Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Перша Лубенська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна. В позові вказано, що [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом та судового рішення має у власності 1/5 житлового будинку [ADDRESS] . Згідно реєстру прав власності на нерухоме майно 4/5 житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] . В лютому 2023 року [PERSON] звернулася до нотаріуса по питанню відчуження своєї частки житлового будинку [ADDRESS] і там дізналася, що на весь житловий будинок накладений арешт державним виконавцем. В відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.04.2023 року, вказано, що на житловий будинок по [ADDRESS] , власник якого [PERSON] існує обтяження у виді арешту нерухомого майна зареєстровано 23.02.2005 року №1706786 Першою Лубенською державною нотаріальною конторою. Підставою обтяження є постанова про арешт майна б/н від 01.02.2001 року державної виконавчої служби м. Лубни. При зверненні до Державної виконавчої служби Лубенський відділ ДВС повідомив, що, згідно обліково реєстраційних документів Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 04.05.2023 року виконавчі документи про стягнення з [PERSON] , [INFO] у відділі відсутні і тому відсутня можливість зняття арешту з майна, який накладений постановою держаного виконавця від 01.02.2001 року. В 2001 році заборгованість по виконавчим листам по цивільній справі №2-18/2001 стягувачам [PERSON] та [PERSON] боржником [PERSON] була повністю погашена, що підтверджується рішенням Лубенського міськрайонного суду від 07.07.2015 року у справі №539/2133/15-ц. Обтяження на житловий будинок по [ADDRESS] , в якому в даний час проживає [PERSON] і 1/5 частини якого належить [PERSON] , а 4/5 частини якого належить [PERSON] , порушує їхні права як власників, не дає їм права розпорядитися належними частинами будинку на власний розсуд. Вважають, що постанова про арешт майна б/н від 01.02.2001 року державної виконавчої служби м. Лубни помилкова і незаконна, не підтверджена будь якими первинними документами. Прохають суд скасувати обтяження у вигляді арешту житлового будинку [ADDRESS] , 1/5 частина якого належить [PERSON] , 4/5 частини будинку [PERSON] - скасувавши запис про обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1706786, внесений реєстратором Першою Лубенською державною нотаріальною конторою 23.02.2005 року на підставі постанови про арешт майна б/н 01.02.2001 року державною виконавчою службою м. Лубни будинку за адресою [ADDRESS] , власник [PERSON] . В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] не з`явились, [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, позов підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, про причини неявки суд не попередили. Представник третьої особи Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився. Третя особа Перша Лубенська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, покладається на розсуд суду. Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З`ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВВ №288523 від 27.01.2004 року належить 29/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . (а.с. 6, 8) Відповідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.03.2008 року позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного часткового нерухомого майна та визнання права власності задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 4/5 частини домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] і складається з: частини житлового будинку 'А-1', а саме : кімнати 1-3, площею 9 кв.м, кімнати 1-4 , площею 20, 7 кв.м., коридору 1-5 , площею 4, 1 кв.м., житлової прибудови А1-1, 37/100 частини сіней а-1, сіней а-3; сараю літньої кухні 'Б', гаражу 'Ж', погребу 'З', вбиральні 'Л', сараю 'К', замощення 'П', огорожі №4, огорожі №5, огорожі № 6, огорожі № 7, колодязів інженерних № 8. Визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частини домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] і складається з: частини житлового будинку 'А-1', а саме : кухні 2-3, площею 7 кв.м, кімнати 2-4 , площею 11,9 кв.м., 63/100 частини сіней а-1 з ганком, сараю 'Г', вбиральні 'Е', сараю 'М', замощенні 'І', огорожі №1, огорожі №2, огорожі № 3. Рішення набрало законної сили 08.04.2008 року (а.с. 7) Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.04.2008 року прав власності на нерухоме майно, а саме 4/5 частини житлового будинку по [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] . (а.с. 10) Відповідно Інформації з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.04.2023 року на житловий будинок по [ADDRESS] , власник якого [PERSON] існує обтяження у виді арешту нерухомого майна зареєстровано 23.02.2005 року №1706786 Першою Лубенською державною нотаріальною конторою. Підставою обтяження є постанова про арешт майна б/н від 01.02.2001 року Державної виконавчої служби м. Лубни. Листом Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05.05.2023 року повідомлено, що згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження: 1706786, арешт на нерухоме майно накладено згідно постанови б/н від 23.02.2005. Згідно даних ЄДРВП та АСВП, відсутні відомості щодо накладеного вищезазначеного арешту. Станом на 04.05.2023 виконавчі документи про стягнення з [PERSON] , [INFO] , у відділі відсутні. Виконавчі дії, в тому числі і зняття арешту з майна боржника проводяться виключно по відкритому виконавчому провадженню та на підставі статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження». Отже враховуючи викладене у відділі відсутня можливість зняти арешт з майна, який накладений за постановою б/н від 23.02.2005 (обтяження №1706786). (а.с. 14) Відповідно ч.ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України, захист права позивача необхідно вчинити шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто звільнити майно з-під арешту. Оскільки, постановою державного виконавця накладено арешт на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , власник [PERSON] , що фактично позбавило позивачів права розпоряджатися належним їм майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved