житло у позичку. Представником відповідача не спростовано доводи позивача. Оцінка наведених учасниками справи аргументів, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, доказам у справі у цілому, а також достатності і взаємного зв`язку\~доказів у\~їх сукупності,\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів ,\~беручи до\~уваги,\~що жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили , ґрунтуючись на засадах верховенства права, законності і обґрунтованості судового рішення, суд дійшов таких висновків. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. За положеннями ст. 47 КУ кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до вимог ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Пунктом 5 статті 16 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що \~від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян\~здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. За змістом ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Кабінетом Міністрів України. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством України. Відповідно до розділу ІV п.п. 69, 70, 72 Постанови ради Міністрів Української РСР від 11.12.1984 № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» Ордер на жиле приміщення на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток N 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може\~бути видано\~лише на\~вільне жиле\~приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. Відповідно до п. 10 ст. 8 ЗУ «Про\~приватизацію державного\~житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до п. 11 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно з п. 17 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень, гуртожитків у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Відповідно до п. 18 цього Положення, затверджено перелік документів, які подає громадянин до органу приватизації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 в справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18). Ст.8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п. 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" ЄСПЛ визначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання "житлом", що б спричинило захист на підставі пункту І статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Такого висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №296/4642/19 виклавши його у постанові від 24 лютого 2021 року Ст. 1 Першого протоколу Конвенції передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 18 Конвенції обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені. Набуття квартири у приватну власність пов`язане із майновим правом у контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини ст. 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини поняття майно, оскільки існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законні сподівання (котрі ґрунтуються на законодавчих нормах) на набуття права володіння, користування, розпорядження. Такі сподівання виникли у позивачів з моменту надання їм житла в користування та його виключення із числа службового. Згідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо вона дотримала всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Згідно з частиною третьою статті 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Можливість набуття фізичною або юридичною особою права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, передбачено також частиною першою статті 345 ЦК України. Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація здійснюється, в тому числі, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю (стаття 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра (частина друга статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. Офіційне тлумачення цієї статті викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на органи приватизації покладено обов`язок дотримуватись виконання законодавства під час проведення приватизації громадянами житла. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (частина перша статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з частиною 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 було затверджено Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» (далі Положення), яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформляються згідно з процедурою, визначеною цим Положенням, в тому числі й рішенням органу приватизації. Про ефективність та належність визначеного позивачем способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 183/2859/16 (провадження № 61-10997св18), від 19 червня 2019 року у справі № 338/347/16-ц (провадження\~№ 61-24054св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 754/6918/18 (провадження № 61-13774св19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18). Зазначені правові висновки відображені у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі№ 202/3820/19 (провадження № 61-836св21). Суд дійшов висновку про те, що позивач обрав ефективний спосіб захисту ураховуючи, серед іншого, відмову у приватизації спірної квартири від 04.10.2021 та те, що орган приватизації не може бути стороною, в тому числі, відповідачем у розумінні ч. 2 ст. 48 ЦПК України, ст. 80 ЦК України. За ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). За ч. 1 ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Частина 1 статті 810 ЦК України передбачає, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. За ч. 2 цієї статті, підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті, до договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Стаття 811\~ЦК України\~передбачає: договір\~найму житла\~укладається у\~письмовій формі; договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Частина 2\~статті 813\~ЦК України\~передбачає:\~сторонами у\~договорі найму\~житла можуть\~бути фізичні\~та юридичні\~особи; якщо наймачем є юридична особа, вона може використовувати житло лише для проживання у ньому фізичних осіб. Стаття 820\~ЦК України\~передбачає:\~розмір плати\~за найм\~житла встановлюється\~у договорі\~найму житла. \~ \~ \~ \~ Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за найм житла, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за найм житла не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за найм житла не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Орендні платежі за договором оренди житла з викупом - періодичні платежі, які особа-орендар сплачує підприємству-орендодавцю відповідно до умов договору оренди житла з викупом протягом усього строку дії договору. Орендні платежі включають платежі на викуп обраного особою-орендарем житла, винагороду (дохід) орендодавця. Особа-орендар також зобов`язана компенсувати підприємству-орендодавцю витрати, визначені законом. Стаття 821 ЦК України передбачає: договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. До договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення\~частини першої статті 816, положення статті 818 та статей 822-824 цього Кодексу. Згідно із ч. 3 ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення\~глави 58\~цього Кодексу. Глава 58 ЦК України здійснює правове регулювання у правовідносинах щодо договору найму. Тому, суд вважає, здійснивши системний аналіз викладених приписів ЦК України, що договір найму та позички мають тотожну правову природу, тобто за таких обставин суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, згідно зі ст. 19 Конвенції, його забезпеченні дотримання Високими Договірними Сторонами їхніх зобов`язань за Конвенцією та Протоколами до неї. Зокрема, питання помилок щодо фактів та права, які начебто були припущені національним судом, не належить до компетенції Суду доти, доки такі помилки не порушують прав та свобод, що захищаються Конвенцією (див. Garcia Ruiz v. Spain). Більше того, тоді як ст. 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється, головним чином, національними законодавством та судами. Суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи . Судові витрати підлягають стягненню з Відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved