Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Позивач зазначив, що постановою від 02.11.2022р. Кіровського районного суду м. Дніпропетровська його визнано винним за ч.5 ст. 122 КупАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 680 гривень на користь держави за те, що він 10.09.2022р., о 12:45 год., в Центральному районі м. Дніпра в умовах інтенсивного руху на вулиці Шмідта, 2, керуючи транспортним засобом «Hundayі-10» з номерним знаком [NUMBER] , самовпевнено перестроювався ліворуч в порушення п.п. 2.3 (д), 10.3 Правил дорожнього руху без завчасно увімкненого покажчика повороту, не даючи дороги попутному автомобілю «HondaAccord» з номерним знаком [NUMBER] , що рухався у цій лівій смузі, примусивши водія цього транспортного засобу [PERSON] для забезпечення особистої безпеки та безпеки своїх пасажирів відворотом керма ліворуч змінити свій напрямок руху з виїздом на трамвайну колію та вжити гальмування до повної зупинки, чим спричинив створення аварійної обстановки. Постановою від 13.12.2022р. Дніпровського апеляційного суду зазначена постанова скасована, провадження у справі закрито на підставі п.1 чт.1 ст.247 КУпАП. Просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку 20\~543 гривні 01 копійку моральної школи, з розрахунку 1 мінімальна заробітна плата за кожен місяць перебування під слідством і судом, та вирішити питання судових витрат. Представник Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області подав відзив (а.с.38-43), позов не визнав, зазначив, що є неналежним відповідачем, оскільки інспектор, який склав протокол, є працівником Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції. Представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України позов не визнав, подав відзив (а.с.78-83), зазначивши, що на правовідносини між сторонами не розповсюджуються положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Вважає, що скасування постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності саме по собі є достатньою і справедливою сатисфакцією та повністю забезпечує нівелювання наслідків складання такої постанови. Послався на судову практику. Представник Державної\~казначейської служби\~України заявою\~підтримав думку Департаменту патрульної поліції. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Ппостановою від 02.11.2022р. Кіровського районного суду м. Дніпропетровська його визнано винним за ч.5 ст. 122 КупАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 680 гривень на користь держави за те, що він 10.09.2022р., о 12:45 год., в Центральному районі м. Дніпра в умовах інтенсивного руху на вулиці Шмідта, 2, керуючи транспортним засобом «Hundayі-10» з номерним знаком [NUMBER] , самовпевнено перестроювався ліворуч в порушення п.п. 2.3 (д), 10.3 Правил дорожнього руху без завчасно увімкненого покажчика повороту, не даючи дороги попутному автомобілю «HondaAccord» з номерним знаком [NUMBER] , що рухався у цій лівій смузі, примусивши водія цього транспортного засобу [PERSON] для забезпечення особистої безпеки та безпеки своїх пасажирів відворотом керма ліворуч змінити свій напрямок руху з виїздом на трамвайну колію та вжити гальмування до повної зупинки, чим спричинив створення аварійної обстановки (а.с.18-19). Постановою від 13.12.2022р. Дніпровського апеляційного суду зазначена постанова скасована, провадження у справі закрито на підставі п.1 ст.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП (а.с.20-22). Таким чином позивача було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Оскільки підставою для відшкодування шкоди позивачу є встановлена преюдиційним судовим рішенням закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України. Таким чином, шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями та бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідачів) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 25 червня 2018 року, провадження № 61-496св18, від 11 липня 2018 року, провадження № 61-14157св18, від 25 липня 2018 року, провадження № 61-2986св18, що у встановленому законом порядку не спростовується відповідачами. Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Отже суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконної постанови про притягнення до відповідальності, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод. Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача встановлених під час розгляду справи не спростовано відповідачами. Аналізуючи норми\~законодавства,\~що регулюють\~спірні правовідносини\~можна зробити\~висновок,\~що здійснення\~провадження у\~справі про\~притягнення до\~адміністративної відповідальності,\~яка в\~подальшому закрита\~судом за\~відсутністю складу\~адміністративного правопорушення,\~свідчить про\~незаконні дії\~посадових осіб,\~які ініціювали\~та здійснювали\~вказане провадження\~(складання\~протоколу,\~затримання особи,\~отримання пояснень\~та інше).\~Відшкодування моральної\~шкоди провадиться\~незалежно від\~того,\~чи застосувались\~з боку\~держави будь-які\~заходи примусу,\~чи було\~понесено особою\~витрати на\~погашення штрафу,\~накладеного судом\~(ВС/КЦС\~у справі\~№ 640/16169/17\~від 05.02.2020р). Також у постанові Верховного Суду від 10.10.2019р. у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), зроблено висновок, що «закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». У вказаній постанові Верховний Суд вказав, що «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення». Надавши оцінку наданим сторонами доказам, врахувавши викладені висновки, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вимог про відшкодування немайнової шкоди, спричиненої позивачу. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність спричиненої позивачу незаконними діями працівників патрульної поліції моральної (немайнової) шкоди, однак при визначені її розміру суд виходить з конкретних обставин справи (розгляд судами протоколу про адміністративне правопорушення тривав 3 місяці 4 дні), характеру спричинених моральних страждань, які полягали у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із неправомірним складанням на нього протоколу, враховуючи те, що доказів погіршення стану здоров`я, на яке позивач посилається у позові (біль в ділянці серця, підвищеному серцебитті, безсоння тощо) суду не подано, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір такої шкоди в сумі 1\~000 грн в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням останнього до адміністративної відповідальності. В позові до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області слід відмовити за неналежністю цього відповідача. Судовий збір повернути позивачу, який від його сплати звільнений згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial