Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 23.08.2022 позивач звернувся з позовом і просить стягнути з відповідачки [PERSON] 677 000 грн. та витрати у сумі 21 270 грн.. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 03.09.2021 по 20.06.2022 перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Познайомилися восени 2019 року та стали підтримувати особисті стосунки. У березні 2021 року остання повідомила,щ що має у власності квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 50,4 кв.м.. Квартира була без ремонту. За домовленістю з відповідачко він витратив кошти на придбання матеріалів для ремонту квартири, оплатив його та придбав вбудовані меблі, а та мала зареєструвати його у квартирі й зареєструвати за ним право власності на частину квартири. Загальна сума витрат становила у сумі 26\~000 доларів США, яку йому дав його батько. Вони деякий час прожили сім`єю у зазначеній квартирі але невдовзі шлюб розірвали. Відповідачка своїх обов`язків не виконала. Згідно висновку експерта вартість поліпшення квартири становить на суму 677 000 грн.. Позивач вважає, що відповідачка має сплатити йому зазначену суму поліпшення квартири. Таку позицію позивач мотивував рядом положень ЦК України. Так вважав, що на правовідносини відповідачкою розповсюджуються положення щодо невиконання умов договору та зобов`язання (ст.ст. 6, 627, 526 ЦК України), а у нього є право на отримання компенсації поліпшень згідно ст. 390 ЦК України. 09.09.2022 відповідачка надала відзив у якому повністю заперечувала проти позову. Зокрема заперечення мотивувала тим, що позивач не надав доказів у обґрунтування заявленого позову. Вона не укладала з відповідачем ніяких договорів, щодо квартири. Позивач не передавав коштів у сумі 26\~000 доларів США. Він також не є добросовісним набувачем квартири. Експертиза проведена з порушеннями, оскільки квартиру експерт не оглядав. Також вважала, що вимоги позивача не гуртуються на нормі права, він не набував прав на її квартиру а тому немає підстав застосовувати положення ст. 390 ЦК України. Поряд з цим у відзиві не був наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. 19.09.2022 представник відповідача надав доповнення до відзиву у якому виклав наступні заперечення проти позову. Зокрема заперечував проти висновку експерта з тих мотивів, що він зроблений на замовлення представника позивача, але який діяв як представник [PERSON] , а не позивача по справі. Також зазначив, що відповідачка мала самостійні доходи для ремонту власної квартири. Представник вперше зазначив орієнтовну суму витрат на правову допомогу в сумі 30\~000 грн.. Проте сам розрахунок не наведений. Позивач надав відповідь на відзив, який за змістом є тотожнім з заявленим позовом. Окремо позивач доповнив, що його батько у 2015-2018 роках мав доходи від роботи у Польщі та заробив більше 29\~000 доларів США. Докази відповідачки про доходи за 2020-2021 роки не підтверджені належними доказами, надані декларації не мають відомостей про реєстрацію тощо. 18.10.2022 представником подані заперечення, які за змістом тотожні попереднім відзиву, доповнення до відзиву. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги. Представник відповідачки підтримав заперечення. Процесуальні дії у справі 29.08.2022 ухвалою суду прийнято позовну заяву, відкрито провадження і призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. 24.08.2022 ухвалою суду задоволено частково заяву позивача та забезпечено позов шляхом заборони відповідачці розпоряджатися зазначеною квартирою до ухвалення рішення по справі. 26.09.2022 ухвалою суду відмовлено у скасуванні заходів забезпечення позову у справі. 19.10.2022 ухвалою суду зобов`язано Головне Управлення ДПС у Сумській області у строк до 03.11.2022 надати суду відомості про суму доходів отриманих [PERSON] у період 2020-2021 роки. Ухвала суду виконана. 07.11.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду та зобов`язано приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Ногорну Наталію Василівну надати районному суду копії документів на підставі яких видана інформаційна довідка 301380746. Ухвала суду виконана. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Сторони з 2019 року підтримували особисті стосунки, а 03.09.2021 по 20.06.2022 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням суду у справі №592/1137/22 від 18.05.2022. За час розгляду справи відповідачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] про, що надана копія паспорту. Відповідачці на праві власності належить квартира за адресою [ADDRESS] , загальною площею 50,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1138944559101, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно. У період 2020-2021 років, тобто до реєстрації шлюбу між сторонами, зазначена квартира була відремонтована до стану у якому можливо проживати, що визнавали сторони, підтверджується фотознімками. Судом також досліджені наступні докази. Висновок експерта №131 від 13.06.2022 з якого вбачається, що ринкова вартість в наслідок виконаних ремонтно-будівельних робіт (поліпшень) збільшилася з 952\~000 грн до 1\~629\~000 грн. тобто на 677\~000 грн. Ринкова вартість невід`ємних поліпшень квартири становить 677\~000 грн. У експертизі експерт посилається на нормативні акти для проведення експертизи, зокрема на Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений\~постановою Кабінету міністрів України від 10.09.2003 № 1440, тощо. Також з висновку вбачається, що для його складання використаний лише технічний паспорт, а сама квартира не оглядалася. Верховний Суд у своїй постанові від 10.08.2021 у справі 461/4240/17 виклав правову позицію щодо проведення оцінки майна. Зокрема зазначив, що підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Відхилення від цього є наслідком визнання оцінки майна недійсною. При цьому суд звертав увагу на зазначений Національний стандарт № 1, який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Згідно з положеннями пункту 50 цього стандарту проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки. Відтак на підставі ч. 1 ст. 78 ЦПК України наданий висновок експерта суд визнає недопустимим, оскільки він складений з порушенням порядку встановленого законом. У обґрунтування своїх позицій сторони просили допитати свідків, які надали покази наступного змісту. Свідок [PERSON] пояснив, що з дитинства знає позивача та товаришує з ним, а відповідачку - як сусідку по будинку. Між сторонами були особисті стосунки, кохання і вони вирішили укласти шлюб. У відповідачки була квартира, яка потребувала ремонту. У присутності свідка в одній з розмов сторони домовилися, що витрати по ремонту понесе позивач. Відповідачка обіцяла зареєструвати позивача у квартирі. Потім останній став займатися ремонтом, іноді радився з ним. Ремонт робився за кошти позивача, які він зберіг від заробітків за кордоном або заробляв на роботі, частину коштів йому надали його батьки. Дідусь відповідачки узяв на себе організацію ремонту, придбання за кошти позивача необхідних матеріалів й оплату роботи. Він (свідок) разом з позивачем декілька разів їздив придбавати будівельні суміші, шпалери, якісь меблі. Ремонт закінчили вони до весілля. Орієнтовно у квітні 2022 року позивач запросив його до себе додому. Коли вони були у квартирі в вечері забіг дідусь відповідачки та став їх виганяти, виказувати своє невдоволення перебуванню їх у квартирі. Після цього між сторонами відбулася бесіда, відповідачка висловила пропозицію розлучитися, при цьому пообіцяла повернути кошти за ремонт. Свідок [PERSON] пояснила, що позивача знає з 2016 року, а відповідачку з 2019 року коли ті стали зустрічатися. Вони робили ремонт у квартирі відповідачки. Діду передавали кошти за ремонт квартири. Квартира з однокімнатної квартири була перероблена на двокімнатну. Зі слів позивача ремонт здійснювався за його кошт, які він заощадив з власних заробітків за кордоном. У листопаді 2021 року й у квітні 2022 року була у гостях у квартирі сторін коли вони жили разом по [ADDRESS] . Перед весіллям, в серпні 2021 року в одній з розмов відповідачка пообіцяла прописати позивача у квартирі, оскільки той зробить ремонт. Орієнтовно у квітні 2022 року подружжя сварилося. Відповідачка зазначила, що якщо вони розлучаться то її батьки усе відшкодують за квартиру. Між сторонами були сварки через різні погляди на дітей, відповідачка їх хотіла, а позивач не торопився. Свідок [PERSON] пояснив, що є дідусем відповідачки. Підтвердив, що позивач та його онука зустрічалася, а потім одружилися. За кошти виручені від продажу квартири його дочки по [ADDRESS] онучці була куплена квартира без ремонту. З березня 2021 року ремонт квартири став робитися на вимогу дочки та за їх кошти. Він повністю контролював ремонт, закупляв будівельні матеріали та розраховувався за них й роботи, за транспортування. Усі витрати записувалися у зошиті, який він передав позивачу, щоб знали скільки витрачено на ремонт тощо. Були знесені існуючі перегородки, влаштовані нові та здійснено оздоблення усієї квартири. З однокімнатної квартири зроблено двокімнатну квартиру. Всього витрачено коштів приблизно 300 000 грн. Ремонт закінчили у липні, до весілля. Сторони прожили разом приблизно 6 місяців. Потім позивач зі своїми знайомими вивіз речі з квартири. За ремонт квартири онука подарувала йому стіл й чотири стули. У квітні 2022 року комендантська година була з 19-00 год., під`їзд був під охороною, а він мав зачинити вхідні двері. На початку 19-00 год. дізнався, що у квартирі онуки були гості. Вони, замість того, щоб захищати Україну «гуляли». Це йому не подобалося і він висловив їм вимогу покинути квартиру. Одного разу позивач, його матір та ще кілька осіб зайшли до квартири онуки та забрали усі речі, ліжко, диван, побутову техніку. Залишилися меблі у кухні, ванній кімнаті та вбудовані шафи. Вбудована кухня була замовлена свідком та договір був на його ім`я. Втім потім дізнався, що договір був перероблений на ім`я [PERSON] . Свідок [PERSON] , мати позивача, пояснила, що в лютому 2021 року син запропонував зустрітися з батьками дівчини щоб визначитися де буде жити їх сім`я. На зустрічі були вони з чоловіком і сином, а відповідачка з бабусею й дідусем. Домовилися що вони відремонтують квартиру. Дідусь вихвалявся тим, що працював на будівництві і може усе забезпечити. Всього на ремонт квартири витратили близько 700 тис. грн.. Ця сума складалася з їх з чоловіком заощаджень і коштів сина. Кошти віддавала позивачу, а той вже діду або необхідне купував особисто. Ремонт закінчили до весілля. Дідусь повністю прозвітував за кошти. Позивач виписався з її квартири й мав бути прописаний у квартири відповідачки. Згодом з`ясувала у сина чи він прописався, на це він повідомив, що ні. З цього приводу зателефонувала дідусю і спробувала з`ясувати причини чому його не прописують. Втім дідусь сказав, що відносини між онукою й її чоловіком зіпсувалися та прописувати не будуть. Сторони вирішили розірвати шлюб. Вони усі зустрілися у квартирі відповідачки, стали вирішувати, що робити з коштами витраченими на ремонт. Батько відповідачки обіцяв усі кошти витрачені на ремонт повернути. Вона (свідок) особисто сплатила кошти за ролети, дзеркало тощо. Пригадала, що було таке, що чоловік оплачував роботи. Усі меблі та побутова техніка повністю була оплачена стороною позивача. Діду відповідачки купили і подарували плетені меблі. Свідок [PERSON] , пояснив, що його син [PERSON] вирішив одружитися з [PERSON] . Стало питання де вони будуть жити. У [PERSON] була квартира по [ADDRESS] , але у стані непридатному для проживання. Він з дружиною і дітьми (сторонами по справі) та батьками майбутньої дружини зібралися і вирішили за спільні кошти відремонтувати квартиру для створення належних умов для проживання дітей. Натомість після весілля сина [PERSON] мала прописати сина у квартирі. Давали кошти на ремонт, придбання будівельних матеріалів, плитки тощо. Іноді особисто допомагав купляти будівельні матеріали. Давав сину кошти на придбання матеріалів. Усі витрати записувалися [PERSON] . Всього було надано більше 20 тис. доларів США. Ремонт був завершений до весілля. Однак після одруження [PERSON] не зареєструвала сина у квартирі. Потім у них життя не склалося і вони розійшлися. Батько [PERSON] обіцяв повернути приблизно 25-26 тис доларів США, а до коли не казав. Наведені покази свідків у своїй сукупності не є достатніми доказами, на підставі яких можливо було встановити факт того, що ремонт у квартирі позивачки зроблений виключно за кошт позивача, суми витрачених коштів, обов`язків відповідачки тощо. Таким чином позивач на порушення ст.ст. 79-81 ЦПК України не надав належних, допустимих, достатніх й переконливих доказів у обґрунтування заявленого позову. Згідно з ч, 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Статтею 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, зокрема, змагальність та диспозитивність. Частина п`ята статті 12 ЦПК України передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відтак суд розглядає справу саме у межах заявлених вимог та заявлених позивачем підстав і заперечень відповідачки. Звергаючись з позовом позивач обґрунтував свої вимоги положеннями ст.ст. 6, 205, 526, 627 ЦК України. Зокрема згідно положень ст.205 ЦК України договори правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Проте такі посилання є занадто широкими та неконкретними для встановлення існування між сторонами певних взаємних прав та обов`язків. Наведені позивачем положення ЦК України дійсно передбачають засади регулювання цивільних правовідносин. Передбачено укладання договорів не заборонених законом тощо. Поряд з цим закон передбачає, що правочини, договори та зобов`язання між учасниками правовідносин мають відповідати його положенням, мати істотні умови, ціну, строк виконання тощо. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини(ст. 11). Законодавець передбачив форму правочинів усну, письмову й нотаріально посвідчену, а відповідно наслідки недотримання форми правочинів. За тих обставин про які зазначає позивач правочин між сторонами мав би укладатися у письмовій формі. У договорі слід було визначити обов`язки кожної сторони, строк їх виконання тощо. Проте між сторонами такого не укладалося. Недотримання таких положень може тягнути наслідки недійсності або нікчемності правочину (ст. 215 ЦК) Зі змісту позовної заяви, досліджених доказів неможливо встановити права та обов`язки сторін. Яку саме суму витрат поніс позивач та які дії мала вчинити відповідачка у зв`язку з цим тощо. З огляду на наведене позивачем на порушення ст.ст. 79-81 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів у обґрунтування позову з цих підстав. Відтак немає підстав для задоволення заявленого позову з таких підстав. Позивач також обґрунтовував своє право на стягнення коштів з відповідачки положеннями ч. 4 с. 390 ЦПК України. Згідно з положеннями зазначеної норми добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України добросовісним набувачем є особа яка за відповідним договором придбала (набула) майно від особи, яка не мала права його відчужувати. Досліджені докази та встановлені обставини не надають підстав вважати, що позивач набув прав як добросовісний набувач на зазначену квартиру. Таким чином немає підстав застосовувати наведені положення закону до спірних правовідносин, а відтак немає підстав для задоволення заявленого позову з таких підстав. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19 та інші). Наведені висновки суду не спростовуються іншими доводами сторін та не впливають на результати судового розгляду. Ураховуючи наведене у сукупності у задоволенні позову необхідно відмовити. Розподіл судових витрат Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України при ухваленні рішення суд має розподілити судові витрати. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то підстав для стягнення витрат на користь позивача відсутні. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові витрати покладаються на позивача. У судових дебатах представник відповідача просив стягнути з позивача 45\~000 грн. витрат на правову допомогу. Під час дебатів представник позивача заперечував, оскільки їм стороною відповідача не надавалися документи на підтвердження витрат, їх розрахунку тощо, через що вони позбавлені можливості заперечувати при ти них, клопотати про їх зменшення тощо. З матеріалів справи також вбачається, що у відзиві відповідачем не був наведений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~134\~ЦПК України\~разом з\~першою заявою\~по суті\~спору кожна\~сторона подає\~до суду\~попередній (орієнтовний)\~розрахунок суми\~судових витрат,\~які вона\~понесла і\~які очікує\~понести в\~зв`язку із\~розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.2 цієї статті). Велика палата Верховного Суду у постанові від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18 сформувала позицію, що наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору. Як зазначено вище, у відзиві, тобто першій заяві по суті спору, відповідач не зазначив та не подав до неї попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. Окрім у постанові (додатковій) ВС від 21.08.2019 у справі № 922/2821/18, є правова позиція про те, що неповідомлення учасником справи іншого учасника справи про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а також ненаправлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог позбавляє іншого учасника справи можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат, що стало однією з підстав для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. Зазначена позиція зазначена, щодо положень ст. 5, 6\~статті 126 ГПК. Натомість такі положення є тотожними з положеннями ч.ч. 3 , 5, 6 ст. 137 ЦПК України. У зв`язку з цим таку правову позицію можна застосувати у цій справі. У цій справі так само представник відповідача надав докази на підтвердження витрат на правничу допомогу лише у своїй промові по справі у день ухвалення рішення. Поряд з цим до цього відповідач та його представник на порушення ч.1 ст. 134, ч.ч.\~3\~,\~5,\~6\~ст.\~137\~ЦПК України не зазначили та не подали детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та не надали їх іншій стороні, щоб та могла скористатися правом клопотати про зменшення витрат тощо. Ураховуючи наведене суд вважає за можливе відмовити відповідачу у відшкодуванні витрат на правничу допомогу. Щодо заходів забезпечення позову Судом вирішено відмовити позивачу у задоволенні позову. Відтак вже відсутні підстави для забезпечення позову, а тому на підставі ст. 158 ЦПК України слід їх скасувати.

Outcome: dismissed