Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

17 листопада 2016 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, в якому просить визнати недійсним заповіт складений [PERSON] , посвідчений 06 жовтня 2015 року державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори на тій підставі, що заповідач на момент його посвідчення в силу хвороби не розуміла значення своїх дій. Ухвалою суду від 21.11.2016 відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним. Призначено справу до попереднього судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 17.01.2017 року за клопотанням представника позивача замінено неналежного відповідача Першу Миколаївську державну нотаріальну контору на належного відповідача [PERSON] . Представником відповідача [PERSON] адвокатом Долговою Л.В, подані заперечення на позов, в яких він не визнає позов в повному обсязі. Заначає, що [PERSON] доглядав [PERSON] , оскільки від неї через хворобу відвернулися всі родичі та не допомагав ні фізично, ні психологічно. Вона звернулася до відповідача за допомогою, вони почали спілкуватися і згодом, стали фактично близькими людьми, маючи довірливі стосунки. Так, [PERSON] , потребувла сторонньього догляду, мтаеріальної допомоги та піклування. Натомість її рідний брат [PERSON] умисно ухилявся від надання допомги рідній сестрі, усвідомлюючи свій обов`язок допомагати та маючи таку можливість, відмовився від сетсри він в 2011 році. З 2012 року всі зобов`язання по догляду за нею взяв на себе [PERSON] , який їх виконував повністю, тому вона залишила на його ім`я заповіт. Вказане знайшло своє відображення в довіреності, яку [PERSON] залишила за життя на ім`я відповідача від 05.12.2012 року щодо вирішення всіх її питань, та в особисто написаних в 2014 році заявах. На момент вчинення заповіту [PERSON] не перебувала ні в якому такому психічному стані, який впливав на її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. Інвалідність їй була встановлена за неврологічним , а не психічним захворюванням. Вона особисто прийшла з документами до державно їнотаріальної контори та висловила своє волевиявлення, її дієздатність була перевірена нотаріусом та сумніву не викликала. Позивачем не надано жодного належного доказу на підвтердження свого твердження , що спадкодавиця під час підписання заповіту 06.10.2015 року не усвідомлювала значення своїх дій. В жовтні 2018 року представником позивача [PERSON] надано додаткові письмові пояснення по суті позову. Звертає увагу суду на те, що викладені в запереченнях відповідача на позов обставини є неправдивими та спростовуються письмовими матеріалами справи. Так, з медичних документів помердлої вбачається, що на час посвідчення заповіту [PERSON] була інвалідом ІІ-групи за неврологічним захворюванням, до того ж страждала від алкогольної залежності. Зловживання померлою алкогольними напоями підтверджується і показами свідків . Після перенесеного інсульту через парез ніжних кінцівок померла самостійно на великі відстані не пересувалася, страждала на мовну афазію, когнітивні порушення та дементний синдром , до того ж під час посвідчення заповіту взагалі перебувала на стаціонарному лікуванні - що унеможливлювало її самостійний похід до нотаріуса та збирання документів. Крім того, через зазначені захворювання, які існували у неї ще з 2012 року і в лікуванні не мали позитивної динаміки, тобто прогресували, не давали їй можливості усвідомлювати свої юридично значущі дії та їх наслідки. В липні 2019 року представником відповідача [PERSON] було подано заперечення на додаткові пояснення представника позивача, в яких просила не приймати їх до уваги за пропуском процесуального строку подання. Протокольною ухвалою суду від 10.02.2017 року закінчено попереднє судове засідання та призначено спараву до судового розгляду, задоволено клопотання представників сторін про виклик свідків та витребування медичної документації померлої. 13.07.2017 р. ухвалою було призначено посмертну судову психіатричну експертизу, на вирішення якої посталено питання : 1. В якому психічному стані знаходилась заповідач [PERSON] на момент складання заповіту 06 жовтня 2015 року? 2. З урахуванням індивдуально-психологічних властивостей [PERSON] , а також поставленого їй діагнозу, чи могло захворювання [PERSON] тягнути неможливість останньою усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними? 3. Чи могла усвідомлювати [PERSON] характер та значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 06 жовтня 2015 року? Проведення експертизи доручено експертам Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1. 01.06.2018 року справу та медичні картки повернули без виконання експертизи. Ухвалою суду від 05.06.2018 року було поновлення провадження по справі. Ухвалою суду від 19.09.2018 року про забезпечення доказів витребувано медичні картки [PERSON] , у відповідних медичних установ. 31.10.2018 року ухвалою суду призначено у цивільній справі посмертну судову психіатричну експертизу з тих самих питань. Ухвалою суду від 26.03.2019 року провадження по справі поновлено у зв язку із надходженням висновком судово-психіатричного експерта №19. Ухвалою суду від 03.07.2019 року в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Долгової Л.В. про призначення повторної судової посмертної судової психіатричної експертизи експертизи відмовлено та постановлено викликати судового експерта -психіатра Іванова Д.В. для дачі роз`яснень з приводу висновка експерта .. Ухвалою суду від 25.10.2019 року призначено у цивільній справі повторну посмертну судову психіатричну експертизу з тих самих питань. Ухвалою суду від 16.04.2020 року поновлено провадження по справі у зв язку із клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів. Ухвалою суду від 17.06.2020 року витребувано додаткові докази та ухвалено продопит в судовому засіданні свідків. Ухвалою суду від 18.09.2020 року витребувано додаткові докази та ухвалено про допит в судовому засіданні свідків. Ухвалою суду від 18.11.2020 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним - до прийняття спадкоємцями спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 27.09.2021 року витребувано додаткові докази. Ухвалою суду від 26.10.2021 року витребувано додаткові докази за клопотанням представника позивача. 20.01.2022 року представником позивача - адвокаткою Кур`ян В.В. було заявлено клопотання про залучення Миколаївської міської ради, як правонаступника померлого [PERSON] . В обгрунтування свого клопотання посилається на те, що [INFO] відповідач - [PERSON] помер, відкрилася спадщина. В провадженні Заводського районного суду м.Миколаєва знаходиться цивільна справа № 487/3880/21 за заявою [PERSON] від 09.06.2021 р. про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем однією сім єю не менше 5 років до відкриття спадщини, зацікавлена особа - Миколаївська міська рада. 16.12.2021 року Заводським районним судом м.Миколаєва постановлено ухвалу у справі №487/3880/21, якою заяву [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем однією сім єю не менше 5 років до відкриття спадщини залишено без розгляду.Зважаючи на те, що Заводським районним судом м.Миколаєва встановлено, що між Миколаївською міською радою та [PERSON] існує спір про право але останньою не подано позову на загальних підставах, а із 26.10.2021 р., відповідно до чинного законодавства України у ММР з явилося зобов язання подати до суду заяву про визнання спадщини, після [PERSON] відумерлою. У зв язку із чим, представник позивача наполягає на залученні в якості правонаступника померлого [PERSON] - Миколаївську міську раду. Згідно ст.55 ЦПК України передбачено залучення правонаступника учасника справи у разі , зокрема, смерті фізичної особи. Залучення правонаступника сторони може мати місце у будь-якій стадії судового процесу. Ухвалою суду від 20 січня 2022 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, правонаступника відповідача [PERSON] - Миколаївську міську раду . Представник позивача адвокат Кур`ян В.В. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила про задоволення позову з викладених у ньому та додаткових письмових поясненнях підстав. Представник відповідача ММР неодноразово в судове засідання не з`яивився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся судом належним чином, заперечень проти позову не надав. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, а також відповідач, який належним чином повідомлений не з`явився в судове засідання та причини неявки суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до наступного. [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача, померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . На момент смерті проживала та була зареєстровнаа за адресою [ADDRESS] . Згідно матеріалів спадкової справи № 486/2016 року, заведеної Першою Миколаївською держнотконторю до майна померлої [PERSON] , [INFO] , з заявою про прийняття спадщини у встанволений 6-ти місячний строк звернулися [PERSON] , рідний брат спадкодавиці, в совїй заяві повідомив що є спадкоємець першої черги [PERSON] . Також з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , зазначивши, що спадкодавиця залишила на його ім`я заповіт, посвідчений 06.10.2015 року за реєстровим № 2-694 державним нотаріусом Першої миколаївської держнотконтори. Згідно заповіту, посвідченого 06.10.2015 року за реєстровим № 2-694 державним нотаріусом Першої миколаївської держнотконтори Ткаченко Ю.Г. в приміщенні контори о 12.30 год., [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все рухоме та нерухоме майно, яке буде належати їй за законом на день смерті заповідає [PERSON] , [INFO] .. На момент смерті [PERSON] належали на праві власності по 1/2 частині земельних ділянок, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 3,55 га та розміром 2.00 га в межах Веснянської сільської ради миколаївського району миколаївської області - на підставі Свідоцтво пр право на спадщину за законом від 30.08.2008 року після смерті матері . 05.12.2012 року [PERSON] надала нотаріально посвідчену довіреність на ім`я [PERSON] , та [PERSON] , в якій уповноважила їх вчиняти всі необхідні юридичні дії з наступних питань: - оформлення спадкових прав після смерті її чоловіка, матері та батька; оформлення на її ім`я приватизаційних документів на земельну ділянку в [ADDRESS] та приватизаційних документів на земельну ділянку в [ADDRESS] ; представництво її інтересів по всім питанням оформлення та отримання необхідних документів на житлові будинки [ADDRESS] та по [ADDRESS] ; зняти її з реєстраційного обліку із житлового будинку по [ADDRESS] ; продажу, обміну від її імені належного їй житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , належної їй земельної ділянки по [ADDRESS] ; представяти її інтереси у всіх державних та судових органах. Довіреність видана на 3 роки та дійсна до 05.12.2015 року. Також відповідачем [PERSON] надана до суду копія рукописної довіреності, якою [PERSON] мовою оригіналу :" я нахожусь в здравом уме и твердой памяти довер. [PERSON] своего сына [PERSON] - Представлять его интересы по оформлению документов" від 16.12.2014 року. Згідно медичних документів, наявних у матеріалах справи, [PERSON] з 2013 року є інвалідом ІІ групи за загальним неврологічним захворюванням, ускладененим токсичною енцефалонейропатією. [PERSON] , перебувала на стаціонароному лікуванні у міській лікарні № 4 у терапевтичному відділенні з 10 по 15 липня 2016 року з діагнозом : Дементний синдром, нижній вялий парапарез, середньої тяжкості анемія, отит, аліментарне виснаження. Встановлено, що на час надходження проживала в антісанітарних умовах, голодувала 10 днів, слабкість, схуднення - доставлена бригадою ШМД. Оглянута лікарем психіатром так встаноелно, що контакт був малопродуктивним, ускладенена орієнтація у часі та за місцем знаходження , багато питань не усвідомлює. На обліку в МОНД [PERSON]. не перебувала. Перебувала на стаціонарному лікуванні з 25.12.2012 по 04.01.2013 року з діагнозом - наслідки ішемічного інсульту. при лікуванні в 2013-2014 роках були встановлені діагнози : наслідки ішемічного інсульту, правосторонній геміпарез, слабкість нижних кінцівок, зниження когнітивних функцій , моторна афазія. При огляді лікарем-психіатром МСЕК в січні 2013 року встановлено зміна когнітивних процесів за органічним типом . Діагноз МСЕК: Токсичнна енцефалопатія з помірною атаксією.Наслідки повторних ОНМК за ішемічним типом (2009,2012 р) у вигляді помірного правостороннього геміпареза. Помірні зміни когнітивних функцій за органічним типом". Діагноз МСЕК лікаря-психіатра від 24.03.2014 року : емоційно-лабільний розлад зі зниженням когнітивних функцій. Токсичнна енцефалополінейропатія з вираженою атаксією. Помірна деградація особистості за алкогольним типом. Наслідки повторних ОНМК за ішемічним типом (2009,2012 р) у вигляді помірного правостороннього геміпареза. Зловживання алкоголем , стан утримання". [PERSON] , перебувала на стаціонарному лікуванні Миколаївської ЦРЛ з 28.09.2015 по 09.10.2015 року з діагнозом : Наслідки повторних ОНМК за ішемічним типом (2009,2012 р) у вигляді грубого пареза. Зниження когнітивних функцій. Дизартрія, моторна афазія." Суд звертає увагу, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в той час, як відвідала нотаріуса для посвідчення оспорюваного заповіту. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 19 від 22.01.2019 року - встановлено, що на момент складання заповіту 06.10.2015 року хронічний психічний розлад [PERSON] - помірно виражений психоорганічний розлад поєднаного генезу (токсичного, судинного), змішаний (астенічний, експлозивний варіант), істотно впливав на її здатність усвідомлювати характер своїх дій та керувати ними. Як пояснив в судовому засіданні судовий експерт Іванов Д.В. , станом на жовтень 2015 року [PERSON] , в силу наявних захворювань , перенесеного інсульту та зловживання алкоголем, мала такі порушення пам`яті , інтелекту, вольового контролю, які не дозволяли їй заздалегіть планувати и розуміти наслідки прийнятих рішень - в саме в цьому полягає істотність впливу на її можливість усвідомлювати свої дії. Тобто вона розуміла, що перебуваж у нотаріуса, що підписує заповіт- проте з якою метою і до цього це призведе в майбутньому розуміти не могла. Вона перебувала в такому стані підвищеної навіюваності, що могла погодитися на будь-яку пропозицію людини, яка добре до неї ставилася в той самимй момент, при чому в подальшому навряд чи могла пояснити, навіщо вона робила ті чи інші дії на прохання цієї людини. Із її медичних документів вбачається, що порушення когнітивних функцій було встановлено у [PERSON] вже станом на 2012 - 2013 роки. Оскільки, як видно з медичної документації, відповідної терапії померла не отримувала, отже ці процеси, які є незворотніми, за наявності супутніх хвороб та ускладені алкогольною залежністю - нікуди не зникали та не зменшувалися, а лише посилювалися. Згідно наявної у неї динаміки можна бути впевненим, що станом на 2015 рік когнитивні порушення у неї були наявні. Всі наявні медичні документи були досліджені комплексно і в хронологічному порядку. Суперечностей в медичній документації немає, послідовно з 2012 року прослідковується ураження глибинних структур мозку [PERSON] та як ускладенення - зниження її когнітивних функцій . Вже станом на 2013 рік при проходженні МСЕК вона була оглянута лікарем-наркологом і встановлено її зловживання алкоголем, при цьому відсутність перебування її на обліку в наркологічному диспансері не має значення. При цьому пояснення свідків - це побічні докази її стану, оскільки вони, хоча і не є медичними працівниками, проте описували поведінку підекспертної в побуті. На питання : «Які критерії істотності її розуміння стосовно цього конкретного заповіту - як цю конкретну ситуацію вона могла розуміти?» - експерт відповів, що не має чітких крітерієв обмеженої дієздатності, яку щонайменше вона мала безумовно. Вона крім алкоголізації мала і органичне ураження мозку. Тобто вона розуміла, що йде до нотаріуса і підписує заповіт, проте при цьому вона бере до уваги супутні обставини, не могла планувати і розуміти значення наслідків такої дії. Багатоаспектність та юридичне значення заповіту розуміти вона не могла. Додавлася і підвищена навіюваність як у усіх алкоголиків, за принципом: їй пропонують - вона погоджуюється , не передбачаючи та не розуміючи наслідків. В силу своїх психічних захворювань вона фізично не могла замислюватися про наслідки своїх дій та ситуації, в якій опинилася. Тобто вона розуміла, що заповідає будинок [PERSON] , прота навіщо і що буде потім - не розуміла. Що конкретно на той час вона розуміла чи ні - не можливо чітко встановити, адже не достатньо медичної документації. Однозначно страждали певні сфери її розуміння , проте які і в якому ступеню - чітко втсановити неможливо, адже це посмерта експертиза. Як пояснив в судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] , рідний син померлої, його мати, як і він, дійсно зловживали спиртними напоями. Він довгий час перебував в місцях позбавлення волі, повернувся без документів, грошей не мав, мати хворіла, їм ніхто не допомагав. [PERSON] він знає вже роки чотири, він допомагав матері оформлювати документи на будинок. Його дружина [PERSON] навчалася в школі разом з матір`ю. Мати з нею якось розговорилися, мати тоді продавала свій будинок по [ADDRESS] , і тоді випадково вони зустрілися. [PERSON] та [PERSON] запропонували свою допомогу матері і в продажу будинку і також в оформленні йому паспорта - в обмін на це майно, звісно мати погодилася. Мати віддала [PERSON] будинок на [ADDRESS] , а він повинен був за це оформити документи на будинок по [ADDRESS] та зробити йому паспорт. Які документи мати оформлювала він не знає, паспорт йому так і не зробили. Мати хворіла інсультом два-три роки тому, точно до жовтня 2015 року, до лікарні ходив дядько [PERSON] , дядько [PERSON] і забрав її тоді з лікарні. [PERSON] їй оформлював пенсію по інвалідності. [PERSON] допомагав відновити світло, привозив воду, заплатив за газ, відновив опалення в будинку , бо сам він сильно пив і нічого не міг допомогти матері. Чи ходила мати до нотаріуса, він не знає, але вже за два роки до смерті вона вже ходила погано з табуреткою. То дядько, то [PERSON] з [PERSON] , то він сам приносили їй іжу. Він чув розмови, що [PERSON] купить матері якусь дачу, а цей будинок також вона йому віддасть. На кінець 2015 він сумнівається, що мати була повністю адекватна, але точно не пам`ятає, тому що протягом 2015 року він сильно пив - по два тижні пив, потім три дні відпочивав, бо болів шлунок, потім знову пив. Вже влітку 2016 року після лікарні вона точно була неадекватна та нічого не розуміла. Дядько [PERSON] іноді їм допомагав, іноді приносив поїсти, а вже потім , коли їй стало гірше приходив майже кожного дня. [PERSON] також іноді приходив до них, або по вихідним приїзжав, привозив іжу, овочі з дачі. Він він думав, що він їм допомагав за те, що мати йому відділа свою землю. Свідок [PERSON] , який є сусідом позивача та померлої, суду пояснив, що [PERSON] зловживала спиртними напоями . Свідок [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача та померлої, суду пояснила, що [PERSON] завжди зловживала спиртними напоями, з-за цього її вигнали з роботи. За півтора року до її смерті на початку 2015 року у неї стався інсульт, вона погано почала ходити, але все одно продовжувала пити горілку. В 2016 році їй не переоформили пенсію і вони з сином жили без грошей. У неї були подружки, які носили їй горілку. Після інсульта вона не тільки погано ходила, але й руки у неї тремтіли, тягнула мову, невнятно говорила. Коли вона приходила до неї, вона навіть не завжди її впізнавала, вона погано розуміла, що їй треба говорити, губилася посеред речення, не знала, що відповідати, не могла нормально пояснити щось, відповідала на питання неадекватно. Сама в магазин не ходила, не могла вона сама кудись ходити, син їй не допомагав, її іноді годували сусіди, брат [PERSON] приїзжав та привозив поїсти. [PERSON] вона там не бачила, проте [PERSON] їй розповідала, що вона давала гроші [PERSON] за оплату комунальних послуг, що він іноді до неї приїзжав домовлятися за хату, обіцяв їй ремонт, оскільки будинок був в дуже занедбаному стані. ЇЇ син [PERSON] також розповідав, що [PERSON] обіцяв їм поновити документи, а потім забере їх будинок, а взамін купить дачу. Станом на жовтень 2015 року були періоди, коли вона вела себе нормально, а іноді заговорювалася, говорила несінитниці , але вона вже давно була як дитина, довірлива, постійно не доїдала, не доглядала за собою, часто випивала. За три місяці до смерті [PERSON] вже майже перестала ходити, їй допомагали сусіди, син [PERSON] , брат [PERSON] . [PERSON] за 4-5 місяців до її смерті перестав з`являтися взаалі, хоча раніше дійсно приїзжав та щось привозив. Свідок [PERSON] , який є братом померлої, суду пояснив, що бачив [PERSON] за півроку до смерті, вона вже тоді була неадекватна. Останні роки вона вела асоціальний спосіб життя, при цьому постійно жалілася, що її всі покинули. Їй допомагав лише рідний брат [PERSON] , і в лікарню возив, і допомагав їжею. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою та колишньою співробітницею [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] з`явивися в житті [PERSON] за 4-5 років до її смерті, він з дружиною, з якою [PERSON] навчалися в школі в паралельному класі, допомагали [PERSON] , привозили їжу, камін, ліки - бо вона хворіла і нікому вона була не потрібна. Чому вони їй так допомагали - вона не знає. Відповідач [PERSON] , який надав покази суду і в якості свідка, суду пояснив, що його цивільна дружина [PERSON] на початку 2011 році випадково зустріла [PERSON] , з якою колись навчалася у одній школі, вигляд у неї був не дуже охайний. Вона поскаржилася на своє життя, на смерть молодшого сина та ненадійність старшого сина, на недостатність коштів. Вони приїхали до неї додому , побачили як вона живе, і [PERSON] сказала, що вони будуьть їй допомагати. Він погодився, бо це його робота. З тих пір він до самої її смерті допомагав їй грошима, завжди завозив їй їжу, воду, допомагав відновити світло, газовий балон, опалення, привіз їй телевізор, зробив косметичний ремонт за власний рахунок. [PERSON] також поскаржилася їм, що вона не може оформити спадщину після смерті чоловіка по [ADDRESS] . Вони допомогли їй оформити лдокументи в 4-й держнотоконторі, вона прийняла у власність будинко і розпорядилася ним на власний розсуд, як саме йому невідомо, він немає до цього бдинку жодного відношення. За оформлення документів він не брав з неї жодних коштів, це була просто допомога. Після цього [PERSON] попросила їх допомогти з оформлення правовстановлюючих документів на будинок по [ADDRESS] . Вона повідомила їм про усну домовленість з братом [PERSON] про те, що після смерті матері цей будинок повинен дістатися лише їй, оскільки вона самостійно доглядала за хворою матір`ю, їй ніхто з родичів при цьому не допомагав. Вони запросили [PERSON] та запропонували йому оформити цю домовленість нотаріально, проте [PERSON] відмовився. Тоді вони допомогли їй оформити свою 1/2 частину будинку . В подальшому вона періодично хворіла, він допомагав їй оформлювати лікування в стаціонарі. Під час перебування на профілактичному лікуванні в жовтні 2015 році, вона висловила бажання скласти заповіт на його ім`я самостійно. Вона піднімала питання про заповіт з 2014 року, [PERSON] забирав всі кошти орендної плати за належну їй частку земельних паїв у спадщині, брату вона не довіряла, завжди боялася , що брат після її смерті викине її сина з будинку та [PERSON] залишиться без житла. [PERSON] був без паспорта, брату вона не довіряла, тому вона і попросила , щоб скласти заповіт на нього, а він їй пообіцяв, що він залишить проживати сина в будинку. Вона сама подзвонила нотаріусу, сама до нього поїхала і сама зазначила, який треба заповіт їй скласти. Він лише залишив їй перед цим кошти на таксі та оформлення документів. На їжу він завжди залишав їй кошти. З братами вона не спілкувалася, у них не було жодних відносин, допомоги вона від них не чекала. Вона весь цей час була нормальною людиною, все розуміла, всі дії вчиняла самостійно та на власний розсуд, сама їздила до нотаріусів. Похованням дійсно займався її брат, оскільки на той час він був по роботі у м.Києві і не знав, що [PERSON] померла. [INFO] [PERSON] помер. Як підтверджується з матеріалів справи, [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , подав заяву про прйиняття спадщини у встановлений законом строк, тобто фактично прийняв спадщину, проте не встиг її оформити. З копії спадкової справи, заведеної після його смерті, вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] , якій було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину - за відсутності підстав закликання до спадкоємства. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.12.2021 року, залишеною без змін Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2022 року, залишено без розгляду заяву [PERSON] , про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менше 5 років до часу відкриття спадщини. Рідний син померлої [PERSON] помер під час розгляду справи - ще до призначення повторної експертизи, отже інших спадкоємців, крім позиваач, у спадкодавиці [PERSON] не залишилося. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що спадкодавець [PERSON] на момент посвідчення заповіту внаслідок психічного захворювання не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому складений нею та посвідчений державним нотаріусом 06.10.2015 року заповіт, яким вона усе своє майно заповіла [PERSON] , підлягає визнанню недійсним. У відповідності до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Тобто, для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідне обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме в момент укладення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 травня 2019 у справі № 372/830/17-ц (провадження № 61-39444св18), від 22 травня 2019 року у справі № 234/9293/14-ц (провадження № 61-2968св19) та від 06 лютого 2020 року у справі № 495/538/16-ц (провадження № 61-43716св18). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12). Обов`язковість вимог статті 105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні статті 77 ЦПК України. Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проведена у цій справі експертиза чіткого та категоричного висновку про неможливість [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час підписання оспорюваного заповіту не надала, проте експертом зазначено про «істостність» впливу її захворювань на здатність усвідомлювати свої дії. Згідно наданих свідками показань у суді , які були сусідами померлої та рідного сина померлої , та пояснень судового експерта , вбачається, що , [PERSON] , щонайменше за 2 роки до посвідчення вказаного заповіту вже старждала на певні органічні ураження мозку, їй був встановлений лдіагнози «деменція, когнітивні порушення». Дані захворювання ускладнилися перенесеним ішемічним інсультом, який до того ж викликав мовну афазію та парез ніжних кінцівок, що в свою чергу ускладнювалося і вживанням алкоголю. Дані хвороби, як пояснив в судовому засідання лікар-психіатр Іванов Д.В. , який складав висновок посмертної судово-психіатричної експертизи в даній справі, мають незворотній характер, тобто дана хвороба за своєю специфікою не передбачає покращення стану особи, яка хворіє на таку хворобу, до того ж без належного лікування, якого померла не отримувала, і має наслідком лише її розвиток у бік погіршення у подальшому. В медичній картці с таціонарного [PERSON] - саме в той період, коли вона складала оспорюваний заповіт - тобто станом на 06.10.2025 р, встанволено діагноз і зниження когнітивних функцій, і грубий парез, і моторна афазія». За такого, яким чином, перебуваючи в стаціонарі, маючи обмеження до самопересування, що підтвердили всі свідки, парез ніжних кінцівок встановлено належно медично, вона фізично могла самостійно поїхати до нотаріуса, навіть і на таксі - є поза розумним сумнівом малоймовірним. Не здатність померлої в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій- саме щодо їх наслідків - підтверджується і тим, що після складення заповіту і вручення цього заповіту [PERSON] ( що він підтвердив в судовому засіданні, що отримав примірник заповіту того ж дня) , піклування про неї з боку останнього ( про яке він та син померлої пояснювали в суді ) припинилося. Так, при надходженні [PERSON] в супроводі швидкої медичної допомоги до стаціонару у 2016 році, при первинному огляді в приймальному відділенні зазначено, що хвора пред`являє скарги на слабкість, схуднення,, знаходження вдома в антисанітарних умовах, голодувала 10 днів , на тілі хворої знайдені личинки мух. При цьому вона вже не могла оцінювати свій стані розуміти його. Тобто таке беззаперечно свідчить про те, що вона вже не могла обходитися без сторонньої допомоги на той час. Натомість і син померлої, і свідки -сусіди, в тому числі з боку відповідача, пояснювали, що [PERSON] обіцяв [PERSON] допомогу, яку і надавав до складання заповіту, і навіть намагався оформити її до геріартричного інтернату ще в 2014 році, тобто вже тоді розуміючи про потребу її в сторонній допомозі. Вищенаведене у сукупності свідчить, що [PERSON] в силу наявного у неї хронічного психічного розладу у вигляді погміпрно вираженого психоорганічного розладу поєднаного генезу (токсичний, судинний) на час посвідчення заповіту 06 жовтня 2015 року, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що у відповідності до наведених вище правових норм (частина перша статті 225, частина друга статті 1257 ЦК України) є підставою для визнання недійсним складеного нею та посвідченого нотаріально заповіту. За таких обставин, суд доходить висновку про задоволення позову з наведених підстав. Згідно з ст. 141ЦПК України, судовий збір сплачено при подачі позову.

Outcome: approved