Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що з 2006 року позивач разом із своєю сім`єю (чоловіком, сестрою та дочкою) по даний час фактично проживає в домоволодінні, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться на території Новокочубеївського старостинського округу Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області, за адресою: [ADDRESS] , але на час заволодіння ним вона не знала про неправомірність заволодіння майном, так як на той час попередні володільці (сім`я [PERSON] ) виїхали з нього, а знайомі сім`ї позивача, що проживали в цьому селі повідомили їм, що будинок пустував. Згідно письмового повідомлення Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області дане домоволодіння в статусі «колгоспного двору» не перебувало, і в комунальній власності Скороходівської селищної ради не перебуває. Відомості про попереднього власника цього будинку позивачу не відомо. [PERSON] було виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки «для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд» із земель запасу не наданих у власність та користування, яка знаходиться на території Скороходівської селищної ради в межах [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1200441722022, реєстрація даної земельної ділянки здійснена за кадастровим номером 5325480703:03:001:0183. Проте, на сьогодні в силу мораторію, встановленого п. 5 Перехідних положень Земельного кодексу України, тимчасово заборонено передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність. Тому даний проект до селищної ради для затвердження та подальшої передачі земельної ділянки у приватну власність позивачем не подавався, але положення цього пункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), тобто якщо зазначене домоволодіння було б у власності позивача в такому разі існувала правова підстава для передачі цієї земельної ділянки їй у власність. Враховуючи, що вищевказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, що перебуває в комунальній власності територіальної громади, позивач звернулася до Скороходівської селищної ради для вирішення питання щодо визнання за нею майнових прав саме на це нерухоме майно житловий будинок, господарські будівлі і споруди, по [ADDRESS] , щоб також реалізувати своє право на приватизацію даної земельної ділянки. Скороходівська селищна рада повідомила, що дане питання не підлягає розгляду органом місцевого самоврядування, так як дане домоволодіння не являється комунальною власністю селищної ради та не перебуває на балансі виконавчого комітету Скороходівської селищної ради, а тому позивач просить визнати за ним право власності на вище вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами. 26 червня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, до суду надійшла заява представника позивача в якій він просить підготовче судове засідання проводити за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без участі його представника. Проти задоволення позову не заперечує, вказує, що права Скороходівської територіальної громади не порушуються. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно довідки виконавчого комітету Скороходівської селищної ради № 02-18/02/92 від 21.12.2022 року, відповідно до книг погосподарського обліку (за період з 01.01.2006 року по теперішній час) за адресою [ADDRESS] , проживає [PERSON] та її родина, житловий будинок [ADDRESS] в статусі «колгоспного двору» не перебував (а.с.7-9). Відповідно до довідки приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 25.01.2023 року № 624, згідно матеріалів Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] , не проводилася (а.с.10). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості у Реєстрі прав власності на спірне нерухоме майно відсутні, а саме житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11) . Технічний паспорт на вказаний будинок виготовлено на замовлення позивача 17 січня 2023 року, згідно якого по [ADDRESS] знаходиться будинок садибного типу літ. «А-1» 1952 року побудови загальною площею 59,3 кв.м., житловою площею 32,4 кв.м. (а.с.12-16). Згідно Витягу з Рішення Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області № 1877 від 17.11.2021 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд із земель запасу не наданих у власність та користування, яка знаходиться на території Скороходівської селищної ради в межах [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,25 га (а.с.22). Згідно листа виконавчого комітету Скороходівської селищної ради № 02.1-28/1426 від 10.05.2023 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований по [ADDRESS] комунальною власністю не являється та на балансі виконавчого комітету Скороходівської селищної ради не перебуває (а.с.28). Крім того, позивачем надано копію розрахункової книжки за спожиту електричну енергію виданої Чутівською філією «Полтаваобленерго» 30.09.2008 року та 17.05.2022 року, а також копії квитанцій про сплату за користування електричною енергією (а.с.29-30). Позивачем також надано копію розрахункової книжки за користування природним газом виданої ТОВ «Полтавагаз Збут» та копії квитанцій про сплату за споживання природного газу (а.с.31-32). Таким чином, судом встановлено, що позивач проживає в спірному будинку з 2006 року відкрито, безперервно володіє та користується ним, сплачує комунальні послуги, тобто є споживачем електричної енергії та природного газу, що підтверджується копіями розрахункових книжок за спожиту електричною енергією та за користування природним газом. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України\~про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалось за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п.1ч.1 ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно зокрема є право володіння. Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом (ч.1 ст.398 ЦК України). Згідно з п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення\~статті 344ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Відповідно до п. 14 вказаної Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. За ч. 1 ст. 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно (саме право власності та інші речові права підлягають державній реєстрації) у цьому випадку не є підставою виникнення права власності, оскільки воно виникає на підставі набувальної давності. Реєстрація визначає лише момент виникнення права власності, але не є підставою для його набуття. Це означає, що право власності виникає на підставі набувальної давності і, водночас, закріплюється за новим власником у момент його державної реєстрації. На підставі досліджених письмових доказів, суд вважає, що позивач добросовісно заволоділа житловим будинком, що розташований по [ADDRESS] , та протягом 17 років відкрито користується ним, а отже згідно ст. 344 ЦК України\~набула право власності на це майно за набувальною давністю, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved