Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

14.05.2021 до Комінтернівського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до [PERSON] про стягнення надмірно виплачених коштів. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з [PERSON] 40 200,33 грн. безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 у справі № 520/1414/2020, за позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 3050/к від 26.12.2019 «Про звільнення [PERSON] » з посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Харківській області відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу». Поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області з 28.12.2019. Стягнуто із Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 по 05.08.2020 в порядку, визначеним постановою КМУ № 100 від 08.02.1995; в задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі № 520/1414/2020 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, та крім іншого, стягнуто із Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 по 05.08.2020 в розмірі 105 485, 94 грн (з відрахуванням відповідних податків та зборів). Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) рішення суду було виконано у добровільному порядку та виплачено [PERSON] 105 485, 94 грн. Сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягає оподаткуванню (податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, єдиний соціальний внесок) та відображена у податковій звітності Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за звітній період та прийнята контролюючим органом. Із суми, яка підлягала виплаті за рішенням суду, було утримано, а саме: ПДФ у розмірі 18 987, 47 грн, військовий збір у розмірі 1 582,29 грн, сплачено ЄСВ у розмірі 23206, 90 грн, а на розрахунковий рахунок [PERSON] було перераховано 4515,52 грн (за місяць вимушеного прогулу) та 80 400, 66 грн. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2021 по справі № 520/1414/2020 виправлено арифметичну помилку в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021, а саме: в мотивувальній та резолютивній частинах постанови виправлено «103110,14» на «51555,07» та виправлено «105485,94» на «53930,87». Тобто, сума коштів, яка виплачена [PERSON] на підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021, є в двічі більшою, ніж сума, яку фактично необхідно було б виплатити, з урахуванням внесених ухвалою від 19.02.2021 змін. При добровільному виконанні рішення суду від 10.02.2021 Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) не володіло інформацією про наявність ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2021 по справі № 520/1414/2020, оскільки остання надійшла на адресу управління лише 08.04.2021, тобто вже після виплати [PERSON] грошових коштів на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021.Щодо правового регулювання спірних правовідносин та обраного способу захисту позивач посилається на норми ст.ст. 1212, 1213 ЦК України та зазначає, що позовною вимогою у даному випадку є стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів, у зв`язку з арифметичною помилкою, допущеною судом апеляційної інстанції в судовому рішенні. Грошові кошти у сумі 80 400,66 грн. були виплачені відповідачу на підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 по справі № 520/1414/2020, без урахування виправлень арифметичних помилок, зазначених в ухвалі від 19.02.2021, а отже підлягають поверненню. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду міста Харкова від 16.11.2021 розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05.01.2022 до Комінтернівського районного суду міста Харкова від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що отримав 10.04.2023 поштою копію ухвали Другого адміністративного апеляційного суду від 19.02.2021 по справі № 520/1414/2020 про виправлення арифметичних помилок в постанові від 10.02.2021. В жодному судовому рішення по справі № 520/1414/2020 не було вказано «з відрахуванням відповідних податків та зборів», як про це зазначає позивач у позовній заяві. 04.03.2021 на його особистий рахунок надійшли дві суми 80 400,66 грн. та 4 515,52 грн, але у зв`язку з тим, що розрахунковий лист не направлявся, не мав змоги ідентифікувати призначення платежу та тільки після отримання позовної заяви з додатками йому стало відомо про призначення платежу. Приводить власний розрахунок суми 80 400,66 грн. та вказує, що грошові кошти у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 28.12.2019 по 28.09.2020 йому до теперішнього часу ненараховані. У зв`язку з відсутністю розрахунку суми стягнення 40 200,33 грн. не має можливості встановити її правильність. Просив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, зобов`язати позивача надати розрахунок надмірно виплачених коштів, вжити заходи щодо врегулювання спору за участі судді до початку розгляду справи по суті, зобов`язати позивача надати розрахунок вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та грошової компенсації за невикористану щорічну основу відпустку за період роботи з 28.12.2019 по 28.09.2020 та судові витрати покласти на позивача та стягнути з позивача. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду міста Харкова, Комінтернівського районного суду міста Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом міста Полтави. Відповідно до акту приймання - передавання справ до Ленінського районного суду міста Полтави з Комінтернівського районного суду міста Харкова надійшла справа № 641/3578/21. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ленінського районного суду м. Полтави зазначену справу передано в провадження судді Грошової Н.М. Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Полтави від 04.11.2022 прийнято до провадження цивільну справу, визначено розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. 04.01.2023 до Ленінського районного суду м. Полтави представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, в якому вказує на хибне трактування відповідачем підстав для виплати коштів, яке не заслуговує на увагу суду, оскільки вказані суми - 80 400, 66 грн. та 4515, 52 грн. були сплачені міжрегіональним управлінням на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 по справі № 520/1414/2020, до того як було отримано ухвалу вказаного суду від 19.02.2021 про виправлення арифметичної помилки. [PERSON] , як позивач у справі № 520/1414/20, не міг не знати про прийняття Другим апеляційним адміністративним судом ухвали від 19.02.2021 про виправлення арифметичної помилки. Однак, після отримання коштів та після постановлення ухвали ДААС від 19.02.2021 про виправлення арифметичної помилки, не звернувся до позивача для урегулювання даного питання. Надмірна виплата коштів сталася внаслідок арифметичної помилки, допущеної судом при розгляді справи № 520/1414/20, а отже, відбулося безпідставне набуття коштів відповідачем. Також зазначає, що [PERSON] було подано позов до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення вихідної допомоги, грошової компенсації (справа № 520/1163/22). Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2022 по справі 520/1163/22 частково задоволено позов [PERSON] . Дане рішення оскаржується міжрегіональним управлінням в апеляційному порядку. У зв`язку з чим, кошти виплачені на підставі рішення суду у справі № 520/1414/20 не можуть рахуватися як виплата [PERSON] вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, оскільки дані вимоги не були предметом розгляду справи № 520/1414/20, а є предметом розгляду справи № 520/1163/22. Звертає увагу, що загальна сума заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 по 05.08.2020 складала (за рішенням суду- постанова від 10.02.2022) 105 485, 94 грн. за виключенням обов`язкових податків та зборів. При цьому, за загальним правилом, сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягає оподаткуванню (податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, єдиний соціальний внесок) та була відображена у податковій звітності Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за звітний період та прийнята контролюючим органом. Також представник позивача полається на практику Верховного Суду, а саме висновок, який викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.08.2020 по справі № 806/1201/16 щодо нарахування та сплати податків та інших відрахувань із заробітної плати, стягнутої за рішенням суду, яке набрало законної сили. Виконання конституційного обов`язку щодо сплати податків і зборів в порядку і розмірах, встановлених законом, корелює з конституційними гарантіями права на соціальний захист, яке, зокрема, забезпечується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій. Отже, розмір виплачених коштів базувався на сумі, яку було зазначено у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 по справі № 520/1414/2020, за винятком необхідних відрахувань податків та зборів, як то і передбачається вимогами чинного законодавства. Єдиним дієвим і правомірним способом для захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача, як бюджетної установи, яка утримується за рахунок державних коштів в даному випадку є застосування ст. 1212 ЦК України, беручи до уваги той факт, що вказана сума коштів виплачена позивачем відповідачу на виконання судового рішення, до якого в подальшому вносились виправлення, про що на момент виплати позивачу було не відомо. На підставі викладеного просить задовольнити позов і стягнути з [PERSON] надмірно виплачені грошові кошти. 11.01.2023 до Ленінського районного суду м. Полтави відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що в жодному судовому рішенні по справі № 520/1414/2020 судом не було вказано «з відрахуванням відповідних податків та зборів». Посилається на положення КЗпП України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та вказує, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця. У трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором. Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю. Оплата вимушеного прогулу у встановлених вказаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. За змістом ст. ст. 94, 116, 117 КЗпП України та ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати. Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 у справі № 1540/3742/18 роз`яснює, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, нарахований та стягнутий за рішенням суду, не є заробітною платою у розумінні Закону України «Про оплату праці» та Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Держкомстату України від 13.01.2004 р. № 5. Зазначає, що оплата вимушеного прогулу у встановлених вказаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові. З огляду на викладене, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 року по 05.08.2020 року, яка визначена рішенням суду в розмірі 53 930,87 грн., не підлягає оподаткування, тому що є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода. Відповідачем також у запереченнях наведено розрахунок надмірно сплаченої суми: 84 916,18 грн.(сума отримана [PERSON] за рішенням суду в якому допущена помилка) - 53 930,87 грн. (сума за рішенням суду після виправлення помилки, яка не підлягає оподаткуванню) = 30 985,31 грн. (сума надмірно виплачених грошових коштів). У зв`язку з чим, відповідач зазначає про визнання суми у розмірі 30 985, 31 грн., як надмірно виплачених йому грошових коштів. 27.01.2023 до суду представником позивача - [PERSON] подані додаткові пояснення, в яких звернута увага на основні доводів на яких базуються позовні вимоги, зазначено практику Верховного Суду. Також зазначає, що при виконанні у березні 2021 року постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 по справі № 520/1414/21, якою на користь відповідача стягнуто кошти у розмірі 105 485, 94 грн., міжрегіональним управлінням нараховано та утримано: ПДФО у розмірі 18 987,47 грн.; військовий збір у розмірі 1 582,29 грн. та на користь [PERSON] перераховано кошти у розмірі 84 916,18 грн. Крім того, при виконанні даної постанови міжрегіональним управлінням сплачено Єдиний соціальний внесок - 23 206, 90 грн. Остання сума, відповідно до вимог чинного законодавства, не відраховується з коштів, які підлягали виплаті відповідачу на підставі рішення суду, проте є прямо пропорційною виплаченому, тобто залежить від його розміру. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 17.05.2023 задоволено клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 17.05.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про врегулювання спору за участю судді. Представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, яка сформоване в системі «Електронний суд» 23.05.2023, в яких зазначено, що з урахуванням ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2021, міжрегіональним управлінням із 53 930,87 грн. мали бути здійснені наступні відрахування: ПДФО 18 % - у розмірі 9 707,55 грн; військовий збір (1,5 %) - 808,96 грн. [PERSON] , після виправлення описки, належало до виплати 43 414,36 грн. та оскільки відповідачу було перераховано кошти у розмірі 84 916,18 грн, то поверненню підлягає надмірно сплачена сума у розмірі: 41 501,82 грн. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача 41 501, 82 грн. безпідставно набутих коштів та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Відповідач в підготовчому судовому засіданні 28.06.2023 вказав, що відмовляється від п.2 та п.3 уточненого клопотання від 26.05.2023 та п.1 вказаного клопотання та доводи в його обґрунтування просив врахувати при розгляді справи по суті. Ухвалою суду від 28.06.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні 17.08.2023. В судовому засіданні 17.08.2023 представник позивача [PERSON] , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, підтримала позов, посилалась на доводи викладені у поданих представником позивача до суду заявах по суті справи, просила задовольнити вимоги відповіднодо заяви про збільшення позовних вимог, а саме: стягнути з відповідача 41 501, 82 грн. безпідставно набутих коштів та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. В судовому засіданні 17.08.2023 відповідач [PERSON] , який приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, зазначив про визнання позовних вимог в розмірі 30 985,31 грн. та щодо заперечень в іншій частині вимог посилався на позицію, викладену у заявах у по суті справи. Просив суд визнати 30 985,31 грн. сумою надмірно виплачених йому грошових коштів. Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Харківським окружним адміністративним судом 05.08.2020 ухвалено рішення у справі № 520/1414/2020 за позовом [PERSON] до Голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасувано наказ голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 3050/к від 26.12.2019 «Про звільнення [PERSON] » з посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Харківській області відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу»; поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області з 28.12.2019; стягнуто із Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 по 05.08.2020 в порядку, визначеним постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі № 520/1414/20 апеляційні скарги Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Головного територіального управління юстиції у Харківській області залишено без задоволення; апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року по справі № 520/1414/2020 змінено, викладено абзац четвертий резолютивної частини судового рішення наступного змісту: «Стягнути із Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 р. по 05.08.2020 р. в розмірі 105485 (сто п`ять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 94 копійки. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 р. по справі № 520/1414/2020 було залишено без змін. Нормами статті 325 КАС України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття . Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом (статтяю 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) вказане рішення суду по справі № 520/1414/2020 було виконано у добровільному порядку. Так, із суми 105 485,94 грн. (сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 по 05.08.2020 відповідно до постанови апеляційного суду від 10.02.2021) утримано: ПДФО 18 % - у розмірі 18 987, 47 грн; військовий збір (1,5 %) - 1 582, 29 грн. На розрахунковий рахунок [PERSON] . Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) перераховано кошти у розмірі 84 916,18 грн., які складалися із сум: 4 515, 52 грн (середній заробіток за 1 місяць вимушеного прогулу) та 80 400, 66 грн. (платіжні доручення № 3751 та № 3752 від 03.03.2021 - а.с.21-22). Відповідачем в судовому засіданні підтверджено факт отримання грошових коштів в сумі 84 916,18 грн. 19.02.2021 Другим апеляційним адміністративним судом по справі № 520/1414/2020 постановлено ухвалу, відповідно до резолютивної частини якої: «Виправити арифметичні помилки в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 року по справі за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2020 року по справі № 520/1414/2020 за позовом [PERSON] до Голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: в мотивувальній та резолютивній частинах постанови виправити "103110,14" на "51555,07" та виправити "105485,94" на "53930,87".». Тобто, з урахування ухвали від 19.02.2021, із Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь [PERSON] підлягає стягненню сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 по 05.08.2020 в розмірі 53930,87 грн., однак з огляду на те, що до постановлення вказаної ухвали про виправлення арифметичних помилок Східним міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) добровільно було виконано рішення суду, в якому було визначено суму стягнення 105485,94 грн., наявна надмірна виплата коштів. Відповідно до норм ч. 1 та ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Згідно ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 по справі № 753/20633/15. З урахування викладеного, суд приходить до висновку, що позивач вірно при зверненні до суду посилається на норми ст. 1212 ЦК України, так як у даному випадку відбулося безпідставне набуття коштів відповідачем, оскільки надмірна виплата коштів сталася внаслідок арифметичної помилки, допущеної судом при ухваленні постанови від 10.02.2021 у справі № 520/1414/20, що не заперечується відповідачем. Щодо визначення розміру надмірно нарахованих коштів. Так, [PERSON] підтверджує факт отримання грошових коштів в сумі 84 916,18 грн. на виконання рішення суду, визнає позовні вимоги в розмірі 30 985,31 грн. Відповідачем здійснено наступний розрахунок: 84 916,18 грн.(сума отримана [PERSON] за рішенням суду в якому допущена помилка) - 53 930,87 грн. (сума за рішенням суду після виправлення помилки, яка не підлягає оподаткуванню) = 30 985,31 грн. (сума надмірно виплачених грошових коштів). Відповідач при цьому вказує, що в жодному судовому рішенні по справі № 520/1414/2020 судом не було вказано «з відрахуванням відповідних податків та зборів» та посилаючись на норми КЗпП України, ст.ст. 1, 2 ЗУ «Про оплату праці», п. 164.2 ст. 164 ПК України вважає, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 року по 05.08.2020 року, яка визначена рішенням суду в розмірі 53 930,87 грн., не підлягає оподаткування, тому що є, як зазначалося вище, мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові. Однак, суд вважає вказані доводи відповідача помилковими, та зазначає наступне. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 752/23602/20 (провадження № 61-12064св22), зазначено, що: «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків). Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19. Суд звертає увагу, що позиції Верховного Суду, на які полається відповідач, у даному випадку не можуть застосовуватись, так як стосуються інших спірних правовідносин. Так, із суми 105 485,94 грн. (сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 по 05.08.2020 відповідно до постанови апеляційного суду від 10.02.2021) утримано: ПДФО 18 % - у розмірі 18 987, 47 грн; військовий збір (1,5 %) - 1 582, 29 грн. На розрахунковий рахунок [PERSON] . Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) перераховано кошти у розмірі 84 916,18 грн. З урахуванням ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2021 із суми 53 930,87 грн. мали бути здійснені наступні відрахування: ПДФО 18 % - у розмірі 9 707,55 грн; військовий збір (1,5 %) - 808,96 грн. та [PERSON] належало до виплати 43 414,36 грн. Оскільки [PERSON] перераховано кошти у розмірі 84 916,18 грн., то поверненню підлягає надмірно сплачена сума у розмірі: 41 501,82 грн. (84 916,18 - 43 414, 36). Тобто, стягненню з відповідача підлягає 41 501,82 грн. безпідставно набутих коштів. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2270648,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2270,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved