Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою до відповідача, в якій просив: притягнути голову ОК "Моряк-4" [PERSON] до відповідальності згідно ст.382 КК України. Невиконання судового рішення та інших відповідних Законів України; зобов`язати ОК "Моряк-4" [PERSON] знову відновити електропостачання його будинку відповідно до рішення протоколу №4 загальних здорів садівничих товариств ЧМП з приєднанням лічильника на фасаді будинку і по схемі наданій [PERSON] з обов`язковим пломбуванням лічильника і видачою відповідного акту про підключення. Також відновити водопостачання ділянки позивача. Вказані позовні вимоги мотивовані тим, що 12.08.2022 року відбулося виконання виконавчого документу головою ОК «Моряк 4» [PERSON] в присутності головного енергетика садових товариств ЧМП [PERSON] по справі №511/1565/19. При відвідуванні свого дачного будинку 06.11.2022 року [PERSON] виявив, що знову відсутнє постачання електроенергії до його будинку і водопостачання на його ділянку. Позивач придбав новий сучасний лічильник і установив його на фасаді будинку, до початку назначеної дати виконання рішення суду по справі №511/1565/19, однак голова ОК «Моряк 4» [PERSON] під наглядом [PERSON] приєднав електромережу до старого лічильника електроенергії. Показання лічильника не записували, перевірку пломбування не здійснювали і ніяких актів пор підключення не надали. Виконати приєднання по схемі, наданій самим [PERSON] на фасаді будинку відмовились, мотивуючи тим, що у виконавчому документі прямо про це не зазначено. Між тим, під час розгляду цивільної справи №511/1565/19 головний енергетик садових товариств ЧМП [PERSON] поясняв, що відключив його будинок від електропостачання 05.09.2017 року на виконання рішення протоколу №4 загальних зборів садівничих товариств ЧМП та інших організацій Бурдівського масиву від 23.08.2015 року про те, що всі споживачі всіх садових товариств повинні замінити старі лічильники на нові сучасні і встановити їх на фасадах будівель. При огляді мережі електропостачання до будинку позивача, ним було виявлено на третьому стовпі від будинку, відключення від мережі електропостачання фазового дроту до його будинку і його закріплення на стовпі, що призвело до відсутності електропостачання у будинку позивача. При цьому будинок його сусіда, який був приєднаний до цього фазового дроту, [PERSON] переєднав до іншого під напругою фазового дроту і в сусіда електропостачання є. Ніяких попереджень про відключення електроенергії, а також комісії по виявленню недоліків в електромережі будинку позивача не було. Позивач вважає, що все це зробив навмисно та цілеспрямовано голова ОК «Моряк-4» [PERSON] , який також являється електриком ОК «Моряк-4». Стосовно відсутності водопостачання на ділянці позивача, останній зазначає, що голова ОК «Моряк 4» встановив металевий ящик на місці підключення трубопроводу ділянки позивача до мережі водопостачання, перекрив воду, а можливо і від`єднав трубопровід до ділянки позивача та закрив ящик на замок. Позивач вважає, що повторне відключення електропостачання його будинку і водопостачання його ділянки головою ОК «Моряк-4» [PERSON] являється прямим умисним невиконанням рішення суду, що набрало законної сили. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.12.2022 року позивачу було відмовлено у відкритті провадження стосовно позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про притягнення голови ОК "Моряк-4" [PERSON] до відповідальності, згідно ст.382 КК України. Невиконання судового рішення та інших відповідних Законів України . Позовне провадження відкрито в частині зобов`язання відновити електропостачання та водопостачання . Ухвала суду мотивована тим, що вимога про притягнення відповідача [PERSON] до відповідальності згідно ст.382 КК України, невиконання судового рішення та інших законів України, підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства з огляду на положення ст.19 ч.1 ЦПК України. 15.12.2022 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.12.2022 року. Постановою Одеського апеляційного суду від 28.02.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.12.2022 року залишено без змін. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.06.2023 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, вказаних в позовній заяві. Представник позивача - адвокат Берзінь С.Л. позов підтримав, суду пояснив, що на теперішній час будинок не підключений до мереж електро- та водопостачання, одноразово відбулось виконання рішення суду від 12.02.2020 року і знов [PERSON] як голова ОК «Моряк-4» самочинно, без рішення загальних зборів Ради СБМ ЧМП від`єднав ділянку позивача від електро та водо мереж. Вимога відповідача винести електролічильник на фасад будинку не ґрунтується на законі та статуті кооперативу, тому [PERSON] незаконно припинив подачу послуг. Зазначене підтверджується наданими позивачем фотографіями та рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області по цивільній справі №511/1565/19, обставини, встановлені судом у вказаному рішенні сторона позивачів визнає повністю та не оспорює. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.02.2020 року виконав 12.08.2022 року, підключив будинок та ділянку позивача до електропостачання та водопостачання. До відсутності на ділянці позивача електроенергії та води після виконання рішення суду відношення не має. Рішення про відключення приймає головний енергетик масиву [PERSON] та Правління Ради СБМ ЧМП, а не він як Голова ОК «Моряк-4» та за сумісництвом електрик Ради СБМ ЧМП, який підпорядкований головному енергетику. Також йому не відомо про існування будь-яких рішень Ради СБМ ЧМП або ОК «Моряк-4» про відключення ділянки позивача від світла та води. Припустив, що у позивача могло просто вибити автомат або трапилась якась поломка. З цього приводу позивач може звернутись з заявою до енергетика масиву [PERSON] , той приїде та подивиться в чому справа, але позивач навмисно цього не робить. Пояснив, що води не має на масиві у всіх садоводів, оскільки у ОК «Моряк-4» закінчився дозвіл на спецводокористування. Що стосується влаштування металевого боксу на трубах з водою, пояснив , що це колодязь, в якому стоїть запірний кран на ділянку садоводів, щоб в разі аварії усунути течу, якщо садовода немає на ділянці. У деяких садоводів такі колодязі стоять на ділянці, а у деяких на вулиці. Оскільки позивач не допускає відповідача як голову ОК «Моряк-4» на свою ділянку, то в нього такий колодязь стоїть на вулиці. Але воду в колодязі він не перекривав, води не має у всіх садоводів з жовтня 2022 року. З приводу нібито перекриття ним запірного крану на ділянку позивача з перевіркою приїжджали працівники поліції за заявою позивача, він відчиняв колодязь та пред`являв працівникам поліції, що запірний кран на ділянку позивача відкритий. Працівники поліції порушень не знайшли та уїхали. Суд, вислухавши доводи сторін, представника позивача, дослідивши надані суду докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником садового будинку [ADDRESS] . Крім цього йому на праві власності належить земельна ділянка за вказаною адресою площею 600 кв.м. для ведення садівництва на підставі Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку ЯЛ№519264, кадастровий номер 3981700:01:004:0608. Обслуговуючий кооператив «Моряк-4» є некомерційною та неприбутковою організацією, створений з метою задоволення законних житлових інтересів та потреб його членів, діє на підставі Статуту, прийнятого в новій редакції та затвердженого 29.06.2017 року Загальними зборами засновників. ОК «Моряк-4» зареєстрований в Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців, що підтверджується витягом з реєстру. Також ОК «Моряк-4» є членом Громадської організації «Ради садівничих товариств підприємств ЧМП та інших організацій Бурдівського масиву (далі - ГО РАДА СБМ ЧМП) на підставі рішення Ради від 27.01.2017 року з умовою обов`язковості для них всіх рішень Ради та вимог Статуту ГО «Ради СБМ ЧМП». [PERSON] був членом садового товариства Чорноморського морського пароплавства, з 08.11.2015 року товариство було реорганізоване в ОК «Моряк-4», [PERSON] було прийнято в члени ОК «Моряк-4» на підставі поданої ним заяви, що підтверджується копією наданої заяви та членською книжкою садовода [NUMBER], виданою йому 25.03.1988 року. З 01.07.2018 року [PERSON] виключено із членів товариства ОК «Моряк-4». Тому на час розгляду справи у суді [PERSON] не є членом ОЕ «Моряк-4». Громадської організацією «Рада СБМ та ЧМП», яке є власником технологічних електричних мереж, та ВАТ ЕК «Одесаобленерго» укладено договір на постачання електричної енергії №226 від 09.03.2010 року до садових товариств масиву. Відповідно до укладеного договору ВАТ ЕК «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» є постачальником електричної енергії, ГО РАДА СБМ ЧМП є населеним пунктом, члени садових товариств є споживачами населеного пункту. Згідно наданих роз`яснень НКРЕ правовідносини між постачальником та населеним пунктом регулюються ПКЕЕ, а між населеним пунктом і споживачами населеного пункту регулюються в першу чергу установчими документами населеного пункту. У відповідності до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Крім цього, на правовідносини щодо постачання електроенергії та водопостачання фізичним особам, в тому числі членам садових товариств поширюється дія Закону України «Про житлово- комунальні послуги». [PERSON] , будучи споживачем населеного пункту, користуючись електроенергією, повинен дотримуватись вимог Закону України «Про житлово- комунальні послуги», установчих документів ГО РАДА СБМ ЧМП, зокрема Статуту та виконувати її рішення. Так відповідно ст. 2 до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2189 від 09.11.2017 року), предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до ст. 29 Закону №2189 споживач зобов`язаний забезпечити представникам виконавця комунальної послуги доступ до свого житла, іншого об`єкта нерухомого майна для встановлення або заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічних чи профілактичних оглядів, зняття контрольних показань вузлів обліку - згідно з умовами договору про надання відповідної комунальної послуги. Відмова споживача надати доступ виконавцю комунальної послуги до належних споживачу приміщень у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, є підставою для припинення надання споживачеві відповідної комунальної послуги. Після надання споживачем такого доступу надання послуги відновлюється. Так згідно законодавства України енергозабезпечення садових товариств здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією, що укладається між енергопостачальною організацією та споживачем електричної енергії - юридичною особою. Взаємовідносини енергопостачальної організації та садового товариства регулюються Правилами користування електричною енергією (далі-ПКЕЕ), затвердженими Постановою НКРЕЕ України від 31.07.1996 року №28. Отже в цих взаємовідносинах садове товариство виступає в якості населеного пункту. Так згідно з п.1.2 ПКЕЕ населений пункт - це юридична особа-споживач (власник електроустановок населеного пункту або уповноважена власником (співвласниками) експлуатаційна організація, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту), об`єднує населення на визначеній території та утримує ці електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів населеного пункту. Як зазначено у п.1.2, 5.1 ПКЕЕ договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Таким чином, ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» є постачальником електричної енергії, ГО РАДА СБМ ЧМП є населеним пунктом. Будь-яких договорів на постачання електроенергії між ОК «Моряк-4» та ПАТ «Одесаобленерго» не укладалось, відтак члени ОК «Моряк-4» є споживачами населеного пункту. Правовідносини між споживачами населеного пункту та ГО РАДА СБМ ЧМП, ОК «Моряк -4» регулюються наступними нормативними актами. Так взаємовідносини між споживачами садового товариства та садовим товариством врегульовано ПКЕЕ, а їх застосування роз`яснено листами НКРЕ «Щодо роз`яснення законодавства» від 05.03.2012 року №1372/09/47-12 та 10 квітня 2003 року № 05-39-11/1195 «Щодо надання роз`яснень з питань взаємовідносин садового товариства та енергопостачальної організації», із яких встановлено. Згідно із пунктом 12.3 ПКЕЕ населений пункт (садове товариство) на підставі договору про постачання електричної енергії здійснює закупівлю електричної енергії у постачальника електричної енергії з метою її подальшого використання споживачами населеного пункту для задоволення комунально-побутових потреб споживачів населеного пункту, для технічних цілей та інших потреб населеного пункту. За обсяг закупленої електричної енергії з постачальником електричної енергії розраховується населений пункт відповідно до умов договору. Так, пунктом 12.4 ПКЕЕ встановлено, що закупівля електричної енергії у постачальника за рахунок коштів споживачів населеного пункту, умови використання електричної енергії, розрахунків за неї, умови технічного забезпечення електропостачання електроустановок споживачів населеного пункту, утримання та обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту регулюються установчими документами населеного пункту та/або укладеними у встановленому законодавством порядку договорами між споживачами населеного пункту та населеним пунктом щодо обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту. Таким чином, садове товариство (населений пункт) є споживачем електроенергії - юридичною особою, що закуповує електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок всього товариства (населеного пункту), зокрема для забезпечення електричною енергією членів садового товариства (споживачів населеного пункту). Як роз`яснено у листі НКРЕ від 10 квітня 2003 року № 05-39-11/1195, садове товариство не може бути постачальником електричної енергії по відношенню до членів садового товариства, оскільки не має ліцензії. Статутом товариства мають визначатися права та обов`язки голови та членів садівничого товариства, а також порядок розрахунків за електричну енергію. При цьому всі питання щодо умови використання електричної енергії членами СТ та розрахунків за неї регулюються установчими документами товариства. Таким чином в першу чергу безпосередньо правовідносини між споживачами населеного пункту та ГО РАДА СБМ ЧМП регулюються Статутом. Відповідно до п. 3.2.8 Статуту ГО «РАДА СБМ та ЧМП» - до основних напрямків діяльності даного громадського об`єднання відноситься організація забезпечення членів Організації безперебійного постачання електроенергії, водою та іншими інженерними комунікаціями за їх наявності. При цьому у відповідності до п. 6.6.1 Статуту, Загальні Збори вирішують усі основні питання, пов`язані з його діяльністю, а згідно з п.п.7.5.17, 7.5.18 Статуту Правління, керівництво роботою якого здійснює Голова Правління, організує та контролює виконання завдань, затверджених Загальними Зборами, у тому числі приймає рішення про відключення членів організації від інженерних комунікацій (водопостачання, водовідведення, електропостачання, газопостачання та інше) у разі невиконання положень Статуту та рішень, прийнятих органами управління організації. .(а.с.83-90) Вказані положення Статуту ГО РАДА СБМ ЧМП цілком відповідають п. 12.4 «Правил користування електричною енергією», затверджених Постановою НКРЕЕ від 31 липня 1996 року № 28 (у редакції постанови НКРЕ від 17 жовтня 2005 р. № 910), відповідно до якого закупівля електричної енергії у постачальника за рахунок коштів споживачів населеного пункту, умови використання електричної енергії, розрахунків за неї, умови технічного забезпечення електропостачання електроустановок споживачів населеного пункту, утримання та обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту регулюються установчими документами населеного пункту. Як вбачається зі змісту протоколу №4, 23 серпня 2015 року загальними зборами ГО РАДА СБМ ЧМП було вирішено встановити електричні лічильники на фасаді будівель садівничого товариства на рівні 1,8 м. від ґрунту, контроль за виконання чого було покладено на голову правління - [PERSON] . Зі змісту акту про відключення будинку [PERSON] , від електропостачання вбачається, що 05.09.2017 року будинок [PERSON] було відключено від ліній електропередач ГО РАДА СБМ ЧМП через те, що [PERSON] не виніс електролічильника на фасад будинку, чим не виконав рішення ГО РАДА СБМ ЧМП від 15.04.2015 року щодо обов`язкового встановлення приладу обліку електроенергії на фасаді будинку, а також не допустив комісію ОК «Моряк-4» до перевірки приладу обліку електроенергії в будинку. Тож, дійсно Правління ГО «РАДА СБМ та ЧМП», відповідно до Статуту ГО «РАДА СБМ та ЧМП» наявні повноваження для відключення членів організації від інженерних комунікацій (водопостачання, водовідведення, електропостачання, газопостачання та інше) у разі невиконання положень Статуту та рішень, прийнятих органами управління організації. У відповідача [PERSON] відсутні повноваження правління ГО «РАДА СБМ та ЧМП», в тому числі і щодо застосування до споживачів примусових заходів. Також встановлено, що ГО РАДА СБМ ЧМП належить свердловина №1 згідно наданого суду паспорта, яка на підставі рішення зборів правління РАДА СБМ ЧМП від 27.01.2017 року актом прийому-передачі від 13.02.2017 року передано на баланс ОК «Моряк-4». ОК «Моряк-4» здійснює експлуатацію даної свердловини на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 26.07.2017 року за №16/ОД/49д-17, подаючи воду на господарсько-побутові потреби ОК «Моряк-4». Строк дії дозволу сплинув 26.07.2022 року і до теперішнього часу ОК «Моряк-4» нового дозволу не отримав. Двічі ОК «Моряк-4» було відмовлено у видачі дозволу. Останній раз голова ОК «Моряк-4» звернувся до Державного агентства водних ресурсів з завою на видачу дозволу на спеціальне водокористування 23.05.2023 року, відповіді на даний час не отримав. 05.09.2017 року садовий будинок [PERSON] за [NUMBER] було відключено від мереж електропостачання. 06.06.2018 року на підставі акту комісія в складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] провела відключення садового будинку [PERSON] від водопостачання за борг з вересня 2017 року по 2018 рік перед ОК «Моряк-4». Після цього відключення [PERSON] самостійно підключився до водопроводу, однак 06.08.2019 року [PERSON] повторно відключив будинок [PERSON] від водопостачання Позивач [PERSON] звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.02.2020 року по справі №511/1565/19, позовні вимоги [PERSON] до голови Обслуговуючого кооперативу «Моряк-4» [PERSON] про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди було задоволено частково. Визнано незаконними дії голови Обслуговуючого кооперативу «Моряк-4» [PERSON] щодо відключення водопостачання та електропостачання садового будинку [PERSON] , розташованого на земельній ділянці [NUMBER] в Обслуговуючому кооперативі «Моряк-4». Зобов`язано голову обслуговуючого кооперативу «Моряк-4» [PERSON] підключити електропостачання до садового будинку [NUMBER] , розташованого в обслуговуючому кооперативі «Моряк -4», належного [PERSON] без оплати витрат щодо підключення електроенергії при умові одночасного допущення [PERSON] уповноважених представників обслуговуючого кооперативу «Моряк-4» до розрахункових засобів обліку електричної енергії, що розташовані в будинку [PERSON] . Постановою Одеського апеляційного суду від 30.09.2021 року апеляційну скаргу голови обслуговуючого кооперативу «Моряк-4» - [PERSON] задоволено частково. Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 лютого 2020 року змінено в частині мотивування. В іншій частині рішення залишено без змін. Згідно Акту комісії в складі голови ОК «Моряк-4» [PERSON], головного енергетика Ради СБМ ЧМП [PERSON], в присутності [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] 12.08.2022 року о 10.30 годин проведено підключення садівничого будинку [PERSON] на ділянці [NUMBER] в ОК «Моряк-4» до мереж водопостачання в ОК «Моряк-4» на виконання виконавчого провадження №69515009. Згідно Акту комісії в складі голови ОК «Моряк-4» [PERSON], головного енергетика Ради СБМ ЧМП [PERSON], в присутності [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] 12.08.2022 року о 10.30 годин проведено підключення садівничого будинку [PERSON] на ділянці [NUMBER] в ОК «Моряк-4» до лінії електромереж Ради СБМ ЧМП на виконання виконавчого провадження №69515009. Строк дії дозволу на спеціальне водокористування від 26.07.2017 року за №16/ОД/49д-17 у ОК «Моряк-4» сплинув 26.07.2022 року і до теперішнього часу ОК «Моряк-4» нового дозволу не отримав. Двічі ОК «Моряк-4» було відмовлено у видачі дозволу. Останній раз голова ОК «Моряк-4» звернувся до Державного агентства водних ресурсів з завою на видачу дозволу на спеціальне водокористування 23.05.2023 року, відповіді на даний час не отримав. Також, 18.08.2023 року відповідно до письмового попередження голови Правління обслуговуючого кооперативу «Моряк -4» позивача [PERSON] було попереджено про необхідність в 10 - денний строк укласти договір з Обслуговуючим кооперативом «Моряк - 4» для подальшого отримання послуг з постачання води на садівничу ділянку [NUMBER], інакше в разі відмови укласти договір його ділянку буде обмежено від водопостачання. В судовому засіданні позивач [PERSON] зазначив, що розмір плати за послуги водопостачання є завищеними, у зв`язку з чим він не бажає укладати вказаний договір на нав`язаних йому кооперативом умовах. . За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторони та представники беззаперечно визнали в суді та не оспорюють обставини, встановлені судовим рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.02.2020 року по справі №511/1565/19, яке набрало законної сили 30.09.2021 року. Навпаки, інші обставини, викладені в позовній заяві, не визнаються відповідачем, а тому підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] зазначив в суді, що ні він, ні очолюваний ним ОК «Моряк-4» не має відношення до відключення будинку та ділянки позивача [PERSON] від водопостачання та електромереж. Більш того, він піддав сумніву доводи позивача про відсутність в його будинку електропостачання, оскільки з наданих позивачем фотографій не можна зробити висновок, що на них зображений будинок позивача і що в ньому відсутня електроенергія. Позивач жодного разу після підключення його будинку на виконання рішення суду 12.08.2022 року не звертався з заявами до головного енергетика [PERSON] , або до керівництва ОК «Моряк-4» про відсутність на його ділянці електроенергії, що свідчить про неправдивість викладених в позові фактів. Доказів зворотного позивачем [PERSON] суду не надано. Позивачем не доведено ні сам факт відключення його будинку та ділянки від електропостачання та мереж водопостачання, ні та обставина, що це зробив відповідач [PERSON] у спосіб, зазначений у позовній заяві. Твердження відповідача [PERSON] про відсутність води в мережі водпроводу ОК «Моряк-4» для всіх садоводів у зв`язку з відсутністю дозволу на спеціальне водокористування позивачем не спростовано та підтверджується наданими суду документами про сплив строку існуючого дозволу і перебування документів на отримання нового дозволу у відповідній установі. Щодо доводів позивача про зобов`язання відповідача виконати рішення суду, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Верховним Судом уже сформована судова практика щодо застосування цих положень Основного Закону України, зокрема, у постановах від 14 серпня 2018 року у справі № 826/4174/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 802/2135/17-а, від 22 січня 2019 року у справі № 813/142/16, від 11 листопада 2020 року у справі № 191/1169/16-а(2-а/191/7/17), від 18 травня 2022 року у справі № 140/279/21, від 1 червня 2022 року у справі № 640/25836/20 та від 27 липня 2022 року у справі № 540/606/20. На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом. Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа №140/279/21. Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення). Окрім того, невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили. Аналогічний висновок сформульований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18 жовтня 2018 року у справі № 638/643/17, від 18 квітня 2019 року у справі № 808/2291/16, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 29 листопада 2019 року у справі № 805/5043/15-а, від 20 лютого 2020 року у справі № 15/6834/15, від 18 лютого 2022 року у справі № 520/3601/19 та від 1 червня 2022 року у справі № 640/25836/20. Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. У частині першій статті 11 Закону № 1404-VIII йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 липня 2023 року у справі № 640/17504/19. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Як зазначили сторони в судовому засіданні, рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.02.2020 року по справі №511/1565/19, яке набрало законної сили 30.09.2021 року, було звернуто до примусового виконання, відкрито виконавче провадження №69515009, актами від 12.08.2020 року підтверджено виконання рішення суду, за твердженням сторін виконавче провадження закрито за повним виконанням рішення суду. Отже, твердження позивача, що відповідач зобов`язаний був за вищезазначеним рішенням суду підключити йому новий електролічильник, який він виніс на фасад будинку, не заслуговують на увагу. За рішенням суду по справі №511/1565/19 зобов`язано голову ОК «Моряк-4» [PERSON] підключити електропостачання до садового будинку [NUMBER], розташованого в ОК «Моряк -4 », належного [PERSON] без оплати витрат щодо підключення електроенергії при умові одночасного допущення [PERSON] уповноважених представників ОК «Моряк-4» до розрахункових засобів обліку електричної енергії, що розташовані в будинку [PERSON] . Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON] , суд не зобов`язував його підключити будинок [PERSON] до нового лічильника, крім того, [PERSON] не допускає представників кооперативу та його як електрика ГО Ради СБМ ЧМП на свою ділянку, а також відмовився купляти проводи живлення для підключення нового лічильника до електромережі, вимагаючи надати йому проводи безкоштовно за рахунок або [PERSON] , або ОК «Моряк-4». Тому підключення відбулося до старого електролічильника, від якого будинок [PERSON] і був відключений. Виконавче провадження закрито за виконанням, дії державного виконавця та постанова про закриття виконавчого провадження позивачем не оскаржувались (за твердженням сторін). Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення, прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України. Позивач просив суд на підстав ч.11 ст.262 ЦПК України постановити окрему ухвалу. Відповідно до ч.ч.1,11 ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено. Оскільки судом під час розгляду справи не встановлено порушень законодавства в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, зокрема, тих, які містить ознаки кримінального правопорушення, то підстав для постановлення окремої ухвали суд не вбачає. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За наведених обставин в задоволенні позову слід відмовити. Щодо судових витрат, то судом встановлено, що і позивач, і відповідач від сплати судового збору звільнені, так як позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є учасниками бойових дій, а отже звільнені від сплати судового збору.

Outcome: dismissed