Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом згідно якого просить стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання спільної повнолітньої непрацездатної дитини сторін у розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У обґрунтування заявленого вказала, що у сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого мають спільних дітей. Водночас, старший син позивачки та відповідача є повнолітнім, проте страждає на ряд важких хронічних хвороб у зв`язку із чим є непрацездатним і потребує постійного стороннього догляду. Враховуючи зазначений перебіг подій заявниця позбавлена можливості працевлаштуватись, оскільки вимушена постійно перебувати поруч із сином, а відповідач у добровільному порядку не надає жодної матеріальної допомоги на утримання хлопця. Відтак заявниця вимушена звернутись до суду із даним позовом. Розгляд справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Судом ухвалено здійснити перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином. Разом з тим, від позивача до суду надійшло клопотання про здійснення судового розгляду справи у її відсутність, проти заочного порядку розгляду справи не заперечувала. Причини неявки відповідача суду не відомі. Останній не скористався власним правом на подання відзиву на позовну заяву та будь-яким іншим чином не висловив власного ставлення щодо заявлених вимог. Враховуючи наведене, судом ухвалено здійснювати розгляд справи у відсутність учасників, та, відповідно, без фіксації його перебігу технічними засобами, що відповідає приписам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З огляду на зазначений перебіг подій, суд вважає за необхідне здійснювати розгляд справи у заочному порядку відповідно до положень статті 280 ЦПК України. Дослідив матеріали надані позивачем, а інші суд позбавлений можливості отримувати за власною ініціативою, встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання, отримувала код платника податків та звільнена від сплати судового збору на підставі закону. Сторони з 5 листопада 2004 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. [INFO] народився [PERSON] батьком якого є відповідач, а матір`ю позивачка. [INFO] народився [PERSON] батьком якого є відповідач, а матір`ю позивачка. Спільні діти сторін проживають разом із матір`ю. Згідно медичного висновку № 47/101 про дитину інваліда до 18 років від 15 серпня 2017 років [PERSON] має важку розумову відсталість з порушенням поведінки, стійко виражену соціальну дезорієнтацію внаслідок туберозного склерозу. Із довідки до акту огляду медико-соціальної експертною комісією № 078981 від 12 квітня 2023 року встановлено, що [PERSON] має першу групу інвалідності А з 8 квітня 2023 року безстроково, а також інвалідність з дитинства. Окрім цього, у вказаному документі зазначено, що [PERSON] потребує постійного стороннього догляду та нагляду. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого 2854 [PERSON] має пухлинне утворення правої нирки (множинні епітеліоїдні ангіоміоліпоми), залізодефіцинту анемію важкого ступеню змішаного генезу та вторинну кардіоміопатію. 29 березня 2023 року комунальним некомерційним підприємством "Житомирська обласна дитяча клінічна лікарня" Житомирської області видано довідку № 04-6-447 згідно якої [PERSON] з 20 березня 2023 року по 28 березня 2023 року знаходилась в онкогематологічному відділенні Житомирської обласної дитячої клінічної лікарні по догляду за дитиною [PERSON] . Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовано наступним чином. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. За приписами статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до ст.ст. 200, 201 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання. Відповідно до абзацу 2 статті 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 6 жовтня 2005 року № 2961-IV (з подальшими змінами) особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність. Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовано зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Так, у ході розгляду справи, судом встановлено, що спільний повнолітній син сторін є інвалідом І групи з дитинства та страждає на ряд важких хронічних хвороб, що унеможливлюють останнього повноцінно реалізувати свої навички та здібності задля самостійного забезпечення власного існування. Зазначений перебіг подій, а також відсутність матеріальної підтримки зі сторони батька ставить останнього у вкрай важке матеріальне становище, що, в свою чергу, негативно впливає на якість життя хлопця. Окрім цього, із матеріалів справи встановлено, що спільний син сторін потребує не тільки коштів на забезпечення базових потреб життєдіяльності, але і коштів на лікування та догляд. Відтак, фактичні обставини справи дають підстави задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved