Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Позов обґрунтувала тим, що від спільного шлюбу позивача та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] . 22 серпня 2022 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання нашого неповнолітнього сина [PERSON] з позивачем. Враховуючи стан здоров`я їхнього сина [PERSON] , вважає, що відповідач за своїм станом здоров`я, фізичними здібностями, відсутністю інших утриманців спроможний платити аліменти розміром не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. А тому, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по аліментах у сумі 13011,96 гривень, а також аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 1 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 25.05.2023 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, яка повернулася на адресу суду, проте згідно ч.7, 8 ст.128 ЦПК України останній вважається належним чином повідомлений про розгляд справи. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 22 серпня 2022 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання нашого неповнолітнього сина [PERSON] з позивачем (а.с.27-30). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.14). Після розірвання шлюбу син залишилася проживати разом з матір`ю - позивачем у справі. Згідно з вимогами ст.51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Письмової домовленості про матеріальне забезпечення сина, надання відповідної допомоги (стосовно порядку сплати, розміру такої допомоги) між сторонами не досягнуто. У відповідності з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено з матеріалів справи відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Домовленості з позивачкою стосовно утримання сина на даний час не досягнуто. За таких обставин, враховуючи стан здоров`я та матеріальний стан неповнолітньої дитини, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий розмір, за встановлених обставин на переконання суду буде відповідати критеріям необхідного забезпечення потреб дитини та матеріальної спроможності платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивач звернулася до суду з вказаним позовом 23 травня 2023 року, то саме з цього часу слід визначити дату, з якої присуджуються аліменти. Стосовно вимог позову про стягнення аліментів за минулий час, а саме з серпня 2022 року по квітень 2023 року у розмірі 13 011,96 гривень, суд зазначає наступне. Згідно частини 2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно положень частин 1, 5 так 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи ; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже у таку випадку позивач зобов`язаний довести перед судом вжиття ним заходів щодо отриманні від відповідача аліментів та ухилення останнього від їх сплати. Звертаючись до суду з такими вимогами позивач зазначила, що з серпня 2022 вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням почати сплачувати аліменти, а відповідач усно обіцяв допомагати. Належним чином відповідач таку домовленість не виконував у зв`язку зі чим виникла відповідна заборгованість. Однак, позивачем не доведено належними доказами ті обставини, що з серпня 2022 між нею та відповідачем була досягнута домовленість про сплату аліментів на утримання сина і в якому розмірі, письмової домовленості про сплату аліментів позивачем не представлено. Представлені позивачкою скріншоти її переписки з відповідачем у месенджері Viber не є доказом домовленості між сторонами про сплату аліментів. Отже представленими матеріалами фактично спростовується посилання позивача на ухилення відповідача сплати коштів на утримання сина, а отже підстав, передбачених ч.2 ст.191 СК України, про стягнення з нього аліментів за минулий період не має. Факт неотримання позивачем у певному розмірі аліментів у даному випадку свідчить лише про існування спору між сторонами стосовно розміру аліментів, які належить сплачувати відповідачу на утримання дитини. За таких обставин у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Також суд приходить до висновку, що згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 1073,60 грн. судового збору. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183 СК України,

Outcome: partial