Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

У червні 2023 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Мотуз О.В.звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивачки, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої їй смертю чоловіка, в розмірі 540 000,00 грн. Позиція представника позивача Представник позивачки посилається на те, що чоловік позивачки - [PERSON] , помер [INFO] , причина смерті: відкрита травма грудної клітини. [PERSON] знаходився у трудових відносинах з відповідачем. Відповідно до акту № 37 форми Н-1, затвердженого 08 травня 1987 року, комісією шахти імені Ленінського Комсомолу України у м. Тернівка було встановлено, що 07 травня 1987 року, о 23-20 годині, з [PERSON] трапився нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого потерпілий помер. Комісією встановлено, що травмуючим фактором для потерпілого стало обрушення породи покрівлі на місці виконання підземних робіт. Причини нещасного випадку: раптовий обвал стійкого масиву породи покрівлі, збільшення ширини вироблення; не виконання заходів, які розроблені комісією, в частині посилення кріплення при проходженні видобутку. Внаслідок втрати чоловіка у молодому віці позивачці завдана моральна шкода, яка полягає в постійно психологічно-емоційних відчуттях страждання, самотності, депресії, так як остання була позбавлена сімейного життя, турботи та любові чоловіка, що свідчить про втрату нормальних життєвих зв`язків, пов`язаних із загибеллю чоловіка. Ухвалою судді від 05 липня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Крім того, в порядку ст. 179 ЦПК України, представником позивача надана відповідь на відзив, відповідно до якого були викладені певні аргументи, які свідчать про порушення прав та інтересів позивачки, внаслідок смерті її чоловіка на виробництві. Заяви та клопотання відповідача Від представника відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» - Селіванова О.А. надійшла заява із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. На думку представника відповідача справа потребує розгляду у порядку загального позовного провадження у зв`язку з необхідністю обов`язкової явки позивача у судове засідання, надання позивачем розрахунку розміру позовних вимог, проведення судово-психологічної експертизи для вирішення питання встановлення факту заподіяння моральної шкоди та її розміру, з`ясування обставин по справі в частині виплати регресних виплат від підприємства у 1987 році та страхових виплат від Фонду соціального страхування, витребування додаткових доказів. Дослідивши матеріали справи, заяву представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а також інші клопотання суд приходить до наступного. Як передбачено частинами 4, 5 статті 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Так, ч. 7 ст. 277 ЦПК України встановлено, що частини друга - шоста статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження. Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. Відповідно до ч. 3 ст. 274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. За приписами ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини. Виходячи зі змісту ст. 19 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями ст. 274 ЦПК України, з огляду на предмет позову, що виникає з трудових відносин, враховуючи те, що даний спір не входить до переліку справ, передбачених частиною 4 ст. 274 ЦПК України, суд не вбачає у заяві відповідача обґрунтованих підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.12.2020 р. у справі № 210/2227/19. Отже, відповідно до вимог ч. 4 ст. 277 ЦПК України, вказану заяву представника відповідача слід залишити без задоволення. Крім того, спрощене провадження, як і загальне позовне провадження спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням, в якому розглядаються безспірні вимоги. Отже, відповідач не позбавлений можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, не позбавлений можливості надавати суду свої докази на спростування вимог позивача у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користується правами, передбаченими ЦПК України. За змістом статей 81, 83 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Представником позивача додані до позовної заяви письмові докази, що підтверджують обставини, на які він посилається у позовній заяві, а саме роботу чоловіка позивачки на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, складення акту за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві, відповідно до якого встановлено, що смерть потерпілого пов`язана з виконанням його трудових обов`язків. Позиція позивачки по справі детально викладена у позовній заяві, зокрема представником позивачки зроблений докладний опис негативних змін у її житті, спричинених смертю чоловіка на виробництві. Тому особиста присутність позивача у судовому засіданні не є необхідною. Призначення по справі судово-психологічної експертизи є недоцільним, оскільки наявність висновків судово-психологічної експертизи не є обов`язковою для суду при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди. Наявність чи відсутність у позивача моральної шкоди може бути встановлена судом без проведення відповідної експертизи. Тому, суд не знаходить підстав для задоволення клопотань представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, витребування додаткових доказів, призначення експертизи, виклик позивача у судове засідання для особистих пояснень. Заперечення відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» згідно поданого відзиву позовні вимоги не визнає у повному обсязі з наступних підстав: - відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки нормами діючого законодавства на час виникнення між сторонами спірних правовідносин (1987 рік), не передбачалося право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданою внаслідок нещасного випадку на виробництві; - розрахунок розміру моральної шкоди не відповідає вимогам чинного законодавства; - відсутність будь-яких доказів наявності зміни психічного стану внаслідок факту смерті чоловіка, тоді як наявність факту моральної шкоди може бути встановлена лише висновком судово-психологічної експертизи. Фактичні обставини, встановлені судом Як вбачається з матеріалів справи, позивачка - [PERSON] , [INFO] , була дружиною [PERSON] (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу станом на 14.12.2022 року), який помер [INFO] , причина смерті: відкрита травма грудної клітини, відповідно до свідоцтва про смерть. Нині померлий [PERSON] знаходився у трудових відносинах з відповідачем. Відповідно до акту № 37 форми Н-1, затвердженого 08 травня 1987 року, комісією шахти імені Ленінського Комсомолу України у м. Тернівка було встановлено, що 07 травня 1987 року о 23-20 годині з [PERSON] , у віці 30 років, який займав посаду прохідника та мав стаж роботи за цією професією 6 років 7 місяців, трапився нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого потерпілий помер. Комісією встановлено, що травмуючим фактором для потерпілого стало обрушення породи покрівлі на місці виконання підземних робіт. Причини нещасного випадку: раптовий обвал стійкого масиву породи покрівлі, збільшення ширини вироблення; не виконання заходів, які розроблені комісією на підприємстві, в частині посилення кріплення при проходженні видобутку. Діагноз: відкрита травма грудної клітини, множинні переломи ребер, грудного відділу хребта, розрив спинного мозку, які спричинили смерть потерпілого. Таким чином, суду доведений причинно-наслідковий зв`язок між смертю чоловіка позивачки та отриманої ним, унаслідок нещасного випадку на виробництві, смертельної травми. Надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування. Копії письмових доказів засвідчені належним чином представником позивача. Тому, у суду немає підстав для сумніву у достовірності цих доказів. Норми права, які застосував суд, та висновки Предметом спору у справі є відшкодування моральної шкоди, завданої члену сім`ї потерпілого від нещасного випадку, який трапився при виконанні загиблим трудових обов`язків. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Смерть чоловіка позивачки, яка стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, настала 07 травня 1987 року, тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. Згідно зі статтею 440-1 ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК УРСР не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК УРСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК УРСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. Стаття 440-1 ЦК УРСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК УРСР. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК УРСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Доводи представника відповідача про те, що за нормами ЦК України 1963 року відповідач не має нести цивільно-правову відповідальність, так як були відсутні прямі норми закону, не заслуговують на увагу та спростовуються наступним. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19) зроблено висновок про те, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 210/2271/19 (провадження № 61-19033сво19) зроблено правовий висновок про те, що виплата Фондом соціального страхування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї Законом № 1105-ХІV не передбачена і така, за наявності для цього підстав, повинна виплачуватися роботодавцем відповідно до статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК УРСР 1963 року. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 210/2227/19 (провадження № 61-18269св19), від 15 січень 2021 року у справі № 210/2262/19 (провадження № 61-18266св19), від 26 липня 2021 року у справі № 213/4954/19 № 61-11045св20. Факт заподіяння моральної шкоди позивачці у зв`язку з втратою чоловіка, завдає їй душевних та психологічних страждань, так як позивачка у молодому віці була позбавлена сімейного життя, близької людини, який був для неї опорою та підтримкою, що тягне за собою порушення їх нормальних життєвих зв`язків та докладання з їх боку додаткових зусиль для організації свого життя. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи, що смертю чоловіка позивачці завдано глибоких моральних страждань, оскільки був порушений нормальний сімейний уклад її життя, позивачка втратила підтримку близької людини, наявністю вимушених змін у житті, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 300 000,00 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивачка пережила і які переживатиме надалі через смерть чоловіка. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Визначена судом сума моральної шкоди перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2023 року, тому ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою.

Outcome: partial