Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з даним\~позовом вказуючи,\~що в\~період з\~14.11.2019\~року по\~01.11.2021\~року він\~перебував у\~трудових відносинах\~з ТОВ\~«Партнер»,\~працюючи водієм\~автотранспортних засобів.\~01.11.2021\~року він\~був звільнений\~з роботи\~за угодою\~сторін згідно\~п.1\~ст.36\~КЗпП України.\~Оскільки в\~день звільнення\~йому не\~було виплачено\~всі суми\~заробітної плати,\~він звернувся\~до суду\~за захистом\~порушених прав.\~Рішенням Володарсько-Волинського\~районного суду\~Житомирської області\~від 10.05.2022\~року у\~справі №276/435/22\~позов [PERSON] \~задоволено,\~стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер» на його користь заборгованість із заробітної плати за період з грудня 2020 року по листопад 2021 року в сумі 57585 гривень 15 копійок і середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 289,49 грн. з 02.11.2021 року по день ухвалення судового рішення в сумі 38212 гривень 68 копійок, а також судовий збір в розмірі 992,40 грн. Рішення суду набрало законної сили 10.06.2022 року, проте лише 26.07.2023 року на виконання рішення позивачу перераховано на картковий рахунок грошові кошти у сумі 96790,23 грн. Позивач вказує, що відповідач в порушення вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України не виплатив йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, а тому з урахуванням обмеженого шестимісячного строку, передбаченого ст. 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок починаючи з 11.05.2022 року (наступний день після ухвалення судового рішення по справі №276/435/22) по 26.07.2023 року (день фактичного розрахунку) в сумі 52976,67 грн., виходячи із розрахунку: 289,49 грн (середньоденна заробітна плата) * 183 дні (шестимісячний строк). Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 04.08.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не прибув, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що [PERSON] з 14.11.2019 року по 01.11.2021 року працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Партнер» водієм автотранспортних засобів. Рішенням Володарсько-Волинського\~районного суду\~Житомирської області\~від 10.05.2022\~року у\~справі №276/435/22\~позовну заяву\~ [PERSON] до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Партнер» про\~стягнення нарахованої,\~але не\~виплаченої заробітної\~плати,\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~задоволено,\~стягнуто з ТОВ «Партнер» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати за період з грудня 2020 року по листопад 2021 року в сумі 57585 гривень 15 копійок і середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з 02.11.2021 по день ухвалення судового рішення в сумі 38212 гривень 68 копійок, а також судовий збір в сумі 992,40 грн. Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 10.05.2022 року у справі №276/435/22 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 289,49 грн. Відповідно до виписки АТ «Приватбанк» від 28.07.2023 року на картковий рахунок [PERSON] 26 липня 2023 року зараховано 9679 0\~грн.\~23\~коп. заборгованості за виконавчим документом №276/435/22. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 11.05.2022 року (наступний день після ухвалення судового рішення по справі №276/435/22 ) по 26.07.2023 року (день фактичного розрахунку) в сумі 52976,67 грн., виходячи із розрахунку: 289,49 грн. (середньоденна заробітна плата) * 183 дні (шестимісячний строк, передбачений ст. 117 КЗпП України). Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. З викладеного вбачається, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина 1 ст. 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина 2 ст. 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 травня 2020 року по справі № 810/451/17. За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем не було проведено остаточного розрахунку з позивачем, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З 19 липня 2022 року частина 1 статті 117 ЦПК України діє в новій редакції Закону України № 2352-IX від 01.07.2022 року, згідно з якою у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, законодавець, встановивши обмеження щодо виплати роботодавцем працівнику сум середнього заробітку за час затримки терміном у шість місяців, закріпив на законодавчому рівні застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності під час вирішення вказаної категорії трудових спорів, про необхідність застосування яких Велика палата Верховного суду зазначила в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц. У Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 (абзаци четвертий, п`ятий пункту 5 мотивувальної частини) зазначено, що за змістом частини 1 статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов`язковою для застосування у всіх судах України. Згідно з абзацом третім пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Суд вважає помилковим посилання позивача на 183 дні, як величину для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки такий розрахунок проводиться відповідно до кількості робочих днів, а не календарних. З огляду на викладене, позивач має право претендувати на середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати позивача за шість місяців, тобто з 11 травня 2022 року по 11\~листопада 2022\~року із розрахунку: 289,49 грн (середньоденна заробітна плата) * 133 робочих дні (шестимісячний строк), що становить 38502,17 грн., а заявлена позивачем до стягнення сума середнього заробітку в розмірі 52976,67 грн., для обрахунку якої позивач бере до уваги кількість календарних днів шестимісячного строку (183 календарні дні), не відповідає законодавчим критеріям обрахунку суми середнього заробітку та обставинам даної справи. Окрім цього, суд враховує, що на користь позивача рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 10.05.2022 року вже стягувався середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38212,68 грн., що є достатнім для відновлення прав позивача, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки у даній справі позов підлягає частковому задоволенню (у розмірі 72,68% від позовних вимог), стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог - у розмірі 780,27 гривень.

Outcome: partial