Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2018. Від шлюбних відносин мають дитину [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини фактично припинені з 2021 року з причин відсутності взаєморозуміння у вирішенні питань сім`ї, несумісні погляди на життя, протилежні уявлення про спільний побут. Проживають окремо. Спір щодо поділу майна немає. Збереження шлюбу неможливе. Просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, правом на надання відзиву не скористався. Однак, на адресу суду направив електронного листа, в якому зазначив, що не в змозі прийняти участь у судовому засіданні, оскільки перебуває на тимчасово окупованій території України та заперечує проти залишення дитини проживати з матір`ю. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 07 липня 2018 року Троїцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] за актовим записом №19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07 липня 2017 року. Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з Єдиного порталу державних послуг «Дія». У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на вищевикладене та беручи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені та більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовилася, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, тому шлюб підлягає розірванню. Щодо вимоги про залишення дитини проживати разом з позивачем, то суд вважає її необгрунтованою й такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Так, Сімейним кодексом України не передбачено залишення проживання дитини з одним із подружжя при розірванні шлюбу. Про таку можливість зазначив Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, вказавши, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Тобто, ключовим у даному випадку є відсутність спору про те, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти після розірвання шлюбу. Крім того, вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу суд може, але не повинен, оскільки Сімейним кодексом України такий обов`язок не встановлений. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами наявний спір щодо того, з ким з батьків буде проживати дитина після розірвання шлюбу. Крім того, позивачем не надано підтвердження того, що дитина наразі проживає разом з нею. Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, враховуючи наявність спору між батьками щодо місця проживання дитини, вказана вище позовна вимога підлягає розгляду як окремий позов із посиланням на певні обставини та факти, а також залучення у справі органу опіки та піклування. За таких обставин суд вважає в задоволенні даних позовних вимог відмовити. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений нею при зверненні до суду, у розмірі 1073,60 грн., у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved