Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

Короткий виклад обставин справи: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору купівліпродажу квартири укладеного 04.07.2022 року у її власності перебуває квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір укладений між продавцем [PERSON] та нею, як покупцем. За умовами вказаного договору, а саме п.4.5 продавець зобов`язується зняти з реєстрації себе із зазначеної вище квартири в строк до 11.07.2022. Щоб перевірити чи виконав [PERSON] зобов`язання щодо зняття з реєстрації вона звернулася до відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради. Згідно отриманої довідки про кількість зареєстрованих №4573/13 від 15.11.2022 у квартирі [ADDRESS] є зареєстрований [PERSON] . Вказує, що у відповідності до п.п. 5 п. 50 Порядку декларування реєстрації місця проживання, як власник майна, подала до відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради заяву про зняття відповідача з зареєстрованого місця проживання, однак 01.02.2023 отримала відмову, в звя`зку з чим вимушена звернутися до суду. Просить взяти до уваги, що відповідач не є членом її сім`ї власника та втратив право користування вказаним житлом, у зв`язку з непроживанням у ньому протягом шести місяців, також відповідач не бере участі в утриманні такого. Реєстрація відповідача створює їй, як власнику майна, перешкоди у зійсненні права користування та розпорядження таким. Процесуальні дії по справі, заяви учасників справи: Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.06.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін. Також даною ухвалою встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення та пояснення. Позивач у судове засідання не з?явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. При цьому, 30.08.2023 [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглянути дану справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує з приводу заочного рішення суду. Крім того, просила врахувати, що у прохальній частині позовної заяви допущена помилка в номері квартири, вказано «кв. [ADDRESS] » замість вірного номера квартири [ADDRESS] . Враховуючи подану заяву, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивачів, що відповідає вимогам ч.3 ст. 211 ЦПК України. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. При цьому, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву до суду не подавав. За таких обставин, у відповідності до ч.1 ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подав відзиву, та враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що 04.07.2022 року [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) уклали договір, відповідно до умов якого Продавець передає у власність (продає), а Покупець приймає у власність (купує) належну Продавцю на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Крім того, в п. 4.5. договору вказано, що Продавець зобов`язується зняти з реєстрації себе (виписатися) із зазначеної вище квартири в строк до 11.07.2022 року. Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 04.07.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дурневич Н.М., який зареєстровано в реєстрі за №808 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №304130404 від 04.07.2022 року (а.с. 3-6, 7). Згідно довідки про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні №4573/13-21 від 15.11.2022 заступника начальника відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету УМР вбачається, що така видана [PERSON] , про те, що відповідно до картотеки реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.11.2022 року зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Крім того, із заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання від 01.02.2023 вбачається, що із такою зверталася [PERSON] до Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради та просила зняти зареєстроване місце [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У знятті із зареєстрованого місця проживання було відмовлено (а.с. 12) Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно номер інформаційної довідки 344635258 від 30.08.2023 підтверджується, що квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] , розмір частки 1. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Позиція суду та оцінка доводів: За змістом ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 15 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у\~статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом статей 12 та 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до\~Європейської Конвенції з прав людини\~та основних свобод, що згідно\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особамає право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Частиною 1 ст.321\~ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку (квартири) визначені у\~статті 383 ЦК України\~та статті 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом. Право користування чужим майном передбачено у\~статтях 401-406 ЦК України. У частині першій\~статті 401 ЦК України\~передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. У частині першій\~статті 402 ЦК України\~вказано, шо сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у\~статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У\~статті 406 ЦК України\~унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Крім того, згідно ч.1 статті 156 ЖК УРСР\~члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно положення ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб і будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК України\~слід дійти висновку про те, що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення будинку, квартири тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Оскільки відповідач не є і не був членом сім`ї позивача і зареєстрований у спірній квартирі, то такий може втратити право на користування житлом з підстав захисту права власності (статті\~383,\~391 ЦК України). У\~постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі N 753/481/15-ц (провадження N 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі N695/2427/16-ц, (провадження N 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі N523/12186/13-ц (провадження N 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Крім того, згідно\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом, з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.07.2022 року. Дані, що вказаний договір купівлі-продажу квартири змінено, скасовано чи визнано в судовому порядку недійсним в матеріалах справи відсутні. Відповідач є зареєстрованим у спірній квартирі, що підтверджується довідкою про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні №4573/13-21 від 15.11.2022 виданої заступником начальника відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, при цьому, у відповідності до п. 4.5. Договору відповідач (Продавець) зобов`язався зняти з реєстрації себе (виписатися) із зазначеної вище квартири в строк до 11.07.2022 року. Доказів на підтвердження укладення відповідачем з позивачем будь-яких договорів, на підставі яких за ним б зберігалося право користування спірним житлом надано не було, і таких не здобуто судом під час розгляду справи. Із змісту позовної заяви слідує, що реєстрація відповідача у спірній квартирі, належній позивачу на праві приватної власності порушує права останньої передбачені\~ст. ст. 317, 119, 121 ЦК України, а саме: перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню майном. Так,\~стаття 7\~Закону України\~№ 1382-IV\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» визначає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як убачається з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання оссоби такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Суд також враховує вимоги позивача про визнання припиненим права відповідача на користування житловим приміщенням на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі\~статті 8\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи, що припинення права користування відповідачем спірною квартирою відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що відповідач не є членом сім`ї власника, не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і веде з ним спільне господарство, крім того, після оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири не проживав за зареєстрованим місцем проживання. З огляду на викладене, оцінивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи вказані норми закону, а також те, що відповідач не виконав зобов`язання згідно договору щодо зняття з реєстрації, судом під час розгляду не встановлено наявність домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування спірною квартирою, відтак суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved