Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

До Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла уточнена заява [PERSON] , в якій заявник просить встановити факт відсутності батька у малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв?язку з чим відомості про батька при його народженні у Книзі реєстрації народжень були внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України за вказівкою матері дитини - [PERSON] , оскільки на час народження дитини мати не перебувала у шлюбі, була відсутня спільна заява батьків, батька або рішення суду. Встановити факт того, що [PERSON] [INFO] є єдиним опікуном та представником свого сина - [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження, виданого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 186 та є одинокою матір?ю. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначає, що [INFO] у неї народився син - [PERSON] , про що Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 186 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Оскільки на час народження сина заявниця не перебувала у зареєстрованому шлюбі, відомості про батька дитини в свідоцтві про народження зазначені на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України. Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України, сформованого 04 квітня 2023 року № 00039132852 із якого вбачається, що відомості про батька дитини - [PERSON] [INFO] - записані в актовому записі № 186 від 14 березня 2014 року зазначені відповідно до ст. 135 СК України (за вказівкою матері). 29 березня 2023 року заявниця уклала шлюб з громадянином Держави Ізраїль [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зроблено актовий запис № 494 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У зв`язку з чим, заявниця має намір виїхати з сином до Держави - Ізраїль для постійного проживання. Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаагською конвенцією «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадання дітей» від 20 жовтня 1980 року (Ізраїль приєднався до неї у 1991 році, Україна - 11 січня 2006 року), а тому для настання правових наслідків у вигляді отримання громадянства, усиновлення та іншого, для держави Ізраїль необхідно рішення суду України про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме того, що заявниця є опікуном та єдиним законним представником своєї малолітньої дитини. Отримати згоду батька (який записаний в актовому запису про народження дитини) на виїзд її та її сина до Держави Ізраїль на постійне місце проживання, є неможливим, оскільки людина з зазначеним прізвищем та іменем не існує. Встановити такий факт іншим шляхом неможливо, у зв`язку з цим заявниця змушена звернутись до суду з відповідною заявою. В судове засідання заявниця не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився про місце, дату і час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.04.02023 р Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO] у м. Харків, Україна, матір - [PERSON] , батько - [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис № 186 від 14.03.2014 року (а.с.8). Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України, сформованого 04 квітня 2023 року № 00039132852, вбачається, що відомості про батька дитини - [PERSON] [INFO] записані в актовому записі № 186 від 14 березня 2014 року відповідно до ст. 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с.10). Згідно договору найму житлового приміщення від 24.06.2022 року, разом з орендарем - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] ( а.с. 3-5). Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29.03.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 494, [PERSON] уклала шлюб 29.03.2023 року із громадянином Держави Ізраїль - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2 п.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Відповідно до абзацу 1 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Абзац 3 ч.3 ст.313 ЦК України передбачає, що фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в`їзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно із ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення в редакції затвердженій поставною Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року №380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони перебувають у шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Згідно із Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради №789 від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини. Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. Теорія цивільного процесуального права виходить із того, що окреме провадження є різновидом проваджень цивільного судочинства, в якому, як і в інших провадженнях, здійснюється правосуддя у цивільних справах. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Згідно із ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу органу охорони здоров`я про народження нею дитини . Визначення походження дитини проводиться в момент державної реєстрації її народження, яке має бути здійснене у відповідності до ст. 144 СК України. Встановлення даного юридичного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки та надає можливість реалізувати її права. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність заяви, в зв`язку з чим, заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved