Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина: 1/3 частина квартири [ADDRESS] , яка належала її чоловіку. Квартира була приватизована на трьох членів сім`ї: « [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] » /рос. мовою/. Але в свідоцтві про смерть мати та батько записані як „ [PERSON] ". А у позивачки чоловіка в свідоцтві про смерть прізвище « [PERSON] ». Після смерті матері [PERSON] чоловік позивачки фактично прийняв 1/12 частину цієї квартири. Після смерті батька [PERSON] чоловік позивачки фактично прийняв спадщину в розмірі 5/ 36 частин квартири. Таким чином на момент смерті [PERSON] йому належало 5/9 частин квартири [ADDRESS] - 1/3 + 1/12+ 5/36 = 5/9/. Відповідачам кожному після смерті мати та батька належить по 2/9 частині/ 1/12+ 5/36 = 2/9. 27.09.2022 року Біляївська державна нотаріальна контора відмовила позивачці в видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які вона не може отримати в відповідних органах, а відповідачі не надають їй необхідні документи. У зв`язку з викладеним, позивачка звернулась до суду з позовом. Позивачка у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, підтвердив що [PERSON] є їхньою родичкою, судові витрати не визнає та просив відмовити в частині витрат. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, підтвердив що [PERSON] є їхньою родичкою, судові витрати не визнає та просив відмовити в частині витрат. Вислухавши сторони, дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , зареєстроване виконавчим комітетом Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, актовий запис №31 (а.с.9). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , зареєстроване відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №112 (а.с.7). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , зареєстроване Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №381 (а.с.8). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] підтверджується свідоцтвом по народження серії [NUMBER] , актовий запис 17 (а.с.43). 18.11.2004 р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , зареєстрований Маяківською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис №36 (а.с.10). Згідно довідки виданою виконавчим комітетом Маяківською сільською радою Одеського району Одеської області №818 від 12.09.2022р. про те, що гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , дійсно по день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] (а.с.11). Згідно довідки виданою виконавчим комітетом Маяківською сільською радою Одеського району Одеської області №819 від 12.09.2022р. про те, що гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , дійсно по день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Разом з нею проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - чоловік, [PERSON] , [INFO] , - син, [PERSON] , [INFO] - невістка, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - син. (а.с.11). Відповідно до довідки виданою виконавчим комітетом Маяківською сільською радою Одеського району Одеської області №814 від 12.09.2022р. про те, що гр. [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно по день смерті був зареєстрований та проживала в [ADDRESS] (а.с.12). Згідно довідки виданою виконавчим комітетом Маяківською сільською радою Одеського району Одеської області №815 від 12.09.2022р. про те, що гр. [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно по день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . Разом з ним проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - син, [PERSON] , [INFO] - невістка, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - син. (а.с.12). Відповідно до довідки виданою виконавчим комітетом Маяківською сільською радою Одеського району Одеської області №816 від 12.09.2022р. про те, що гр. [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно по день смерті був зареєстрований та проживала в [ADDRESS] (а.с.13). Згідно довідки виданою виконавчим комітетом Маяківською сільською радою Одеського району Одеської області №817 від 12.09.2022р. про те, що гр. [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно по день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . Разом з ним проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - невістка, [PERSON] , [INFO] - брат, [PERSON] , [INFO] - брат (а.с.13). Згідно свідоцтва про право власності на житло № 2173 від 15.01.1999р. квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на право приватної спільної власності Біляївського району, Одеської області та членам його сім`ї: (російською мовою) [PERSON] -1/3; [PERSON] - 1/3; [PERSON] - 1/3. Квартира приватизована згідно з законом України «Про приватизацію державного Житлового фонду». Загальна площа квартири (кімнат будинку) становить 40,40 кв.м. а відновлена вартість на момент приватизації 7,27 грн. Характеристика квартири (кімнат будинку) та її обладнання наведенні у технічному паспорті який є складовою частиною цього свідоцтва. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказам) від 05.01.1999р. №2173. Свідоцтво про право власності на житло, зареєстровано погосподарській книзі виконавчого комітету Маяківської сільської ради за №3 від 22.01.1999 р. (а.с. 14). Відповідно до Звіту про визначення оціночної вартості квартири загальною площею 40,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальна вартість квартири - 416812 грн., вартість 1 кв.м. грн. - 10317,13 грн. (а.с.103-128). Виходячи з вищевказаного, суд приходить до висновку, що розбіжність в написанні прізвища [PERSON] є формальною помилкою, що пов`язано з перекладом прізвища з української на російську мову та навпаки. Таким чином, усе вищенаведене, дає суду підстави для задоволення вимог в частині встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та його батьками: мати [PERSON] та батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як передбачає ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, перша черга спадкоємців за законом, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності ст. 1266 ЦК України, позивач є спадкоємцем за правом представлення після смерті свого чоловіка [PERSON] . У зв`язку з чим, позивачка звернулась до держаного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачою свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини. Таким чином, позивачка як спадкоємець звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, однак листом № 2287/02-14 від 27.09.2022 р. державний нотаріус відмовила [PERSON] у прийняті заяви, оскільки нею не надано правовстановлюючі документи на майно, що належало її чоловіку [PERSON] , [INFO] , місце проживання по день смерті зареєстровано: [ADDRESS] , який помер [INFO] (а.с.6) Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Таким чином, усе вищенаведене, дає суду підстави для задоволення вимог в частині встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та його батьками: мати [PERSON] та батьком [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на 5/9 частини квартири [ADDRESS] , є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивачка є спадкоємцем в порядку представлення. Позивачка просить стягнути на свою користь з відповідачів судові витрати у розмірі 4138,50 грн. Які були сплачені нею за дві позовні вимоги майнового та немайнового характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За результатами розгляду справи, позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю, однак вирішуючи питання про стягнення судових витрат, слід зазначити , що позовна вимога про встановлення факту родинних відносин не стосується відповідачів, тому в цій частині не підлягає стягненню сума судового збору 1703,60 грн.

Outcome: partial