Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась позивач [PERSON] з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , зазначивши третьою особою Біржу нерухомості та основних фондів «Україна», і просить суд визнати дійсним договір №Н9-108 купівлі-продажу від 04.02.1998 року нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» та зареєстрований в КП «ХМБТІ». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04.02.1998 року [PERSON] , мати позивача, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого біржею нерухомості та основних фондів «Україна» 04.02.1998 року реєстраційний №Н9-108, була покупцем будинку [ADDRESS] . 12.10.2021 року мати позивача - [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 13.10.2021 року серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері. Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №747П/2021. У зв`язку зі смертю матері позивач у встановлені законом строк та спосіб звернулася до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на її ім`я Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] . Однак, постановою державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори (відокремлений підрозділ) від 13.01.2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з тим, що спірний договір не посвідчений нотаріально. Згідно з довідкою про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 29.11.2022 року, в якій зазначено, що в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі договору купівлі-продажу №Н9-108 від 04.02.1998 року, зареєстрованого біржею нерухомості та основних фондів «Україна» за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, відмова нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину порушує права позивача, як спадкоємця першої черги. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов спірного договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», позивач вважає, що є підстави для визнання договору №Н9-108 купівлі-продажу від 04.02.1998 року, укладеного на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дійсним. Крім того, позивач звертає увагу суду, що здійснивши державну реєстрацію права власності за матір`ю позивача - [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями у бюро технічної інвентаризації, держава цим самим визнала право власності матері позивача на зазначене у договорі нерухоме майно, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. У зв`язку з вищевикладеним, позивач, посилаючись на ст..ст. 16, 220, 657 ЦК України, на положення Закону України «Про товарні біржі», позивач вимушена звернуться до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.05.2023 року прийнято вищевказаний позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~12.07.2023\~року підготовче\~провадження у\~цивільній справі за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~Біржа нерухомості\~та основних\~фондів «Україна»\~про визнання\~договору купівлі-продажу\~дійсним закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи та просила у своїй заяві долучити до матеріалів справи відповідні докази на підтвердження родинного зв`язку з матір`ю. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилися, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність та відзив не подавали, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.08.2023 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, про причини неявки суд не сповістив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.04.1972 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №109 та підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 24.05.1988 року. Прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №355 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.12.1976 року. Її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . 04.04.1992 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №247 та підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 04.04.1992 року. Прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] , як покупець придбала у продавців [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею нерухомості та основних фондів «Україна» 04.02.1998 року, реєстраційний №Н9-108, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Об`єкт нерухомості в цілому зареєстровано в Державному комунальному підприємстві Харківське міське бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] та записаний в реєстрову книгу за реєстровим номером№32759 10.02.1998 року, що підтверджується копією договору з відповідними відмітками (а.с. 12). Згідно з довідкою про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 29.11.2022 року, в якій зазначено, що в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі договору купівлі-продажу №Н9-108 від 04.02.1998 року, зареєстрованого біржею нерухомості та основних фондів «Україна», за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Також суду надані відповідні технічні характеристики існуючого на даний час житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] - інформаційна довідка міського центру нерухомості, ПП, видана [PERSON] для подання нотаріусу від 22.12.2022 року та технічний паспорт (15, 19-23). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №18948 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.10.2021 року (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина і заведена спадкова справа №747П/2021 Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою (а.с.14). Однак, постановою державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори (відокремлений підрозділ) від 13.01.2023 року спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , який належав померлій [INFO] [PERSON] у зв`язку з недодержанням сторонами договору купівлі-продажу, на підставі якого належав вищезгаданий2 будинок спадкодавцю, форми договору, як вимагало на той час діюче законодавство України (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України передбачено, що\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу»\~(в редакції станом на день укладення спірного договору) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно з\~ч.1\~ст.15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу»\~біржовою операцією\~визначається угода,\~яка в\~цілому відповідає\~умовам:\~представляє собою\~купівлю-продаж,\~поставку та\~обмін товару,\~допущених до\~обороту на\~товарній біржі,\~якщо її\~учасники є\~членами біржі\~та якщо\~вона зареєстрована\~на біржі\~не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. На підставі ч. 4\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу»\~угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Отже при укладанні договору купівлі-продажу №Н9-108 від 04.02.1998 року сторони керувались\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а тому вважали, що договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Однак цей Закон містив неузгодженість із чинною на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства, а саме частиною першою ст.227 ЦК України\~(в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки спірний договір купівлі-продажу №Н9-108 житлового будинку з надвірними будівлями укладався сторонами 04.02.1998 року, то до таких правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме\~ЦК України\~в редакції 1963 року. Згідно з ч. 2 ст.47 ЦК України\~1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне положення містить ч. 2 ст.220 ЦК України\~(в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Так, ч. 2 ст.\~47 ЦК України\~в редакції 1963 року та ч. 2 ст.\~220 ЦК України\~застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам. Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями був підписаний сторонами правочину продавцем [PERSON] і нею ж в інтересах неповнолітньої [PERSON] , а також покупцем [PERSON] , зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», реєстраційний № Н9-108, підписаний Президентом біржі та посвідчений печаткою. Крім того, договір купівлі-продажу зареєстрований у Харківському міському бюро технічної інвентаризації. Реєстрація права власності в бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, станом на травень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені\~наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19.01.1996 року за №31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни зареєстрованих біржею. Відповідно до п.п. 2.1. Реєстрація поділяється на первинну та поточну. Первинна реєстрація, це така, коли об`єкту, що реєструється, надається порядковий реєстровий номер вперше. При поточній реєстрації окремий реєстровий номер не надається, а використовується реєстровий номер, встановлений при первинній реєстрації. Отже спірний договір купівлі-продажу нерухомості №Н9-108 від 04.02.1998 року укладений у відповідності до вимог\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, а підлягав реєстрації в органах технічної інвентаризації. Згідно із затверджених\~наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995 року, правил п. 2.2. Реєстрація проводиться в такому порядку: «Заявник подає до бюро технічної інвентаризації два примірники правовстановлюючого документу (оригінал та копію) на оригіналі правовстановлюючого документа робиться реєстраційний напис . Якщо на правовстановлюючому документі немає місця для реєстраційного напису, то видається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа, а також на копії правовстановлюючого документа робиться відмітка про реєстрацію з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації, до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлюючого документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна, в якій записується: прізвище або найменування власника, назва і зміст правовстановлюючого документа, число і місяць реєстрації з підписом особи, яка відповідає за реєстрацію». Сторони вищевказаного договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам. Так, по взаємній домовленості сторін (п. 4 Договору) товар продано за 13 088,00 грн., які покупцем було сплачено. При цьому продавці будинку засвідчили своїм підписом, що відчужувана ними нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться (п. 2 Договору). Відповідно до п. 1.4 цього Договору правовстановлюючими документами на житловий будинок у продавців було Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 24.01.1998 за реєстраційним номером 167, зареєстроване в бюро технічної інвентаризації м. Харкова 03.02.1998, реєстраційний номер №32759. Отже, вказаний вище договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії\~ЦК України\~1963 року, ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК України\~та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як було зазначено вище, в укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, факт купівлі-продажу будинку і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. На теперішній час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки покупець помер, між тим відповідачі також фактично ухиляються від нотаріального посвідчення договору, не з`явились вони і в судове засідання під час розгляду даної справи. Отже, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, укладений на біржі, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що є підстави для визнання даного договору дійсним відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, а також враховуючи чинні норми цивільного законодавства. Згідно з ч.1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За положеннями\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~та п. 2 ч. 1 ст.\~3, ст.\~321 ЦК України\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та законом. Враховуючи, що згідно зі\~ст. 92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Позивач звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з житлового будинку [ADDRESS] , однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва з тих підстав, що договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений товарною біржею, не був нотаріально посвідчений, тому визнання дійсним вказаного договору є належним способом захисту права власності позивача, позов якої підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Так, беручи до уваги те, що відповідачі у судові засідання не з`явилися та не надали відзиву з відповідними запереченнями, судом розглянуто справу на підставі наявних доказів, які в сукупності свідчать про наявність передбачених законом підстав для визнання дійсним договору №Н9-108 від 04.02.1998 року купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» та зареєстрований в ДКП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 10.02.1998 року за №32759, у зв`язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved