Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами у справі 28 жовтня 2006 року був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 121. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою. Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 02.07.2020 року шлюб між сторонами розірвано. За час спільного проживання сторін у шлюбі вони придбали спільне майно, до якого належить квартира [ADDRESS] та автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI, д.н.з. [NUMBER] , 2009 року випуску, білого кольору, номер шасі [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 16.10.2019 року. З урахуванням викладеного, позивач просить суд: -поділити спільне майно подружжя; -виділити у власність [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] , залишивши майно у спільній частковій власності; -виділити у власність [PERSON] 1/2 частку автомобіля марки Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI, д.н.з. [NUMBER] , 2009 року випуску, білого кольору, номер шасі [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 16.10.2019 року, залишивши майно у спільній частковій власності; -стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Соболь Борис Володимирович в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] , його представник - адвокат Заліський Богдан Сергійович в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме: відповідач заперечує щодо поділу автомобіля, який він придбав за власні кошти, з перших днів війни авто передано на потреби ЗСУ. Щодо квартири - позов визнає. Просять позов [PERSON] задовольнити частково та клопочуть скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 18.11.2021 року, арештна автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI, фургон малотоннажний-В, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] . Крім того представник відповідача адвокат Заліський Б.С. пояснив, що за результатами розгляду даної справи вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, а саме: його довіритель не заперечує щодо визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири у власність позивачці [PERSON] . Проте категорично заперечує щодо поділу як спільної сумісної власності автомобіля марки Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI, д.н.з. [NUMBER] , оскільки він придбаний за власні кошти [PERSON] та в той час, коли сторони вже не проживали разом. Зокрема, як слідує з письмових матеріалів справи рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами винесено 02.07.2020 року, яке набрало законної сили 02.08.2020 року. Сторони не заперечували, що позовна заява про розірвання шлюбу надійшла до суду в травні 2020 року, і до того часу вони між собою вже тривалий час ніяких сімейно-шлюбних стосунків не підтримували, мали окремий бюджет та проживали окремо, що свідчить про фактичне припинення шлюбно-сімейних стосунків, притаманних правовому розумінню сім`ї та шлюбу. Спірний автомобіль придбаний [PERSON] та зареєстрований на його ім`я 20 червня 2020 року (згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), вже в період тривалий час припинених сімейних стосунків та після подання позовної заяви до суду про розірвання шлюбу, тому є особистою власністю [PERSON] і не є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, згідно прохальної частини позовної заяви позивач просить суд виділити їй у власність частину спірного автомобіля, проте згідно практики Верховного Суду України поняття виділення застосовується у разі поділу майна в натурі (в т.ч. ст. 364 та ст.370 ЦК), в разі поділу майна без виділення в натурі, що має місце в даному випадку, необхідно застосовувати поняття визнати право власності на 1/2 частину майна. Автомобіль є неподільною річчю, тому виділити 1/2 частку останнього не є фізично можливим без знищення його функціонального призначення. Таким чином, обрана позиція захисту прав позивача є неефективним способом захисту, тому в задоволенні цієї позовної вимоги щодо виділу частки спірного автомобіля слід відмовити повністю. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між сторонами у справі 28 жовтня 2006 року був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 121 (а. с. 10 копія свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] ). Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 02.07.2020 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 20). За час спільного проживання сторін у шлюбі вони придбали спільне майно, до якого належить квартира [ADDRESS] та автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI, д.н.з. [NUMBER] , 2009 року випуску, білого кольору, номер шасі [NUMBER] , Свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 16.10.2019 року. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в силу вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи , які входять до предмета доказування. Виходячи з приписів ст. 60 СК України, факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Дана презумпція може бути спростована законом або договором. Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно з`ясовувати, коли саме сторони припинили ведення спільного господарства, обсяг спільного майна, нажитого на час припинення ведення спільного господарства, джерела придбання цього майна, наявність боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно з вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України) . Судом встановлено, що до майна, яке є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, відноситься автомобіль марки Renault Megane Scenic, д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, синього кольору, Свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 25.08.2016 року. При поділі майна суд виходить із того, що діючий Сімейний кодекс передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні. Автомобіль залишився у відповідача [PERSON] , який він тривалий час використовує у власних цілях. На прохання позивача користуватися автомобілем по черзі відповідач не реагує. Позивач вважає недоцільним залишити автомобіль у спільній власності, оскільки з колишнім чоловіком проживають у різних містах, будь-які стосунки не підтримують, спільне користування може призвести до конфліктних ситуацій. На ці правовідносини поширюється положення ч.2 ст. 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Майно подружжя - автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI, д.н.з. [NUMBER] , 2009 року випуску, білого кольору, номер шасі [NUMBER] , Свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 16.10.2019 року - є неподільним об`єктом рухомого майна. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р. вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Таким чином, обрана позиція захисту прав позивача є неефективним способом захисту, тому в задоволенні позовної вимоги щодо виділу 1/2 частки спірного автомобіля слід відмовити. Також суд задовольняє клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Заліського Богдана Сергійовича щодо скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 18.11.2021 року, - арештна автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI, фургон малотоннажний-В, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] . Судом також встановлено, що до майна, яке є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, відноситься квартира [ADDRESS] , що не заперечується сторонами, а також відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог про поділ квартири по частині кожному, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд роз`яснює учасникам справи, що заходи забезпечення позову щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , вжиті ухвалою суду від 18.11.2021, згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК України зберігають свою дію протягом дев`яноста днів з дня набрання законної сили даним судовим рішенням або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотання учасника справи. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачкою при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 3302,82 грн., що підтверджується Квитанцією від 15 листопада 2021 року (а. с. 3). Оскільки, позовні вимоги задоволено частково то на підставі вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1651,41грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial