Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

29 червня 2023 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області та [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Позивачі просять визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будинками і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будинками і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Також просили визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будинками і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Мотивуючи позовні вимоги позивачі вказали, що вони проживають в житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок з господарськими спорудами побудовано в 1968 році. В будинку постійно проживали позивачі та мати позивача [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] . Документи, які підтверджують право власності на вказаний житловий будинок відсутні. Документи на земельну ділянку орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] відсутні. Земельна ділянка не приватизована. Виконавчим комітетом Савинцівської сільської Ради народних депутатів 26.03.1997 року було прийнято рішення щодо оформлення права власності на житлові будинки в селі Зелений Кут Миргородського району Полтавської області згідно записів у погосподарській книзі №19 за 1991-1995 роки, де вказано, що домогосподарство за адресою: [ADDRESS] належало до суспільної групи «колгоспний двір». Один з співвласників - [PERSON] померла [INFO] . За життя вона склала заповіти, відповідно до яких все своє майно заповідала сину - [PERSON] , а земельну ділянку площею 3,63 га - онуку [PERSON] . Спадкоємці своєчасно подали заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. Згідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 02.06.2023 року № 795-Т, загальна вартість житлового будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] складає 161175 гривень. По даний час право власності на зазначений будинок також не реєструвалося, про що свідчить інформація, одержана з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. В зв`язку з вищевикладеним, позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ухвали судді від 07 липня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 16 серпня 2023 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачі не з`явилися. Надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю (а.с. 85). Представник відповідача Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, в поданій заяві просив проводити розгляд справи без участі представника (а.с. 88). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав повністю (а.с.90). В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після, припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. З викладеного вище слідує, що майно колгоспного двору на праві спільної сумісної власності, частки якого є рівними, належало: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 19). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син - [PERSON] (а.с. 58). Після звернення до нотаріальних контор з вимогою видати свідоцтво про спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , позивач отримала відмову у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності на це майно (а.с. 24). Згідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 02.06.2023 року № 795-Т, загальна вартість житлового будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] складає 161175 гривень (а.с.13). Виконавчим комітетом Савинцівської сільської Ради народних депутатів 26.03.1997 року було прийнято рішення щодо оформлення права власності на житлові будинки в селі Зелений Кут Миргородського району Полтавської області згідно записів у погосподарській книзі № 19 за 1991-1995 роки, де вказано, що домогосподарство за адресою: [ADDRESS] належало до суспільної групи «колгоспний двір» (а.с.15). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 № 7, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Оскільки будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , збудовано до 1992 року, тому вони не є самочинним будівництвом. Так як право позивачів на оформлення їхніх спадкових прав на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами після померлої матері порушено, то воно підлягає судовому захисту. Позовні вимоги позивачів ґрунтуються на вимогах закону, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved