Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов"язати відповідача здійснити перепоховання померлої особи [PERSON] на відстані від могили [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що на кладовищі в [ADDRESS] похоронено в жовтні 2016 року її покійного чоловіка. У лютому 2022 року виявлено могилу [PERSON] , яка знаходиться на відстані 30 сантиметрів, що спричинило зсув могили її чоловіка, а також неспроможність проходу між могилами та облаштування могили її чоловіка, що порушує п.1.7 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань , згідно якого відстань між рядами повинна становити один метр , між ділянками поховань в ряду - 0,5 м. Ухвалою від 30 вересня 2022 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників. \~ \~ \~ \~ Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки при похованні [PERSON] були дотримані всі норми Закону України "Про поховання та похоронну справу". Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що в [ADDRESS] знаходиться кладовище. На даному кладовищі знаходяться могили [PERSON] та [PERSON] , який був похоронений в 2022 році поряд із могилою Волківського. Позивач [PERSON] звернулася до виконавчого комітету Коростенської міської ради з приводу неналежного поховання [PERSON] , на що отримала відповідь , що місце біля могили її чоловіка було вільне, відсутній договір-замовлення на родинне поховання (бронь) біля могили чоловіка, а тому і було виділено для поховання іншій особі. (а.с.7) . Згідно ст. 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 року, поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого; забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності. Статтею 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу» передбачено, що організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. Органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції: 1) вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання; 2) забезпечують будівництво, утримання в належному стані та охорону місць поховання; 3) створюють ритуальні служби; 4) вирішують питання про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв`язку з похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; про надання допомоги на поховання померлих громадян в інших випадках, передбачених цим Законом; 5) здійснюють контроль за дотриманням законодавства стосовно захисту прав споживачів у частині надання суб`єктами господарювання ритуальних послуг та реалізацією ними предметів ритуальної належності; 6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим та іншими законами. Для організації (утворення), будівництва, утримання в належному стані та охорони місць поховання сільські, селищні, міські ради можуть створювати спеціалізовані комунальні підприємства. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу», особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до міського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із міським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Необхідний мінімальний перелік вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Статтею 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» передбачено, що за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації. За бажанням одного з родичів, визначених у частині п`ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися надмогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання). Могила для поховання [PERSON] була виділена довжиною не менше двох метрів та шириною 1 метр.Даних про те, що могила чоловіка позивачки становить 40 см. замість 1 м. , що суперечить вказаним вимогам закону, суду позивачкою не надано. Відповідно до п. 1.7 затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 року № 193 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань (далі Порядок), сектори території місць поховань поділяються на ряди та місця, відстань між рядами повинна бути один метр, між ділянками поховань в ряду - 0,5 м. Пунктом 2.4. вказаного Порядку, передбачає, що за зверненням виконавця волевиявлення чи особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого. На бажання виконавця чи особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Згідно з п. п. 2.5, 2.6 Порядку, кожне поховання померлого здійснюється в окремій могилі. Довжина могили для дорослого повинна бути не менше двох метрів, ширина - 1 м, глибина - не менше 1,5 м від поверхні землі до кришки труни, з урахуванням місцевих ґрунтово-кліматичних умов. У разі поховання померлих дітей розміри могили можуть бути відповідно зменшені. Відстань від дна могили до рівня стояння ґрунтових вод повинна бути не менше 0,5 м, висота намогильного горбка - 0,5 м. Згідно ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», користувачем місця поховання (місця родинного поховання) - є особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене ст. 25 цього Закону. Пунктом 2.8 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, передбачено можливість виділення місць для поховання 2 і більше осіб, при цьому для родинного поховання, відповідно до п. 2.8, виділяється ділянка площею 6,6м2 (2,2х3). Як вбачається з матеріалів справи, місце поховання не є родинним, а є одинарним. Даних про те, що [PERSON] забронювала місце біля чоловіка для родинного поховання суду не надано. За таких обставин суд приходить до висновку, що місце для поховання тіла [PERSON] було виділено відповідно до вимог вищевказаного закону. Таким чином, у позивача відсутнє право звернення до суду з заявленими вимогами, оскільки на дату здійснення поховання [PERSON] та [PERSON] право користувача місця родинного поховання у позивача не було оформлено у встановленому Законом порядку та не визначений розмір та межі земельної ділянки місця родинного поховання, а тому не може бути порушено право, яке не набуто у встановленому порядку. Суд прийшов до висновку, що поховання [PERSON] було здійснене на земельній ділянці, виходячи із дозволу, наданого компетентними органами, були дотримані вимоги Закону України «Про поховання та похорону справу», а фактичні обставини, викладені позивачем в заяві, не підтверджені. Надані суду світлини не можуть бути достатнім та беззаперечним доказом зазначених обставин. Будь-яких інших доказів неправомірності дій відповідача позивач не надала, а тому порушень прав, свобод та інтересів, за захистом яких вона звернулись до суду зі сторони відповідача не було. Статтею 12 ЦК України передбачено, що захист цивільних прав здійснюється в тому числі шляхом визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення, визнання заперечної операції недійсною і застосування наслідків її недійсності, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, визнання недійсним акту державного органу або органу місцевого самоврядування, іншими способами, передбаченими законом. За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed