Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Представник позивача - адвокат Юзьвак І.Я. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати позивача [PERSON] батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , виключити з актового запису про народження останньої відомості про батька - [PERSON] , внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , вказавши позивача батьком дитини. Вобгрунтування позову зазначив, що [INFO] народилася [PERSON] , батьком дитини в свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 11.11.2022 року вказано відповідача - [PERSON] , так як останній на той час перебував у шлюбі з [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.09.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення суду набрало законної сили 13.10.2022 року. Вказаний шлюб мав формальний характер, [PERSON] та [PERSON] не підтримували жодних подружніх відносин. [PERSON] тривалий час проживала разом з позивачем, який і є біологічним батьком малолітньої [PERSON] 20.10.2022 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, дослідженням ДНК на батьківство № 630 від 19.01.2023 року [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] з ймовірністю 99, 999999%. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.03.2023 року вказану позовну заяву передано за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не повідомив суд про причини неявки, не скористався своїм правом на подачу відзиву. [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, подав заяву, в якій не заперечує проти розгляду справи за їх відсутності. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача та третю особу - [PERSON] , перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 2257, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.09.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення суду 13.10.2022 року набрало законної сили. Згідно довідок від 18.03.2022 року № 6117-5000435965, № 6117-5000435997, від 18.11.2022 року № 6117-5000435965 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач разом з [PERSON] , [PERSON] перебувають на обліку, як внутрішньо переміщені особи, за адресою: [ADDRESS] . За результатами дослідження ДНК на встановлення біологічного дослідження № 630 від 19.01.2023 року, виконане медичним центром «Мати і дитина», позивач є біологічним батьком [PERSON] з вірогідністю 99, 999999 %, ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу алельних варіантів досліджуваних локусів неспоріднених осіб становить 99, 999999 %. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Пунктом 3 частини 2 статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини за рішенням суду. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Згідно зі п. п. 7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. В третьому абзаці п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved