Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що 10.06.2017 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Нетішинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 92. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що подружні стосунки з відповідачем не склалися через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів, різні погляди на шлюб та сім`ю, втрату почуття любові та поваги один до одного, що в кінцевому результаті призвело до припинення між ними, з лютого 2023 року, подружніх стосунків та спільного проживання. Вони не здатні підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги дружби та взаємодопомоги, а тому неодноразові намагання виправити ситуації в сім`ю не призвели до позитивних результатів. Позивачка переконана, що за вказаних обставин подальше перебування у шлюбі з відповідачем є неможливим, суперечитиме її інтересам, інтересам їх спільної дитини, а тому просить шлюб розірвати. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21.04.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Сторони в судове засідання повторно не з`явилися. 16.05.2023 року до суду надійшла заява позивачки [PERSON] в якій вона просила розгляд справи проводити у її відсутності. 03.08.2023 року до суду надійшла заява представника позивачки [PERSON] , про розгляд справи у її відсутності, в якій вона зазначила, що підтримує позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. 25.08.2023 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 10.06.2017 року Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, сторони по справі зареєстрували шлюб, про що 10.06.2017 року складено відповідний актовий запис за № 92. В шлюбі сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27.02.2018 року Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одинм із подружжя. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом в якому наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вона та відповідач фактично припинили подружні стосунки, а перебування у шлюбі суперечитиме її інтересам. Відповідач згідно письмової заяви позов визнав. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи, що сторони подружні стосунки не підтримують, проживають окремо, категоричність рішення позивачки розірвати шлюб, визнання позову відповідачем, та відсутність у сторін бажання вчиняти дії для збереження сім`ї, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивачки про розірвання шлюбу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з викладеним, поверненню позивачці з державного бюджету підлягають 536,80 гривень судового збору. Решта 50 відсотків судового збору сплаченого при зверненні до суду з позовом, що становить 536,80 гривень, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. При розподіл судових витрат між сторонами судом враховано, що відповідач, згідно довідки командира військової частини [NUMBER] від 19.03.2023 року №1803, є військовослужбовцем. Однак, справа про розірвання шлюбу, не пов`язана з виконанням відповідачем військового обов`язку, а також під час виконання ним службових обов`язків, а тому відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати судового збору, у відповідності до п.12 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved