Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову вказує, що 07 липня 2017 року вона уклала шлюб з відповідачем. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевского районного суду м. Харкова від 08 вересня 2021 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу їх син залишився жити з позивачем. Рішенням Орджонікідзевского районного суду м. Харкова від 22 травня 2019 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, відповідач за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова № 642/3753/16-ц сплачує аліменти на утримання ще однієї дитини - [PERSON] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку. Вказує, що їх син [PERSON] живе з нею, вона відводить дитину до дитсадочка та забирає, гуляє з дитиною, відповідально ставиться до її здоров`я, піклується про неї. Відповідач на час подання позову був зареєстрований на тимчасово окупованій території України, а в Харкові жив в орендованому житлі. Між нею та батьком дитини склалися вкрай неприязні стосунки через те, що відповідач без дозволу та згоди позивача забирає дитину з дитячого садка, залишає дитину в себе на декілька днів, б`є позивачку та не пускає її до себе додому, вимагаючи віддати йому дитину негайно. На всі вмовляння та прохання позивачки про те, що всі свої дії щодо дитини відповідач мусить заздалегідь узгоджувати з нею, враховуючи при цьому інтереси самої дитини, не тільки не реагує, а відповідає нецензурною лайкою та бійкою в присутності дитини. Позивачка також зазначає, що через таку поведінку відповідача вона двічі зверталася з письмовими заявами до органів поліції, але відповідач продовжує поводити себе агресивно та протиправно. Така поведінка відповідача також впливає негативно на психічний стан їхнього сина [PERSON] , в присутності якого відповідач лається, вчиняє сварки та бійки, бо дитина стала неспокійною та я побоююся за стан її здоров`я. Вважає, що своєю аморальною поведінкою відповідач шкодить інтересам дитини. Також вважає, що проживання дитини з нею найкраще відповідає інтересам дитини. Орджонікідзевський районний суд м. Харкова ухвалою 24.11.2021 передав справу на розгляд до Артемівського міськрайонного суду Донецької області за підсудністю. 12.01.2020 на запит Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшла довідка Міністрества соціальної політики України, відповідно до якої станом на 29.12.2021 в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутня інформація про [PERSON] , [INFO] . Тому, зважаючи на вказані документи та обставини, суд вважає належними відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] по даній справі: [ADDRESS] . Артемівський міськрайонний суд Донецької області ухвалою від 13.01.2022 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив загальне позовне провадження у справі, призначив підготовче засідання на 17.02.2022. Відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. 11.02.2022 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Вказує, що фактично дитина вже проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , та вважає що вимога позивача вже є задоволеною, та немає підстав для звернення до суду. Також зазначає, що аліменти сплачував регулярно з того моменту, як сторони почали мешкати окремо, а до цього моменту позивач та їх спільна дитина були повністю на його утриманні, оскільки позивач не працювала. Позивач не водить дитину до ДНЗ без якихось вагомих обґрунтувань, та взагалі забрала документи дитини з дитсадка. Мотивувала це лише тим, щоб відповідач не мав можливості побачитися з дитиною. Неодноразово позивач шантажувала його, якщо він хоче зустрітися із сином, він повинен їй заплатити. [PERSON] з моментом народження дитини почала зловживати алкогольними напоями, що стало причиною розірвання їх шлюбних відносин. Також і на даний момент продовжує часте зловживання алкогольними напоями. Відповідач неодноразово звертався до правоохоронних органів, щодо не виконання батьківських обов`язків, а також про знаходження з дитинною у сильному алкогольному сп`янінні, з таких саме причин та з причин побиття старшої доньки також зверталась до поліції, а саме робила виклик на номер «102» мати позивачки [PERSON] . Що можна підтвердити випискою записів з ЕО ГУНП Харківської області. Вказує, що жодного разу без відома матері він не забирав сина з ДН3, постійно повідомляв її якщо хоче зайти до сина. Декілька разів позивач приводила до нього дитину, бо була в дуже сильному алкогольному сп?янінні та не могла за ним доглядати. В останній час між сторонами склалися вкрай неприязні відносини через те, що позивач забороняє відповідачу брати участь у вихованні сина, не маюче на це підстав. 14.02.2023 справу передано до Дружківського міського суду Донецької області за підсудністю судових справ Артемівського міськрайонного суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Бажає бачитися з дитиною, спілкуватися з ним та виховувати. Заявив, що позов щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не подавав. Йому відомо, що матір дитини вживає алкогольні напої, декілька разів він забирав її та дитину з дитячого садочка, оскілки вона у нетверезому стані приходила за дитиною. Представник третьої особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 61. Під час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народилася дитина - [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Рішенням Орджонікідзевского районного суду м. Харкова від 08.09.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до Інформаційної довідки з Рєєстру територіальної громади міста Харкова від 05.11.2021 за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] 06.07.2023 на запит Дружківського міського суду Донецької області надійшла довідка Міністрества соціальної політики України, відповідно до якої станом на 16.06.2023 в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутня інформація про [PERSON] . Тому, зважаючи на вказані документи та обставини, суд вважає належними відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] по даній справі: [ADDRESS] . Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 14.06.2023 вбачається, що у період з 24.02.2022 по 13.06.2023 [PERSON] , [INFO] , перетинула державний кордон України в напрямку виїзду 02.04.2022 в пункті пропуску «Шегині». Характеристикою на мати [PERSON] , виданою Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 427 Харківської міської ради» № 01-31/135 від 14.12.2021, підписаною завідуючою [PERSON] та вихователем групи [PERSON] встановлено, що дитина, [PERSON] проживає за місцем реєстрації з матір`ю, сестрою, бабусею та дідусем. Дитина, [PERSON] , був зарахований в КЗ «ДНЗ № 427» 19.08.2020 наказ № 98, відрахован 12.10.2021 наказ № 192. За час відвідування дитиною дитячого садка, [PERSON] , брала активну участь у житті дитячого садка та групи. За дитиною здійснювався належним догляд: хлопчик ходив у дитячий садок завжди охайний та акуратний. Мати завжди вчасно приводила та забирала дитину. Між матір`ю та дитиною теплі взаємовідносини. Відповідно до характеристики [PERSON] , виданою Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 75 Харківської міської ради Харківської області, підписаної класним керівником [PERSON] та директором ХСШ № 75 Бережною С. В. , мати [PERSON], [PERSON] , приділяє належну увагу вихованні доньки, контролює успішність дитини, стимулює мотивацію дитини до навчання. Підтримує контакт з класним керівником, цікавиться життям класу та школи, батьківські збори відвідує систематично. Завжди готова прийти на допомогу класу та школі. Дитина забезпечена усім необхідним. Згідно з характеристикою на тата [PERSON] , виданою Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 427 Харківської міської ради» № 01-31/3 від 25.01.2022, підписаною завідуючою [PERSON] та вихователем групи [PERSON] , за час коли дитина відвідувала ЗДО батько приймав участь у вихованні дитини: відвідував батьківські збори, допомагав облаштовувати ігровий майданчик, доправити до ЗДО канцелярські товари, приводив до ЗДО та забирав дитину. Копією трудової книжки серії [NUMBER] встановлено, що 06.08.2021 [PERSON] розпочата виплата допомоги по безробіттю відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального міністерства юстиції (м. Харків) № 14691 від 03.02.2022 заборгованість станом на 01.02.2022 складає 121 086,33 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції Україниє нормами прямої дії. Статтею 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з ч.1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За правилами статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 цієї статті). За даними Державної прикордонної служби від 14.06.2023 вбачається, що у період з 24.02.2022 по 13.06.2023 [PERSON] , [INFO] , перетнула державний кордон України та виїхала за межі державного кордону України 02.04.2022 в пункті пропуску «Шегині». Вочевидь, що це викликано російською агресією проти держави Україна. На час перебування позивачки в Укераїні згідно з актом обстеження умов від 20.10.2021, підписаного головним спеціалістом ССД Данчик М. Н. та інспектором ВЗТ УПП Маноненко М. С., затвердженого в.о. начальника служби у справах дітей Глубою Т. В., матір`ю утворені належні умови для виховання та розвитку дитини. Жодних доказів негативного ставлення до дитини з боку позивачки, перебування її у стані алкогольного сп`яныння суду не надано. Показання свідка [PERSON] оформлені не належним чином, а тому не можуть бути прийняти до уваги судом. На виклику в судове засідання даного свідка відповідач не наполягав. Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Наведеними вище нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Визначаючи місце проживання дитини, суди, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, при вирішенні спору мають надавати першочергове значення саме найкращими інтересами дитини. Дитині позивача та відповідача в січні 2023 року виповнилося п`ять років. Суд врахувавши принцип найкращого забезпечення інтересів дитини, дійшов висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] з матір`ю - [PERSON] . Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5 ст.81 ЦПК України). Суду не надано належних доказів, які б свідчили про можливість батьком (відповідачем у справі) забезпечити належне утримання дитини, її гармонійний розвиток, а також щодо його участі у розвитку дитини та поваги до її здібностей. Позивач не надав доказів перешкоджання йому у спілкуванні з дитиною та його вихованні, звернення з таким позовом до суду. Позовні вимоги позивача про визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають задоволенню. Судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача у розмірі 908 грн На підставі викладеного та

Outcome: approved