Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

Позивач 18.11.2019 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 13.10.2016 року між сторонами було укладено договір позики в електронній формі, за умовами якого ТОВ «Веллфін» надало [PERSON] грошові кошти у сумі 2000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за її користування. Позивачем в порядку, встановленому п. 1.4 Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 2 000 грн 00 коп. , що підтверджується повідомленням від 29.10.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕР», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП -180516-3 від 18.05.2016 року. Взяті на себе зобов`язання за договором відносно своєчасного повернення коштів та сплати нарахованих за їхнє користування відсотків у встановлені договором терміни [PERSON] не виконав, у зв`язку з чим у нього склалась заборгованість за кредитом, яка станом на 12.11.2019 року становить 85 017 грн. 00 коп., з яких 2 000 грн.00 коп.- основний борг, 39 617 грн.00 коп. - заборгованість за відсотками, 43 400 грн. 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Враховуючи те, що відповідач протиправно, всупереч умов надання коштів, не повертає позивачу позику та відсотки за її користування, представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором та судові витрати. Справу просить розглядати в порядк спрощеного позовного провадження, проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с.1-4). Ухвалою про відкриття провадження від 02.01.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Заочним рішенням від 18.02.2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором задоволено, стягнуто з відповідача заборгованість у розмірі 85017,00 грн. та судові витрати по справі (а.с.41-43). Ухвалою суду від 20.06.2022 року заочне рішення від 18.02.2020 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу роз`яснено її право на подачу відзиву на позовну заяву згідно вимог ст. 278 ЦПК України. 29.06.2022 року на адресу суду від [PERSON] представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», згідно якого просить у задоволенні позову відмовити, через відсутність належних та допустимих доказів, укладання договору позики №81012 від 13.10.2016 року між заяву Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та [PERSON] , а тому підстави для стягнення заборгованості відсутні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.10.2016 року між сторонами було укладено договір позики №81012 в електронній формі, за умовами якого ТОВ «Веллфін» надало [PERSON] грошові кошти у сумі 2000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за її користування (а.с.21-25). Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства. Так, відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Розділу 4 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті Товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті Товариства, шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Згідно п.5.1. Розділу 5 вказаних Правил, рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається Товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником. У відповідності до пункту 6.3. цих Правил, у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заяві. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики. Як слідує з матеріалів справи, між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] був укладений Договір позики № 81012 від 13.10.2016 року (а.с.21-25), шляхом підписання цього Договору позичальником [PERSON] електронним цифровим підписом (а.с.17-20). Згідно цього Договору, відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн., шляхом переведення на картковий рахунок відповідача суми позики. Згідно довідки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 29.10.2019 року за № 4895-ВП, здійснено успішний переказ коштів на картку клієнта, відповідно до договору про організацію переказу грошових коштів ВП-180516-3 від 18.05.2016 року (а.с.27-30), а саме: 13.10.2016 року на суму 2000 грн. 00 коп. (а.с.27). Отже, відповідно до умов Розділу 4 Правил відповідач [PERSON] акцептував оферту, здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН», із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому відповідачу було перераховано грошові кошти. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача, щодо стягнення заборгованості за основним боргом у розмірі 2000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачем позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами та заборгованості за простроченими відсотками, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частини перша статті 527 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до умов Договору позики №81012 від 13.10.2016 року, Банк надав відповідачу грошові кошти у сумі 2000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, за користування позикою зазначені у п.1.5. цього договору. Пунктами 1.2.-1.4. цього Договору передбачено, що строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позика надається строком на 30 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем. Відповідно до п.1.5. та п.1.6. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8 (один цілий вісім десятих) процента від суми позики, але не менше ніж 20 гривень 00 копійок за перший день користування позикою; 1,8 (один цілий вісім десятих) процента від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п.1.2 цього договору; 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. У разі повернення суми позики та сплаті процентів за користування позикою протягом 3 днів після закінчення строку визначеного п. 1.2 цього договору позики, нарахування процентів у розмірі 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно не проводиться, в іншому випадку, проценти нараховуються відповідно до умов п. 1.5 цього договору. Згідно вимог п. 3.1. Договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 91 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за період з 13.10.2016 року по 12.11.2016 року (останній день повернення позики), що становить (36 грн. (1,8 % від суми позики починаючи з другого дня по двадцятий день користування позикою) х 29 = 1044 грн. + 36 (перший день користування позикою) = 1080 грн. Позовні ж вимоги про стягнення процентів після 12.11.2016 року не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 69,59 грн. сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 3080/85017,00 х 1921,00 = 69,59 грн.

Outcome: partial