Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Позиції учасників справи. У лютому 2023 року позивач [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся з вимогою до КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району» міста Києва (далі по тексту відповідач), про відшкодування завданої шкоди, в якому просить стягнути з КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району» завдану внаслідок ДТП шкоду, а саме матеріальну шкоду у розмірі 312 517, 92 грн. та моральну шкоду - 15 000 грн. Вимоги обґрунтовано тим, що 05.08.2022 близько 22.20 позивач, рухаючись по вул. Радосинській у м.Києві та керуючи автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з [NUMBER] , потрапив в ДТП, а саме в результаті зіткнення з бетонними блоками, які знаходились на проїжджій частині, що спричинило пошкодження транспортного засобу. Зазначає, що внаслідок ДТП йому була завдана матеріальна шкода у розмірі 312 517,92 грн., на підтвердження розміру якого надає висновок експертного дослідження, а також завдано матеріальну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 15 000 грн. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 06.09.2022 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП України. Постановою Київського апеляційного суду від 07.11.2022 постанову Деснянського районного суду м.Києва від 06.09.2022 скасовано, провадження закрито за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Позивач вважає, що відповідачем у даній справі є КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району», оскільки відповідно до інформації оприлюдненій на офіційній сторінці Деснянської районної державної адміністрації, вказане підприємство виконує наступі функції, а саме: забезпечує безпечний рух транспорту та пішоходів по закріпленній шляховій мережі; виконує необхідний комплекс робіт з тезнічного нагляду, утримання та ремонту шляхів, вуличної зливної каналізації та інших споруд. Вказує, що внаслідок бездіяльності та/або неналежного виконання КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району» міста Києва було створено умови, які в подальшому привели до вищевказаної ДТП. Представник відповідача КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району» міста Києва - адвокат Вольвак О.М. скористався правом надання відзиву (а.с.75-78), у якому із доводами позовної заяви не погоджується з огляду на те, що відповідно до п.3.2 Статуту КП ШЕУ Деснянського району м.Києва предметом діяльності підприємства є виконання необхідного комплексу робіт технічного нагляду, утримання та ремонту шляхів, підземних пішохідних переходів, вуличної зливної каналізації, каналів, канав та інших споруд. Органом управління є Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради. Звертає увагу на те, що у позовній заяві зазначено, що ДТП сталась внаслідок відсутності попереджувальних знаків, однак до повноважень КП «ШЕУ Деснянського району» м.Києва не належить встановлення попереджувальних знаків, світлофорів, нанесення дорожньої розмітки, тощо. Крім того, позивачем не надано належних, допустимих, достовірних доказів того, що пошкодження транспортного засобу, які досліджував оцінювач, були спричинені саме під час ДТП 05.08.2022. Щодо відшкодування моральної шкоди, представник відповідача зазначає, що позивач жодним чином не обґрунтовує суму моральної шкоди та не надає відповідних доказів. Враховуючи вищевикладене, сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судових засіданнях позивач та його представник підтримали вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на викладене у позовній заяві та в усних поясненнях. В судових засіданнях представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на викладене у відзиві, зокрема звертав увагу суду, що КП «ШЕУ Деснянського району» м.Києва не є належним відповідачем по вказаній справі. Процесуальні дії та рішення суду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 лютого 2023 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, яка занесена до протоколу судового засідання від 06 червня 2023, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Заслухавши сторін, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 серпня 2022 року близько 22.20 позивач, рухаючись по вул. Радосинській у м.Києві та керуючи автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з [NUMBER] , вчинив наїзд на бетонні блоки, які знаходились на проїжджій частині, що спричинило пошкодження транспортного засобу. В схемі ДТП зазначено, зо учасником ДТП є лише [PERSON] , який керував автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з [NUMBER] та який було пошкоджено в результаті зіткнення з бетонними блоками, які знаходились на проїжджій частині. В описі місця ДТП працівником поліції зазначено, що освітлення містя ДТП відсутнє, освітлення проїжджої частини в темний час доби відсутнє, дорожнє огородження вздовж проїжджої частини відсутнє, горизонтальна розмітка проїжджої частини відсутня, світлофорного об`єкта немає. Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 06 вересня 2022 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, де зазначено про те, що в судовому засіданні [PERSON] пояснив, щоколи підїжджав до блокпосту, за 100 - 150 метрів вимкнув фари та продовжив рух. В цей час автомобілі, які рухались в зустрічному напрямку та проїхали блокпост, увімкнули фари, а він відволікся та скоїв наїзд на бетонні блоки, які були розташовані на його смузі. Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року постанову Деснянського районного суду м.Києва від 06 вересня 2022 року скасовано, провадження закрито за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Зокрема, в мотивувальній частині постанови зазначено про те, що працівниками поліції при складанні протоколу не було зазначено, що [PERSON] допустив порушення вимог п.п.12.1, 12.2, 12.3 ПДР, а докази порушення водієм п. 13.1 ПДР у справі відсутні, тому постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок ДТП [PERSON] завдано матеріальна шкода у розмірі 312 517,92 грн., про що свідчить Звіт № 12-08/В22 про визначення вартості матеріального збитку. Позивач вважає, що відповідачем у даній справі є КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району» міста Києва, оскільки відповідно до інформації оприлюдненій на офіційній сторінці Деснянської районної державної адміністрації, вказане підприємство виконує наступі функції, а саме: забезпечує безпечний рух транспорту та пішоходів по закріпленній шляховій мережі; виконує необхідний комплекс робіт з тезнічного нагляду, утримання та ремонту шляхів, вуличної зливної каналізації та інших споруд. Відповідно до п.3.2 Статуту КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району» міста Києва предметом діяльності підприємства є виконання необхідного комплексу робіт технічного нагляду, утримання та ремонту шляхів, підземних пішохідних переходів, вуличної зливної каналізації, каналів, канав та інших споруд. Органом управління є Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі відповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено ст.51 ЦПК України. З огляду на зазначене, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи. Отже, виключно позивач наділений правом, обирати належного відповідача, до якого він звертається із позовом для захисту своїх прав та інтересів. У разі звернення до суду із позовом до неналежного відповідача, саме на позивача покладається ризик пов`язаний із вчиненням чи невчиненням ним певних процесуальних дій. Частинами 1, 3 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. На позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 902/320/17). Отже, відповідальність за завдану шкоду може наступати лише за наявності підстав, до яких відноситься наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження доведення причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і збитками. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Позивач зазначає, що ДТП сталось внаслідок незадовільного стану доріг і доказом того, що відповідач несе відповідальність за шкоду, яка була заподіяна, на його думку є постанова Київського апеляційного суду від 07.11.2022, у відповідності до якої провадження було закрите за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.кою за ст.124 КУпАП. Однак, вказана постанова містить посилання на недоліки оформлення адміністративних матеріалів, а саме, що працівниками поліції при складані протоколу серії БЛ №445833 не було зазначено, що позивач допустив порушення вимог п.12.1, 12.2, 12.3 ПДР. Ч.6,7 ст.82 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Крім того, відносно посадових осіб КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району» міста Києва, не складалось ні протоколів, ні постанов, що свідчить про недоведеність матеріалами справи наявності порушень з боку відповідача та постановою Київського апеляційного суду від 07.11.2022 не встановлено протиправної поведінки відповідача у заподіянні транспортному засобу позивача шкоди, як і не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача із заподіяною шкодою. Зокрема, позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що пошкодження транспортного засобу, які досліджував оцінювач, які були спричинені саме під час ДТП 05.08.2022. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166,1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Однак, позивач жодним чином не обґрунтовує суму моральної шкоди та не надає відповідних доказів. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Основного Закону України. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed