Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Близнюківська селищна рада Лозівського району Харківської області звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути на користь позивача, завдану злочином шкоду в сумі 364039 грн. Зазначає, що вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.03.2023 [PERSON] визнаний винним та засуджений за ч. ч. 1, 4 ст. 246 КК України, а саме за незаконну порубку дерев в захисних лісових насадженнях, що заподіяла істотну шкоду. Вирок набрав законної сили. Вказаними діями відповідач спричинив збитки Алісівській сільській раді Близнюківського району Харківської області в сумі 364039 грн. 00 коп. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Харківської області» від 12 червня 2020 року № 725-р Алісівська територіальна громада Близнюківського району Харківської області ввійшла до складу Близнюківської територіальної громади. Відповідно до пп. 1) п. б) ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву в якій просить розглядати справу без участі їхнього представника, позовні вимоги підтримують та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд застосувати позовну давність до позовних вимог надавши письмову заяву. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши надані докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.03.2023 по кримінальному провадженню №612/283/20 між прокурором Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області Павлюченко А.С. та обвинуваченим [PERSON] затверджено угоду про визнання винуватості від 16.03.2023. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 4 ст. 246 КК України та призначено покарання, з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Вирок набрав законної сили 17.04.2023. З вищезазначеного вироку вбачається, що [PERSON] своїми умисними діями спричинив шкоду Алісівській сільській раді Близнюківського району Харківської області у сумі 364039 грн. Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.03.2023, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1 та ч. 4 ст. 246 КК України, є обов`язковим для суду в питанні, чи мало місце діяння і чи вчинені вони цією особою. Згідно вказаного вироку встановлено, що у [PERSON] без спеціального дозволу на використання лісових ресурсів - лісорубного квитка або лісового квитка, в період з 10.05.2020 по 15.05.2020 рік направив [PERSON] та [PERSON] , які не діяли як співвиконавці злочину, оскільки були переконані у законності проведення вказаних робіт, до захисного лісового насадження лінійного типу, що належить до лісового фонду України, яке розташоване на території Алісівської сільської ради, неподалік від с. Рижове Близнюківського району Харківської області з метою незаконної порубки дерев, де за допомогою бензопил, здійснив незаконну порубку сироростучих (живих) та сухостійних дерев, в кількості 94 шт., а саме сироростучих породи «Акація»: діаметром стовбура 12 см - 1 шт; діаметром стовбура 14 см - 3 шт; діаметром стовбура 15 см - 3 шт; діаметром стовбура 16 см - 3 шт; діаметром стовбура 17 см - 4 шт; діаметром стовбура 18 см - 4 шт; діаметром стовбура 19 см - 1 см; діаметром стовбура 20 см - 2 шт; діаметром стовбура 21 см - 1 шт; діаметром стовбура 22 см - 1 шт; діаметром стовбура 24 см - 2 шт; діаметром стовбура 25 см - 3 шт; діаметром стовбура 26 см - 5 шт; діаметром стовбура 27 см - 5 шт; діаметром стовбура 28 см - 4 шт; діаметром стовбура 29 см - 1 шт; діаметром стовбура 30 см - 9 шт; діаметром стовбура 32 см - 5 шт; діаметром стовбура 33 см - 3 шт; діаметром стовбура 34 см - 2 шт; діаметром стовбура 35 см - 2 шт; діаметром стовбура 36 см - 3 шт; діаметром стовбура 37 см - 1 шт; діаметром стовбура 39 см - 1 шт; діаметром стовбура 40 см - 1 шт; діаметром стовбура 41 см - 1 шт; діаметром стовбура 43 см - 2 шт; діаметром стовбура 44 см - 1 шт; діаметром стовбура 46 см - 1 шт; діаметром стовбура 47 см - 1 шт; діаметром стовбура 48 см - 1 шт; діаметром стовбура 52 см - 1 шт; породи «Акація» (сухостійні) діаметром стовбура 10 см - 1 шт; діаметром стовбура 15 см - 1 шт; діаметром стовбура 17 см - 1 шт; діаметром стовбура 18 см - 2 шт; діаметром стовбура 20 см - 1 шт; діаметром стовбура 22 см - 2 шт; діаметром стовбура 23 см - 1 шт; діаметром стовбура 24 см - 1 шт; діаметром стовбура 30 см - 2 шт; породи «Ясен» (сироростучі) діаметром стовбура 13 см - 1 шт; породи «Клен американський» (сироростучі), діаметром стовбура 12 см - 1 шт; діаметром стовбура 16 см - 1 шт; діаметром стовбура 20 см - 1 шт. В подальшому 15.05.2020 року близько о 02:00 годині [PERSON] , перебуваючи в полезахисній лісовій смузі, що знаходиться на території Алісівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, неподалік від с. Рижове, Близнюківського району, Харківської області, маючи умисел, спрямований на незаконне перевезення, з порушенням вимог чинного законодавства, без відповідних дозвільних документів, усвідомлюючи, що не має жодних дозвільних документів, з метою подальшого їх використання для власних потреб, завантажив до автомобілю ЗИЛ 5303, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] раніше зрубані ним дерева загальним об`ємом 7,4054 м3. В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, утримуючи придбані незаконно зрубані дерева, з метою використання для власних потреб, без дозвільних документів, незаконно перевозив їх до місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Своїми умисними діями [PERSON] спричинив шкоду Алісівській сільській раді Близнюківського району Харківської області в сумі 364 039 грн., що є тяжкими наслідками. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Згідно приписів ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова (деліктна) відповідальність не настає. Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Проаналізувавши вищевикладене можна дійти висновку, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Оскільки при розгляді кримінальної справи стосовно [PERSON] суд встановив спричинення останнім шкоди саме внаслідок незаконного порубку дерев в захисному лісовому насадженні, яким завдано збитки Алісівській сільській раді Близнюківського району Харківської області, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Харківської області» від 12 червня 2020 року № 725-р, правонаступником якої є Близнюківська селищна рада Лозівського району Харківської області у розмірі 364039 грн. 00 коп., позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди є обґрунтованими. Доказів того, що шкода завдана державі у розмірі 364039,00 грн. була відшкодована, матеріали справи не містять. У зв`язку з вищезазначеним позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в частині першій статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року N 6-17цс17. Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченогоабо до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з частиною другою статті 265 ЦК України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи. В постанові ВС по справі № 452/435/17 від 02.09.2020 зроблено правовий висновок, відповідно до якого відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, має свої особливості, які полягають у тому, що згідно зі статтею 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні може бути пред`явлено не до будь-якої особи, а виключно до підозрюваного чи обвинуваченого, що у свою чергу вказує на початок перебігу в такому випадку строку позовної давності саме з моменту повідомлення особі про підозру, тобто коли особа визначена слідчим як така у відношенні якої достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення (стаття 276 КПК України). У цій справі спір стосувався деліктних правовідносин, відшкодування шкоди, завданої злочином, де необхідно було встановити вину, яка є однією з обов`язкових підстав цивільно-правової відповідальності, на відміну, наприклад від відшкодування шкоди, завданої при дорожньо-транспортній пригоді чи за незаконне засудження, де вина не є обов`язком доведення для позивача. Незважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні дані щодо дати з якої [PERSON] повідомлено про підозру, то навіть у разі пред`явлення підозри в період вчинення кримінальних правопорушень, які відбулися в період з 10.05.2020 по 15.05.2020, позовна давність мала б сплинути в період з 10.05.2023 по 15.05.2023. Проте, 15 березня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. А продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Таким чином, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX) розширив обставини зупинення позовної давності. Тепер сам факт впровадження воєнного стану є підставою зупинення позовної давності з 15 березня 2022 року для будь-яких зацікавлених у судовому захисті осіб. Причому, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування воєнного стану. І лише від дня припинення останнього, плин строку захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного суб`єктивного права в судовому порядку продовжиться, з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовна давність не пропущена, тому заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved