Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Представник позивача в жовтні 2022 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 30\~000 доларів США, два відсотки річних в сумі 373,2 доларів США, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20\~000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 12\~405 грн. Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що між сторонами був укладений договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв грошову позику в розмірі 30\~000 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позичені гроші до 01.10.2021 року, відповідно до додаткової угоди від 02.06.2021 року. Також, договором позики було обумовлено, що у випадку несвоєчасного повернення коштів додатково сплатити 0,1% суми позики за кожен день прострочення. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, борг не повернув у встановлений строк в зв`язку з чим позивач була змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 01.03.2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, щодо винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно. Про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору відповідач не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин відсутності відповідача суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~Відповідно до\~статті 202 ЦК України\~- правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~Згідно ч. 2\~ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~\~Статтею 1047ЦК України\~передбачена письмова форма укладення договору позики. \~\~Судом встановлено, що 02.03.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, про що складено договір позики за умовами якого повернення всієї суми боргу повинно бути здійснено до 02.06.2021 року. Відповідно до додаткової угоди від 02.06.2021 року [PERSON] та [PERSON] погоджено, що строк повернення коштів становитиме 01.10.2021 року. Відповідно до п.п. 4.2., 4.3. договору позики у разі порушення позичальником строку повернення позики, він зобов`язаний сплатити суму позики з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми позики. За несвоєчасне повернення суми позики, передбаченої цим договором, позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 0,1% суми позики за кожен день прострочки. У постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63 цс письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього\~Кодексу. \~Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документа є належним та допустимим доказом як факту отримання [PERSON] від [PERSON] позики та його волевиявлення у визначений строк повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання у повному обсязі. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Вказане узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. На час розгляду справи відповідачем до суду не надано доказів часткового або повного виконання зобов`язання з повернення коштів за договором позики. Отже, враховуючи вищезазначені обставини та норми діючого законодавства, а також те, що сторони в договорі позики передбачили еквівалент суми позики в іноземній валюті, що не заборонено чинним законодавством, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми позики у розмірі 30 000 доларів США є обґрунтованими та такими , що підлягають задоволенню. За змістом\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц. Таким чином, починаючи з 02.03.2022 року відповідач повинен сплатити позивачу суму боргу за договором позики у розмірі 34771 доларів США. Відтак, з урахування викладеного вище, позов підлягає до задоволення і на користь позивача необхідно стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у загальному в розмірі 34771 доларів США з яких 3% річних за користування коштами у розмірі 361 долар США, пеня за несвоєчасне повернення суми позики у розмірі 4410 доларів США. Відповідно до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 12 715 грн. як відшкодування понесених позивачем судових витрат при зверненні з позовом до суду. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин третьої, четвертої\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови\~ у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно ч.8\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано договір про надання правової (правничої) допомоги №1-10 від 10.11.2022 року, додаткова угода №1 від 10.11.2022 року, квитанція до прибуткового касового ордера №1-10 від 10.11.2022 року де зазначено про те, що прийнято від [PERSON] на підставі договору №1-10 від 10.11.2022 року та п.2 додаткової угоди №1 - 20\~000 грн. Повноваження адвоката підтверджені ордером серії ВН № 1227697 від 21.02.2023 року. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У додаткових постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) та від 31 серпня 2023 року у справі №824/20/23 (провадження № 61-6611ав23) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Дослідивши надані\~докази,\~суд приходить\~до висновку\~про доведеність\~витрат на\~правничу допомогу\~в сумі\~10\~000 грн., як такої, що є пов`язаною з даною справою, вважає їх співмірною зі складністю та об`ємом виконаної роботи, такою, що підтверджена належними та допустимими доказами розрахунку таких витрат. В зв`язку із зазначеним понесені витрати підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial