Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася Одеська міська рада з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності, та просить суд визнати спадщину після смерті [PERSON] , що складається з двокімнатної квартири загальною площею - 40,3 кв.м., житловою площею - 29,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відумерлою; визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру загальною площею - 40,3 кв.м., житловою площею - 29,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , про що 02 лютого 2009 року реєстратором Першого Приморського відділу реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 795 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з двокімнатної квартири загальною площею - 40,3 кв.м., житловою площею - 29,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала йому на підставі договору купівлі-продажу № 21836 від 11.11.1997 року. Згідно з довідкою форми № 1 (виписка з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію), виданою посадовими особами КП «ЖКС «Хмельницький» 03.11.2016 року № 877, [PERSON] був зареєстрований та проживав один у вищевказаній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.11.2016 року № 45713934 станом на 09.11.2016 року відсутня інформація в спадковому реєстрі щодо спадкових справ до майна померлого [INFO] [PERSON] та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину. Згідно з Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.11.2016 року № 45713926 ні заповіти, ні спадкові договори спадкодавцем не складалися. На момент відкриття спадщини після померлого [PERSON] квартира [ADDRESS] належала спадкодавцю на праві власності, тобто входила до складу спадщини, а тому, враховуючи відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом і за законом, вказана квартира є відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади міста Одеси за заявою Одеської міської ради. Відповідачі не визнають право власності Одеської міської ради на квартиру [ADDRESS] , Одеська міська рада змушена звернутись до суду з позовом, однією з вимог якого є визнання права власності на спірну квартиру. У останнє судове засідання представник позивача не з`явився, сповіщений належним чином. Надав просив суду заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги, просив слухати справу у його відсутності в заочному порядку. Залучені до участі у справі правонаступники первісних відповідачів в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, та відзив на позов суду не подали. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає розгляд справи проводити в заочному порядку за наявними документами, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши зібрані\~по справі\~докази виходячи\~зі свого\~внутрішнього переконання,\~яке ґрунтується\~на повному\~та всебічному\~дослідженні обставин\~справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. На підставі\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1ст.\~11\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями\~77,78 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 12.10.2009р. заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 2-6071/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , нібито укладений між [PERSON] та [PERSON] , та визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,3 кв.м. Шт.2 а.с.20-21) 23.12.2010р. рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 2о/284/10 за заявою Одеської міської ради, за участю заінтересованої особи - виконавчого комітету Одеської міської ради, визнано квартиру [ADDRESS] , що зареєстрована за [PERSON] , відумерлою спадщиною. (т.2 а.с.22-23) 11.03.2011р. право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за територіальною громадою м. Одеси в реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2010 року № 2о-284/10.(т.1 а.с.12-13) 04.10.2016р. рішенням апеляційного суду Одеської області у справі № 2-6071/2009 апеляційна скарга Одеської міської ради задоволена, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.10.2009 року скасовано, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , визнання права власності на зазначену квартиру відмовлено. 09.11.2016р. до П`ятої одеської державної нотаріальної контори звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що складається з квартири [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] його нібито син - [PERSON] . (т.1 а.с.15) 09.11.2016р. державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори винесена постанова про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні копії документів, що підтверджують родинні відносини між [PERSON] та його нібито батьком - [PERSON] , а також нотаріусу не були надані для огляду оригінали документів, що підтверджують родинні стосунки між померлим та спадкоємцем, оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.(т.1 а.с.16) 24.01.2017р. ухвалою апеляційного суду Одеської області закрито провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2010 року по справі № 2о/284/10 за заявою Одеської міської ради, за участю заінтересованої особи - виконавчого комітету Одеської міської ради, про визнання спадщини відумерлою. (т.1 а.с.17-19) 18.04.2017р. рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/19626/16 за позовом представника [PERSON] до Одеської міської ради, [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позов представника [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] задоволено, визначено [PERSON] та [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , один місяць з дня набрання рішення законної сили.(т.1 а.с.20-21) Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.07.2017р. рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2010р. у справі № 2о/284/10 за заявою Одеської міської ради, за участю заінтересованої особи - виконавчого комітету Одеської міської ради, яким визнано квартиру [ADDRESS] , що зареєстрована за [PERSON] , відумерлою спадщиною залишено без змін. (т.1 а.с.22-24) Постановою Одеського апеляційного суду від 31 березня 2021 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року у справі № 521/19626/16 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів.(т.1 а.с.194-201) Постановою Верховного Суду від 15.06.2022р. (справа № 521/19626/16) касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Постанову Одеського апеляційного суду від 31 березня 2021 року в частині вирішення зустрічного позову [PERSON] до Одеської міської ради, [PERSON] , правонаступниками якого є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишено без змін. (т.2 а.с.11-18) 22.08.2018р. постановою Верховного Суду касаційна скарга [PERSON] на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2017 року та касаційна скарга [PERSON] на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12.07.2017 року задоволена, ухвала апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2017 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 12.07.2017 року скасовані, справа № 2о/284/10 передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції на підставі ч. 6 ст. 235 ЦПК України - наявність у справі окремого провадження спору про право. (т.1 а.с.25-27) 30.07.2019р. постановою Одеського апеляційного суду апеляційна скарга [PERSON] та апеляційна скарга [PERSON] по справі № 2о/284/10 задоволена частково, заява Одеської міської ради, за участю заінтересованої особи - виконавчого комітету Одеської міської ради, про визнання спадщини відумерлою залишена без розгляду на підставі ч. 6 ст. 235 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) та ч. 6 ст. 294 діючої редакції ЦПК України - наявність у справі окремого провадження спору про право.(т.1 а.с.28-31) [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про його смерть. (т.1 а.с.134) Згідно повідомлення Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 01.04.2020р. станом на 01.04.2020р.. спадкова справа до майна [PERSON] , померлого [INFO] . Малиновською державною нотаріальною конторою у місті Одеса не відкривалася. (т.1 а.с.161) Разом з тим, згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 04.08.2020р. за адресою, по якій був зареєстрований померлий [PERSON] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (т.2 а.с.59звор.) Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , із заявою про прийняття спадщини звернувся її чоловік [PERSON] , а також матеріали відповідної спадкової справи містять відомості про сина померлої [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 21.07.2023р. до участі у справі в якості правонаступників померлого [PERSON] залучено [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.245-246) Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.01.2023р. залучено до участі у справі в якості правонаступників [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . (т.2 а.с.81-82) Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 1216 - 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та\~\~народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). За змістом статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Відповідно до ст. 338 Цивільного процесуального кодексу України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Відповідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, на момент відкриття спадщини після померлого [PERSON] квартира [ADDRESS] належала спадкодавцю на праві власності, тобто, входила до складу спадщини, а тому, враховуючи відсутність у спадкодавця на даний час спадкоємців за заповітом і за законом, які б прийняли спадщину, вказана квартира є відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади міста Одеси за заявою Одеської міської ради. Територіальна громада не є власником спірного майна до ухвалення судом рішення про визнання спадщини відумерлою, однак в силу закону на орган місцевого самоврядування покладено обов`язок по захисту прав територіальної громади, що свідчить про наявність законного інтересу який полягає в тому, щоб майно, яке може бути визнане відумерлою спадщиною, не було незаконно виведено зі спадкової маси, оскільки від цього залежить подальша можливість переходу такого майна у власність територіальної громади. Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 641/1689/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 640/17297/15-ц, від 09 лютого 2022 року у справі\~640/23065/14. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання. У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном та право на повагу до житла, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, може розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, статті 8 Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами особи, яка заявила про захист права, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Згідно ст.ст.15,\~16\~ЦК України кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~інтересу,\~який не\~суперечить загальним\~засадам цивільного\~законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки відповідачами не визнається право власності позивача на спірну квартиру, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124,\~129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00,\~\~§ 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved