Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Нересницької сільської ради, Тячівського району, Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування вимог посилається на те, що 03 вересня 2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було зарєстрвоано у виконкомі Чернечської сільської ради Балтського району Одеської області за актовим записом № 43. 23 травня 2017 року Тячівським районним судом Закарпатської області було ухвалено рішення, яким вказаний шлюб було розірвано. Від даного шлюбу мають одну спільну дитину, дочку [PERSON] [INFO] . Зазначає, що відповідач не піклується про дочку, не проявляє заінтересованості в подальшій її долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Відповідач також не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти, а тому створились умови, які шкодять інтересам дитини. Додає, що відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дочка знаходиться на повному її утриманні. Враховуючи наведене, просить позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно його малолітньої дитини, дочки [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] , на користь позивачки аліменти в розмірі по 2500 гривень щомісячно на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , з моменту звернення до суду з цим позовом і до досягнення нею повноліття. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.05.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, та призначено підготовче засідання. 14 червня 2023 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка та її представник, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та просили позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення за штрих кодовими ідентифікаторами за №№ 9050001707132, 9050001719130 повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Заява про розгляд справи без його участі до суду не надходила, відзив не подавав. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Нересницької сільської ради, Тячівського району Закарпатської області Візичканич Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Пояснила, що батько не виконує покладених на нього батьківських обов`язків, а тому його слід позбавити батьківських прав. Вислухавши пояснення учасників справи, а також малолітню дитину, дослідивши всі матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписами ст. ст. 13, 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з рішення Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленого 23.05.2017 у цивільній справі №307/857/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , між сторнами було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Чернечської сільської ради Балтського району Одеської області 3.09.2002 за актовим записом №2, який вказаним рішенням суду, було розірвано (а.с. 6). Судом встановлено, що в даному шлюбі у сторін народилась одна спільна дитина, дочка [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.11.2010, виданого виконкомом Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області. Батьками в свідоцтві про народження дитини значаться сторони (а.с.9). Актом обстеження матеріально-побутових умов складеного депутатом Ганичівської сільської ради від 25.10.2022 року підтверджено, що неповнолітня [PERSON] проживає з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у будинку батьків. Дитина [PERSON] , [INFO] , знаходиться на повному утриманні матері - позивачки. Батько дитини [PERSON] дитину не навідує та матеріально не забезпечує. Позивачка також утримує іншу дитину. (а.с.14). З довідки виданої дирекцією Солонівської гімназії Нересницької сільської ради, Тячівського району, Закарпатської області №117 від 23.10.2022 вбачається, що дитина [PERSON] в 2022/2023 навчальних роках навчається в 7 класі даної гімназії (а.с. 10). Згідно довідки виданої Ганичівським старостинським округом № 5 Нересницької сільської ради, Тячівського району, Закарпатської області від 25.10.2022 року №1366 вбачається, що до складу сім`ї позивачки входять її чоловік - [PERSON] 1997 р.н., дочка - [PERSON] [INFO]. та син [PERSON] [INFO].. (а.с.13). З посвідченої приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П. та зареєстрованої в реєстрі за № 2087 заяви від 25.10.2022 вбачається, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських праві відносно його малолітньої доньки - [PERSON] . (а.с.15). З письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] від 26.10.2022 року вбачається, що позивач не відвідує своєї доньки, не приймає участь у вихованні, матеріально не підтримує її. (а.с.16, 18). Згідно (ст. 171 ч.ч.2, 3 СК України) дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав, хоча й не зобов`язаний врахувати думку дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В забезпечення присутній під час розгляду справи малолітній [PERSON] прав, суд відповідно до положень ст. 45 ЦПК України, в присутності провідного спеціаліста служби у справах дітей Нересницької сільської ради Тячівського району, Закарпатської області [PERSON] , заслухав [PERSON] . Неповнолітня [PERSON] , [INFO] в судовому засіданні зазначила, що біологічного батька вона не знає, оскільки востаннє він телефонував сім років тому назад. Він не дбає про неї, не цікавиться її успіхами та здоров`ям. Проживає вона з мамою в с. Ганичі та тут і навчається. Вказані та встановлені під час розгляду справи обставини, дають суду підстави дійти висновку про неналежність та небажання виконання відповідачем, свого батьківського обов`язку з утримання та виховання дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Нересницької сільської ради від 27.12.2022 року №1195/01.2-22, орган опіки та піклування прийшов до висновку про надання згоди на позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки, [PERSON] . Зі змісту вказаного висновку випливає, що [PERSON] безвідповідально та байдуже ставиться до долі своєї дитини (а.с.40-41). Повною мірою вищезгаданий висновок органу опіки та піклування цим висновкам суду відповідає, є всебічним, об`єктивним щодо суттєвих обставин, які пов`язуються з позбавленням відповідача [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] .. Наведені у висновку факти та обставини підтверджуючі доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, самі по собі мають місце, та оцінюються судом в контексті дійсних взаємовідносин батька та дитини, яких по суті вже сім років не існує, на що вказує бездіяльність поведінки батька, що має істотне значення для правильного, законного і обґрунтованого висновку з чутливого сімейного питання. Таким чином, позивачкою доведено, відсутність можливості зберегти зв`язок між батьком і дитиною та доведено наявність винної поведінки відповідача щодо ухилення від його участі у виконанні покладеного на нього Законом батьківського обов`язку, щодо утримання та виховання дитини. Статтею 150 СК України, передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно частини 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. В абзаці 2 п. 16 тієї ж Постанови визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінки. У своєму рішення (справа "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року) суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Враховуючи встановлені та досліджені в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо, без будь-яких поважних на те причин, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, а отже позбавлення його батьківських прав повністю відповідає інтересам дитини, є виправданою мірою, спрямованою на захист прав дитини, що має пріоритетне значення при вирішенні справи, а відтак позовні вимоги позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини, суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час розгляду справи, дитина перебуває на утриманні позивачки та потребує матеріального забезпечення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня - 2833 гривень. При визначенні розміру аліментів на утримання спільної дитини, суд враховує майновий стан позивачки, яка веде догляд ще за однією малолітньою дитиною, вік неповнолітньої [PERSON] , майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, відсутність відомостей про наявність у нього постійного місця роботи та стабільного джерела доходу, відсутність у нього на утриманні інших утриманців, а також вимоги щодо розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Зважаючи на рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей та з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти в твердій грошовій сумі на утримання малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 1 травня 2023 року, і до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Доказів того, що відповідач [PERSON] , має можливість сплачувати аліменти у розмірі 2500 грн. щомісячно на утримання дитини позивачка суду не надала, а відтак, суд вважає, що у решті позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень. Окрім цього, позивачкою були понесені судові витрати за подання до суду позовної заяви про позбавлення батьківських прав в розмірі 1073,60 гривень, які у відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, також підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: partial