Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з відповідачкою спільно проживав без реєстрації шлюбу. Від даних стосунків у них 05.02.2016 народилось двоє синів - [PERSON] та [PERSON] . Фактично із народження синів відповідачка, як мама, не приділяла синам належної уваги та турботи. Вона часто залишала дітей без нагляду, забувала їх вчасно нагодувати. З часом відповідачка почала періодично вживати алкогольні напої. Пізніше вона почала вже систематично вживати алкогольні напої та йти з дому на декілька днів або і тижнів. Під впливом алкоголю вела себе агресивно по відношенню до нього, влаштовувала скандали та сварки в присутності дітей. Вказані обставини змусили його звільнитись з роботи та самостійно займатись вихованням синів. З 2018 відповідачка фактично не живе з ним, а діти з цього часу повністю перебувають на його утриманні. Відповідачка своїх батьківських обов`язків, зокрема, обов`язку виховувати та утримувати дітей до досягнення ними повноліття, не виконувала та не виконує. Вона зовсім не цікавиться вихованням синів, не проявляє щодо них батьківської уваги і турботи, не дарує подарунків, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не відвідує та навіть не спілкується з ними. Діти практично не знають свою матір і сприймають її лише як сторонню особу. Таким чином, з метою повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітніх синів. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представниця - адвокатка Кобилинець Т.В. позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Мельник Б.М. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, оскільки такий є безпідставним. Зазначив, що саме позивач [PERSON] перешкоджає відповідачці [PERSON] спілкуватись із дітьми. На даний час [PERSON] перебуває на лікуванні за кордоном, у зв`язку із чим не має змоги проживати разом із дітьми. Просить не брати висновок органу опіки та піклування до уваги, оскільки такий є формальним та необ`єктивним, адже комісія не спілкувалась з дітьми. Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Служби у справах дітей Долинської міської ради - Яремій Н.Б. в судовому засіданні підтримала висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] , відносно малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . ІІ. Заяви та клопотання сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, процесуальні дії у справі: 14 лютого 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін та представника третьої особи без самостійних вимог. Ухвалою суду від 13.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Долинської міської ради надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] 12 червня 2023 року представник відповідачки [PERSON] - адвокат Мельник Б.М. подав клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішення суду у справі №343/1138/23, провадження №2/0343/359/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Долинська міська рада Калуського району Івано - Франківської області, про визначення місця проживання малолітніх дітей, у задоволенні якого ухвалою суду від 12.06.2023 відмовлено. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: [INFO] народились [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 8, 10). Їхніми батьками є - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристик вихователя ЗДО «Зірочка» Маркової Л.С. від 14.02.2020 та 06.03.2020 (а.с. 21, 20), дітей в садочок привело двоє батьків, однак потім весь час приводив та забирав дітей лише батько. Цікавився життям дітей в закладі дошкільної освіти також лише батько. Як вбачається із довідки №10 від 25.01.2023 та характеристики №12 від 25.01.2023 виданих директором Надіївського ліцею Долинської міської ради Івано - Франківської області Стамбульським Б.А. (а.с. 13, 19), [PERSON] займається вихованням дітей [PERSON] і [PERSON] . Він завжди цікавиться шкільним життям дітей, відвідує батьківські збори, відкриті заняття, спілкується із педагогами та реагує на рекомендації останніх. Батько приводить і забирає дітей із школи. Слідкує, щоб у дітей завжди було все необхідне для освітнього процесу та життя. Мама [PERSON] вихованням дітей не займається, контакту із школою не підтримує. Мати жодного разу у школі не була та з педагогами не контактує. Зі слів самого батька [PERSON] та слів односельчан, мати вже три роки зовсім не цікавиться життям дітей. Згідно із відповіддю начальника відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано - Франківській області від 24.01.2023 №522 (а.с. 25-26), [PERSON] протягом 2020 - 2022 неодноразово звертався до поліції із заявами на відповідачку [PERSON] , в ході розгляду яких уповноваженими особами поліції приймались рішення про складення відносно відповідачки адміністративних матеріалів, в тому числі за ст. 184, ст. 173-2 КУпАП та виносились стосовно останньої термінові заборонні приписи. Відповідно до наданого третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог: органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Долинської міської ради рішення №672 від 08.05.2023 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» та висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 63-65), орган опіки та піклування Долинської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона працює продавцем магазину. Позивач [PERSON] завжди купляв у магазині продукти, а відповідачка [PERSON] лише алкогольні напої. Останню з дітьми ніколи не бачила, проте бачила, як [PERSON] водив дітей у дитячий садок. Свідок [PERSON] суду пояснив, що вихованням дітей і забезпеченням їх нормального розвитку займається лише батько. Йому відомо про те, що відповідачка [PERSON] часто випивала, а вихованням дітей займався лише позивач [PERSON] . Також йому відомо, що відповідачка [PERSON] проживає у Польщі. Діти ходять у садочок "Зірочка", їм позивачем створені належні умови для життя. Жодних коштів на утримання дітей відповідачка не надає. Останній раз бачив відповідачку більше року тому. Також йому відомо, що відповідачка могла лише один раз на тиждень за допомогою соціальних мереж поцікавитись як діти. Таким чином, між сторонами виник спір з приводу позбавлення батьківських прав відповідачки. ІV. Оцінка суду: вивчивши зміст позовних вимог, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази і встановивши фактичні обставини справи, беручи до уваги висновок третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, суд приходить висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Статтею 4 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно із ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено ст. 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 цієї Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися при розгляді справ про позбавлення батьківських прав. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2017 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, а саме на протязі тривалого часу не цікавиться життям дітей, не піклується про них, про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, їх вихованням, не проявляє щодо них батьківської уваги і турботи, не відвідує та не спілкується з ними, тобто вона самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказане підтверджується письмовими доказами та показами свідків. Із досліджених судом письмових доказів судом встановлено, що дошкільною та шкільною освітою дітей займався та займається лише позивач [PERSON] . Із показів свідків суд встановив, що вихованням дітей та забезпечення їм фізичного і духовного розвитку займається також лише позивач [PERSON] , в той час, як відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. В той же час представник відповідачки [PERSON] - адвокат Мельник Б.М. зазначає, що відповідачка перебуває на лікуванні за кордоном і лише у зв`язку із цим не перебуває разом із дітьми. Більше того, саме позивач [PERSON] перешкоджає спілкуванню [PERSON] із дітьми. Надані стороною позивача докази не доводять того, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому підстав для позбавлення її батьківських прав - немає. Однак, суд відхиляє такі доводи представника відповідачки, з таких підстав. Згідно із ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера - дорослих членів суспільства. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. В даній справі судом встановлено, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання синів. Доказів того, що позивач [PERSON] чинить їй перешкоди у спілкуванні з дітьми нею самою та її представником суду не надано. Більше того, суд неодноразово, за клопотанням адвоката Мельника Б.М., який є представником відповідачки [PERSON] відкладав судове засідання для виклику останньої в судове засідання та надання нею пояснень, однак остання в судове засідання не з`явилась. Жодних доказів того, що відповідачка перебуває на лікуванні за кордоном суду надано не було. І сам факт того, що відповідачка [PERSON] через свого представника заперечує проти позову не може свідчити про її інтерес до дітей, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх синів. Тому, на переконання суду, сторона відповідачки, реалізуючи своє право на доказування, будь-яких належних та допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог суду не надала, тоді як відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на зазначене вище, суд вважає, що стороною позивача доведено необхідність застосування до відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки йдеться і у вищевказаному висновку органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Долинської міської ради. І хоча, ч. 6 ст. 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, однак даний висновок на переконання суду є обґрунтованим, мотивованим і таким, що не суперечить інтересам дітей, а тому підстав для неврахування такого під час ухвалення даного рішення - немає. Отже, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про умисне ухилення відповідачки від обов`язків по вихованню дітей, та з урахуванням наведених обставин справи, вважає що є достатньо підстав для застосування до відповідачки вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. V. Розподіл судових витрат між сторонами: частина 1 статті 133 Цивільно процесуального кодексу України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позов задоволено, підстав для вирішення питання понесення стороною відповідачки витрат на професійну правничу допомогу немає, тому що такі залишаються за нею. На підставі вищевикладеного, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959, ст.ст. 51 Конституції України, ст.ст. 4, 13, 80, 81, 141 ЦПК України, ст. 1, 3-5, 7, 19, 141, 150, 155, 157, 164-167, 171 Сімейного кодексу України, ст. 11, 12, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та

Outcome: approved