Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ в натурі майна, що є у спільній частковій власності. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач за цим позовом відмовився провести в позасудовому порядку поділ нерухомого майна в натурі (укласти договір про поділ нерухомого майна). Жодних розумних аргументів своєї відмови він не наводить. Натомість спільне користування спадковим майном є ускладненим та регулярно провокує сварки, непорозуміння та суперечки між сторонами, зокрема, з питання його утримання. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 29.07.2022 року було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 01.06.2023 року справу призначено до судового розгляду. Від представника позивача, адвоката Остапенка А.І. до суду надійшло письмове клопотання у якому він позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Враховуючи подану заяву позивача, повторну неявку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що право спільної часткової власності на нерухомість підтверджується рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05 травня 2022 року по справі № 545/398/22 та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексні номери та дати формування витягів: № 302279191 від 08.06.2022, № 302277159 від 08.06.2022, № 302277199 від 08.06.2022, № 302279274 від 08.06.2022). На підставі вищевказаного рішення [PERSON] належить 1/2 частка у праві спільної часткової власності на наступне нерухоме майно: 1)житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 154,2 кв. м., житловою площею 68,3 кв. м., літня кухня літ. «В, в», сарай літ. «Б», сарай літ. «Г», погріб літ. «в2», ворота №1,2, хвіртка № 6, огорожа № 3, 4, 5, розташований за адресою: [ADDRESS] ; 2)земельна ділянка кадастровий номер 5324080101:01:003:0030, площею 0,0787 га, цільове призначення «Для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва», місце розташування: [ADDRESS] . Співвласником іншої 1/2 частки у праві спільної часткової власності на будинок та земельну ділянку є відповідач [PERSON] . Наразі кожна із сторін даного спору фактично займає технічно відокремлені частини житлового будинку, які мають окремі входи, окремі кухні, вбиральні та житлові кімнати. Так, позивачка займає групу приміщень, позначену в технічному паспорті на будинок як група приміщень № 1 , що складається з коридору 1-1 площею 3,3 кв. м., коридору 1-2 площею 7,3 кв. м., санвузла 1-3 площею 3,8 кв. м., кімнати 1-4 площею/житловою площею 13,8 кв. м., передпокою 1-5 площею 15,5 кв. м., кухні 1-6 площею 13,4 кв. м. та кухні 1-7 площею 7,1 кв. м. Всього загальна площа 64,2 кв. м., житлова -13,8 кв. м. Натомість відповідач займає групу приміщень, позначену в технічному паспорті на будинок як група приміщень № 2 , що складається з коридору 2-1 площею 11,0 кв. м., кухні 2-2 площею 7,9 кв. м., ванної 2-3 площею 3,6 кв. м., вбиральні 2-4 площею 1,3 кв. м., кімнати 2-5 площею/житловою площею 26,0 кв. м., коридору 2-6 площею 6,0 кв. м., кімнати 2-7 площею/житловою площею 9,2 кв. м., кімнати 2-8 площею/житловою площею 9,3 кв. м., кімнати 2-9 площею/житловою площею 10,0 кв. м., сіней І площею 5,7 кв. м. Всього загальна площа 90,0 кв. м., житлова - 54,5 кв. м. Ухвалою суду від 19.10.2022 провадження у справі було зупинено до проведення судової експертизи за клопотанням позивачки, а ухвалою від 30.01.2023 - відновлено після надходження до суду висновку експерта. Згідно висновку № 75 від 27.01.2023, складеного судовим експертом ФЕДОРОВИЧ Дмитром Федоровичем за результатами судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, поділ спірного майна (житлового будинку та земельної ділянки) визнано технічно можливим. Експертом запропоновано чотири можливих варіанти поділу. За результатами перемовин сторони дійшли до згоди про те, що жодний з цих варіантів не відповідає як інтересам позивачки, так і інтересам відповідача. Одночасно з цим, сторони попередньо досягай між собою домовленості щодо можливого варіанту поділу нерухомого майна, але цей варіант не відповідав жодному з варіантів, запропонованих судовим експертом у висновку № 75 від 27.01.2023. Сторони домовилися замовити додаткову експертизу. 23.05.2023 судовим експертом Федоровим Дмитром Федоровичем за результатами судової додаткової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи складено висновок за № 33 (на замовлення позивачки), яким запропоновано додатковий до варіантів первинної експертизи варіант можливого поділу під № 5, що відповідав попередній домовленості сторін спору. Даний варіант враховує інтереси обох сторін спору, оскільки дозволяє повністю розділити будинок з господарськими спорудами та землю (з улаштуванням паркану), не залишаючи при цьому ані господарських споруд, ані землі в статусі спільного користування (за виключенням 13 кв. м. під погрібом «в2» в літній кухні «В,в»), враховує розмір ідеальних часток співвласників (не передбачає відступу від ідеальних часток) та не передбачає грошової компенсації, яку не згодна сплачувати жодна із сторін на користь іншої сторони. За таких обставин, судом встановлено факт того, що між сторонами не досягнуто домовленості про поділ нерухомого майна в натурі. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Норми ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частина 3 даної норми зазначає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідності до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підтверджені належними та допустимими доказами по справі, тому уточнений позов підлягає задоволення в повному обсязі. Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved