Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з майна, накладений Першою Керченською державною нотаріальною конторою, скасувати в Державному реєстрі речових прав запис про арешт, реєстраційний номер обтяження: 7385620. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.04.2017 за її заявою нотаріусом Львівського міського нотаріального округу відкрито спадкову справу після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . У квітні 2023 року [PERSON] звернулась до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . Офіційним листом приватного нотаріуса від 20.04.2023 їй було повідомлено, що за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний арешт майна (тип майна: невизначене майно, все майно), накладений Першою Керченською державною нотаріальною конторою: суб`єкт обтяження [PERSON] , без зазначення РНОКПП чи будь-яких інших ідентифікаційних даних боржника, реєстраційний номер обтяження: 7385620, дата реєстрації: 13.06.2008 року, підстава обтяження: постанова про накладення арешту, б/н від 04.02.2004, Державна виконавча служба м. Керч. 10.03.2023 директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельовим М. надано відповідь за результатом розгляду запиту позивачки, відповідно до якої Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах компетенції повідомив, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчі документи, за якими боржником є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на виконанні в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців не перебувають та зареєстрованими не зазначаються. Окрім того, вищевказаним листом повідомлено, що на даний час надати інформацію про перебування на виконанні виконавчого провадження у 2004 році, в ході примусового виконання якого постановою державного виконавця від 04.02.2004 № б/н накладено арешт на майно [PERSON] та надати копії запитуваних документів не виявляється можливим, оскільки виконавчі провадження та журнали реєстрації вхідної кореспонденції відділів державної виконавчої служби, знищено у встановленому порядку. Можливості направити нотаріальний запит до Державної виконавчої служби м. Керч немає, оскільки ця територія є не підконтрольною Україні (тимчасово окупована), тому будь-який обмін інформацією неможливий. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, яка у встановленому законом порядку скористалася своїм правом прийняття та оформлення спадщини, що відкрилася після смерті її батька. Однак, у зв`язку з неналежним виконанням працівниками Державної виконавчої служби м. Керч своїх обов`язків, зокрема: не було вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника [PERSON] , що суперечить нормам відповідних нормативно-правових актів, які регулюють порядок ведення Державного реєстру речових прав, а також Закону України «Про виконавче провадження» і не було вказано реквізити паспорта громадянина України, у разі відсутності у фізичної особи реєстраційного номера облікової картки платника податків через релігійні переконання - позивач [PERSON] не може оформити свої спадкові права. Крім цього позивачка наголошує, що вказаний арешт, не має жодного стосунку до її батька, який ніколи не проживав, не був зареєстрований, не був власником нерухомого майна та не займався підприємницькою діяльністю на території АР Крим, Україна. З врахуванням наведеного просить позов задоволити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 22 травня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 07.06.2023 представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Муценко Д. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Управління та Відділ ВПВР жодним чином не порушувало прав позивачки та не наділено відповідними повноваженнями та законними підставами про скасування зазначеного обтяження (зняття арешту з майна), на території Херсонської області у органах державної виконавчої служби виконавче провадження не перебувало та у встановленому законодавством порядку не відновлювалось. Обтяження № 738520 внесено 13.06.2008 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.02.2004 органом ДВС (юридичною особою), який наразі перебуває на тимчасово окупованій території України. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис про обтяження № 7385620 на підставі постанови про накладення арешту, б/н від 04.02.2004 Державна виконавча служба м. Керч. Відділ ВПВР не наділений повноваженнями щодо проведення виконавчих дій та винесення документів у виконавчому провадженні, також Управління та Відділ ВПВР не є правонаступником органів ДВС АР Крим та м. Севастополь, будь-які виконавчі провадження та інші документи, які перебували на тимчасово окупованій території України до відділу примусового виконання рішень не передавались, виконавче провадження відносно боржника [PERSON] в органах ДВС Херсонської області на виконанні не перебувало, у зв`язку з чим, відсутня інформація, в рамках якого виконавчого провадження (при виконанні якого виконавчого документа) накладено арешт на майно боржника та інші ідентифікуючі дані боржника. Враховуючи викладене, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є неналежним та безпідставно визначено відповідачем у вказаному позові. Просить в задоволенні позову відмовити. 26.06.2023 представник позивачки подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що саме через неналежне виконання працівниками Державної виконавчої служби м. Керч своїх службових обов`язків - неможливо достовірно ідентифікувати особу боржника. Оскільки батько позивачки [PERSON] мав тотожне прізвище ім`я та по батькові як і особа, вказана в електронному реєстрі - боржник, позивачка звернулась із заявою до Міністерства юстиції України із проханням внести додаткові відомості в електронний реєстр з метою додаткової ідентифікації особи боржника та з проханням надати документи, на підставі яких накладався відповідний арешт. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який є керівним органом для відповідачів, проінформував, що підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені - ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до ч. 5 с. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З урахуванням викладеного, твердження відповідача про відсутність порушення прав позивачки не заслуговують на увагу. 08.08.2023 представник відповідачів Білий О.П. подав заперечення на відповідь на відзив, в яких заначив, що Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), а також ПМУЮ (м. Одеса) є неналежними та безпідставно визначеними відповідачами у вказаному позові, зазначені обставини підтверджуються змістом позовної заяви та доданими до неї документами, без обгрунтування норм законодавства щодо порушення прав та законних інтересів позивача саме відділом примусового виконання рішень, як суб`єктом владних повноважень, між відділом та позивачем відсутній будь-який цивільно-правовий спір, просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічно наведеним у позовній заяві та відповіді на відзив, просить позов задоволити. В судовому засіданні представник відповідачів дав посянення аналогічне наведеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України). Судом встановлено, що 15.01.2017 у позивачки [PERSON] , [INFO] , помер батько, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] та свідоцтвом про народження позивачки /а.с. 10, 16/. На час смерті батькові позивачки належала квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.06.2001 та реєстраційним посвідченням ЛОДК БТІ та ЕО від 22.06.2001 /а.с. 20, 21/. Після смерті батька [PERSON] , позивачка звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сех Н.О. із заявою про прийняття спадщини за законом. Згідно листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сех Н.О. від 20.04.2023, [PERSON] було повідомлено, що на підставі її заяви була заведена спадкова справа №3/2017, що також підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі /а.с. 11/. Також їй було повідомлено, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та єдиного реєстру заборон наявний арешт майна (тип майна: невизначене майно, все майно), накладеного Першою Керченською державною нотаріальною конторою, суб`єктом обтяження є [PERSON] , без зазначення РНОКПП чи будь-яких інших ідентифікаційних даних боржника, реєстраційний номер обтяження - 7385620, дата реєстрації - 13.06.2008, підстава обтяження - постанова про накладення арешту, б/н, 04.02.2004, Державна виконавча служба м. Керч /а.с. 14/. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.05.2023 вбачається, що на все майно [PERSON] накладено арешт на підставі постанови Державної виконавчої служби, м. Керч від 04.02.2004/а.с. 15/. Відповідно до ст. 19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). З листа Департаменту державної виконавчої служби від 10.03.2023 встановлено, що згідно з даними АСВП встановлено, що виконавчі документи за якими боржником є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на виконанні в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців не перебувають та зареєстрованими не значаться. Крім цього, повідомлено, що на даний час надати інформацію про перебування на виконанні виконавчого провадження у 2004 році, в ході примусового виконання якого постановою державного виконавця від 04.02.2004 № б/н накладено арешт на майно [PERSON] та надати копії запитуваних документів, не виявляється можливим, оскільки виконавчі провадження та журнали реєстрації вхідної кореспонденції відділів державної виконавчої служби знищено у встановленому порядку /а.с. 13/. З листа Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.07.2023 встановлено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження інформації щодо виконавчих проваджень відносно [PERSON] не знайдено. Відповідно до ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи те, що відсутні відкриті виконавчі провадження стосовно [PERSON] , то суд вважає, що підстав для подальшого обтяження майна на даний час немає. Постановою Верховного суду від 22.12.2021 року у справі № 645/6694/15-ц надано правову позицію згідно якої наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувана, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення позивача до суду, за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується її право власності, внаслідок чого остання позбавлена змоги реалізувати свої права та в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Таким чином, суд вважає, що в ході судового розгляду доводи позивачки про те, що її батько [PERSON] , [INFO] та інша фізична особа з ідентичними прізвищем, ім`ям та по батькові є різними людьми, знайшли своє підтвердження. При цьому діями державного виконавця Державної виконавчої служби м. Керч, який не переконався щодо особи боржника, не вказавши у постанові про накладення арешту ідентифікуючі ознаки боржника такі, як дату народження, ідентифікаційний код та помилково наклавши арешт на майно іншої особи, яка не була боржником у виконавчому провадженні, порушені права позивачки [PERSON] , яка є спадкоємцем майна померлого батька [PERSON] , на майно якого було накладено арешт. Враховуючи наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього, що порушує право приватної власності позивачки, яка внаслідок даного помилкового арешту не може оформити спадкове майно, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає до задоволення. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved