Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

14 квітня 2023 позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 326 105,60 грн. заборгованість за договором позики від 30.12.2020 р. №30/12-2020. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 30.09.2022 року у справі №475/416/22 було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 30.12.2020 p., №30/12-2020 у сумі 702 000 (сімсот дві тисячі) гривень 00 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 5 763грн 27 коп. Вищевказані обставини встановлені рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 30.09.2022 року у справі №475/416/22, яке набрало законної сили, то вони не мають доказуватися при розгляді цієї справи, оскільки в ній беруть участь ті ж самі особи - позивач та відповідач. Відповідно до даних з офіційного сайту НБУ курс офіційний курс гривні щодо іноземних валют на 30.09.2022 року, тобто на день винесення вищевказаного судового рішення, становив 36,5686 гривня Україна за 1 долар США. Як було встановлено рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області \~відповідач мав повернути позивачу грошові кошти у гривні України у сумі, що еквівалентна 28 600 $ USA доларів США 00 центів в строк 30.12.2021 Відповідно до виписки з банківського рахунку позивача від 06.05.2022 року, відповідач повернув позивачу: 07.02.2022 року - 15 581,50 грн., що є еквівалентом 553,58 доларів США, згідно офіційного курсу 28,1468 гривень за 1 долар США з офіційного сайту НБУ щодо іноземних валют на 07.02.2022 року; 15.12.2021 року - 14 866,00 грн., що є еквівалентом 550,63 доларів США, згідно офіційного курсу 26,9985 гривень за 1 долар США з\~ офіційного сайту НБУ щодо іноземних валют на 15.12.2021 року. Таким чином на момент звернення позивача до суду у справі №475/416/22, і відповідача перед позивачем існувала заборгованість у розмірі еквівалентному 27 495,79 доларів США, з розрахунку 28 600 доларів США - 550,63 доларів США - 553,58 доларів США. Згідно даних з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за договором позики від 30.12.2020 р. у сумі 702 000 грн., що є еквівалентом 19 196,80 доларів США. Проте на момент винесення даного рішення згідно офіційного курсу НБУ становило 36,5686 грн. за 1 долар США на 30.09.2022 р. За таких обставин на 30.09.2022 року тобто на момент винесення судового рішення у справі №475/416/22 залишилися не стягнутими з відповідача на користь позивача за договором позики від 30.12.2020 р. №30/12-2020 грошові кошти у розмірі 303482.44 гривень, що згідно з офіційного курсу НБУ 36,5686 гривень за 1 долар США на 30.09.2022 року має бути еквівалентним 8298,99 доларів США з розрахунку 28 600 доларів США (загальна сума заборгованості) - 550,63 доларів США (сплачено відповідачем 15.12.2021 року) - 553,58 доларів США (сплачено відповідачем \~року) - 19196,80 доларів США (стягнуто рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 30.09.2022 року у справі №475/416/22) = 8298,99 доларів США. Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 303482.44 гривень, що є еквівалентом 8298,99 доларів США, що є різницею між сумою грошових коштів належних позивачу за договором позики від 30.12.2020 р. №30/12-2020 та сумою коштів добровільно повернутих відповідачем та стягнутих з відповідача на користь позивача рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від року у справі №475/416/22. Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, за період з 30.12.2021 року по 30.09.2022 року, що на 30.09.2022 року становить 618.65 доларів США, з розрахунку: (28 600 доларів США (загальна сума заборгованості) - 550,63 доларів США (сплачено відповідачем 15.12.2021 року) - 553,58 доларів США (сплачено відповідачем 07.02.2022 \~року)) х 3% / 12 (місяців у році) *9 (повних місяців з 30.12.2021 року по року) що є еквівалентом 22 623,16 гривень, згідно до даних з офіційного сайту НБУ курс офіційний курс гривні щодо іноземних валют на 30.09.2022 року. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , у судове засіданні не з`явилася, 04.05.2023 р. на адресу суду направила відзив на позовну заяву, в якому зазначила про розгляд справи без особистої її участі у судових засіданнях, за наявними у справі матеріалах та доказами. У відзиві направленого на адресу суду відповідач заперечує щодо заявлених до неї вимог та вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки відповідач не є банківською установою, а от же не могла залучати грошові кошти від фізичних осіб, у тому числі за договорами позики, які у такому випадку є нікчемними, тобто такими, що не створюють жодних зобов`язань для відповідача щодо повернення відповідачем отриманих за цими договорами грошових коштів. На думку відповідача, позивач передаючи відповідачу грошові кошти здійснювали інвестиції на свій страх та ризик, які, на жаль, виявилися не вдалими. Таким чином, оскільки діяльність відповідача, на яку було витрачені отримані від позивача грошові кошти виявилася збитковою, то позивач має розділити з відповідачем ризики та збитки, а саме: відповідач вкладаючи грошові кошти позивача, які він вимагає у своєї позовної заяві, втратив їх через свої невдалі інвестиції, що мало наслідком не отримання відповідачем очікуваного ним прибутку від інвестування цих грошових коштів позивача. Відповідач просить суд повністю відмовити у задоволені позовної заяви [PERSON] до [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) про стягнення на його користь з відповідача грошових коштів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Даний позов виник із приводу виникнення зобов`язань за договором позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 30.09.2022 року у справі №475/416/22 було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 30.12.2020 p., №30/12-2020 у сумі 702 000 (сімсот дві тисячі) гривень 00 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 5 763грн 27 коп. Вищевказаним судовим рішенням було встановлені нижче вказані факти та обставини: «30 грудня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 30/12-2020. Факт укладення договору позики та його умов підтверджується розпискою від 30.12.2020 p., яка була підписана відповідачем власноруч, копія якої долучена до матеріалів справи. Відповідно до умов Договору позикодавець (позивач) передає позичальнику (відповідач) у власність грошові кошти в сумі 813 670 (вісімсот тринадцять тисяч шістсот сімдесят) гривні 00 копійок, що за обумовленим сторонами курсом (1 долар США = 28,45 грн.), на день укладення цього Договору еквівалентно 28 600 $ США (двадцять вісім тисяч шістсот) доларів США 00 центів, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, що еквівалентна 28 600 $ USA (двадцять вісім тисяч шістсот) доларів США 00 центів в строк 30.12.2021 (тридцятого грудня дві тисячі двадцять другого року). За період дії вищезазначеного договору відповідачем було частково здійснена оплата заборгованості на суму 15 581,50 грн. та 14 866,00 грн., що підтверджується копією виписки по рахунку від 06.05.2022 року. Суд дійшов переконання, що відповідачем порушено зобов`язання перед позивачем за Договором позики, оскільки у встановлений строк відповідачем не повернуто коштів. За наведених обставин, так як умови договору позики щодо повернення позивачу грошових коштів відповідачем до теперішнього часу повністю не виконано, суд вважає обґрунтованими вимоги позову та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики від 30.12.2020 p., у сумі 702 000 грн.» Згідно ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вищезазначені обставини не мають доказуватись при розгляді вказаної справи. 6 листопада 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 301/2052/18, провадження № 61-7786св21 (ЄДРСРУ № 107533325) досліджував питання щодо грошового зобов`язання, визначеного в еквіваленті до іноземної валюти. Частиною першою\~статті 626 ЦК України\~передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання, що грошовою одиницею України є гривня (частина перша\~статті 99 Конституції України), але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга\~статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша\~статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша\~статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Згідно частини другої\~статі 524 ЦК України\~сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга\~статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша\~статті 1049 ЦК України; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)». Положеннями \~ст. 533 ЦК України\~якою встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином,\~ЦК України\~надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі. Таким чином, сума неповернутих коштів склала 702000 грн, яку суд стягнув за позовом позивача з [PERSON] згідно рішення Доманівського районного суду від 30.09.2022 року. Отже, відповідно до частини другої статті 533 ЦК України сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У цьому випадку позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2022 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 702000 грн є розміром заборгованості. Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, провадження № 14-79цс18. Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 30.12.2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] прийняла у власність грошові кошти в сумі 813670 грн , що за обумовленим сторонами курсом (1 долар США = 28,45грн.), на день укладення цього Договору еквівалентно 28 600 $ USA доларів США а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, що еквівалентна 28 600 $ USA доларів США 00 центів в строк 30.12.2021р. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики суму позики визначено в еквіваленті за обмінним курсом: 1,00 долар США дорівнює 28.45 грн на день передачі грошей. Крім того, відповідно до положень пункту 3.1 договору позики суму позики [PERSON] зобов`язувалась повернути [PERSON] частинами за встановленим графіком, платежами по 550 доларів США за курсом купівлі валюти на день платежу та зазначені дати платежу, останній з яких 30.12.2021 року. Правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року, згідно якої встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідач отримав від позивача у позику, \~кошти саме у національній валюті України - гривні оскільки у\~статті 1046 ЦК України\~закріплено, що за договором позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві\~таку ж суму грошових коштів (суму позики)\~або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Крім того, відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ураховуючи умови договору та положення\~статті 533 ЦК України, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог у частині обчислення заборгованості по курсу долара 36.5686 грн за 1 долар, оскільки предметом договору позики є 813670 грн, що еквівалентно 286000 доларів США, за встановленим сторонами обмінним курсом 1,00 долар США = 28.45 грн, і саме таку суму грошових коштів відповідач отримав від позивача, що визнається самим позивачем у позові. Тому посилання позивача на курс НБУ станом на 30.09.2022 року 36.5686 грн за 1,00 долар США є таким, що суперечить умовам укладеного сторонами договору позики Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування підстав позову (обставин) покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень, а їх недоведеність є підставою для відмови у позові. Позивач також просить стягнути проценти у розмірі 3 % від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Статтею 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пунктом 4.1 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі 3 % від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Як вбачається з договору позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики відповідно до графіку повернення грошових коштів до 30.12.2021року. З розрахунку вбачається, що відповідач частково здійснив сплату боргу на суму 15 581,50 грн. та 14 866,00 грн., що підтверджується копією виписки по рахунку від 06.05.2022 року. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, за період з 30.12.2021 року по 30.09.2022 року, що на 30.09.2022 року становить 618.65 доларів США, з розрахунку: (28 600 доларів США (загальна сума заборгованості) - 550,63 доларів США (сплачено відповідачем 15.12.2021 року) - 553,58 доларів США (сплачено відповідачем 07.02.2022 року) х 3% і 12(місяців у році) *9 (повних місяців з 30.12.2021 року по 30.09.2022 року) що є еквівалентом 22623,16 гривень, згідно до даних з офіційного сайту НБУ курс офіційний курс гривні щодо іноземних валют на 30.09.2022 року. \~\~\~Частиною першою\~ст.1050 ЦК України\~передбачено, що в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України у своїй правовій позиції, викладеній у постанові від 16.11.2016року у справі № 6-1286цс16 вказав, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті\~192, частина третя статті\~533 ЦК України,\~Декрет № 15-93). При цьому\~стаття 625 ЦК України\~унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті України\~гривні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-79цс-14 від 02.07.2014 року. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Такі висновки містяться, у постановах Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року № 373/2054/16 та від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити вимогу про стягнення неустойки, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки - 3 % річних . Період розрахунку: з\~30.01.2021\~року по\~30.12.2021\~року - 335 днів (702\~000,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 335 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 19\~329,04\~грн. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 326105.60 грн, судом стягнуто 19329.04 грн, тобто позовні вимоги задоволені на 5.93% , що є підставою для стягнення на користь позивача з відповідача 290.07 грн судового збору (4891.59 х 5.93 %: 100 =290.07).

Outcome: partial