Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовними вимогами до [PERSON] , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, пені, відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначалось, що 02.11.2019 в м. Києві на регульованому перехресті з круговим рухом на пр-ті Л.Курбаса сталась дорожньо-транспортна пригода: водій [PERSON] веруючи автомобілем Skoda Spaceback допустив зіткнення з автомобілем Chevrolet Аveo, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2019 справа №759/21069/19 [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП, у зв`язку із чим [PERSON] є відповідальним за завдану внаслідок ДТП шкоду. Також позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована ПрАТ ««СК «Альфа Страхування», згідно полісу №АО/4188491. Ухвалою суду від 20.07.2021 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами (загального) позовного провадження. 15.11.2022 від представника відповідача-2 надійшов по справі відзив, в якому представник відповідача позов вважав необґрунтованим, просив відмовити, виходячи з наступного. 22.11.2020 представником ПрАТ «СК «Альфа страхування» було проведено огляд транспортного засобу Chevrolet Aveo д/н [NUMBER] , з мето фіксації пошкоджень, отриманих внаслідок зазначеної в позові ДТП та для визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачу. Як власнику даного автомобіля. Як повідомляє представник відповідача, претензій чи зауважень до проведеного огляду пошкодженого автомобіля позивач не пред`являв. Тим самим, ПрАТ «СК «Альфа страхування» вважає, що належним чином виконало вимоги положень п.п. 4.2, 34.3 ст.34 Закону України «про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких, страховик зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (і тільки якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди). Тобто, представник відповідача вважає, що оскільки автомобіль позивача було оглянуто представником ПрАТ «СК Альфа страхування» 22.11.2019, а саме з дотриманням строків викладених в ст. 34 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь позивача 1 500, 00 грн., в якості відшкодування витрат на оплату послуг експерта автотоварознавця слід відмовити, у зв`язку з її необґрунтованістю. Разом з тим, представник відповідача не погоджувався з розміром страхового відшкодування, визначеного позивачем. Так, відповідно до Звіту №55019 від 08.12.2019 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», д/н [NUMBER] . B результаті його пошкодження, на дату оцінки, становить: 9328,45 грн. в тому числі і ПДВ на запасні частини; - 8956,00 грн. без ПДВ на запасні частини. Виходячи з системного аналізу змісту вищенаведених норм законодавства всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ, в зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ. При цьому, сам по собі висновок судової авто-товарознавчої експертизи не є підставою для виникнення податкових зобов`язань, пов`язаних з наданням послуг. Щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу представник відповідача-2 зазначив наступне. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Таким чином у випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, або проведення його особою, яка не є платником ПДВ, податкові зобов`язання не виникають. Також представник відповідача просив застосувати спеціальної позовної давності до вимог позивача про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. В обґрунтування зазначив, що для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм статті 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Представник відповідача зазначив, що рішення про відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування, відповідачем було прийнято та повідомлено позивача листом за вих. №1857 від 25.11.2019, що у відповідності до вищевикладеного являється датою з якої починається початок нарахування неустойки (пені). Щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті, представник відповідача зазначив, що сума, яку просить стягнути позивач, є надмірно завищеною та не відповідає складності справи, та є не співмірною з ціною позову. 29.12.2022 від представника відповідача-2 надійшло клопотання про долучення до справи додаткових документів. Ухвалою суду від 21.02.2023 у справі за вказаним позовом було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував, просив задовольнити. В судовому засіданні відповідач-1 [PERSON] проти позову заперечував, просив відмовити. Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 02.11.2019 в м. Києві на регульованому перехресті з круговим рухом на пр-ті л. Курбаса, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода: водій [PERSON] керуючи автомобілем Skoda Spaceback, р.н.3. [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем Chevrolet Aveo, д/н [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (далі - ДТП). Автомобіль Chevrolet Aveo, р.н.3. [NUMBER] належить, [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію Т3, [NUMBER] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва, від 22.11.2019, справа №759/21069/19, [PERSON] було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП, у зв`язку із чим [PERSON] є відповідальним за завдану внаслідок ДТП шкоду. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, якщо вона завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судовим розглядом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК Альфа Страхування», згідно полісу №АО/4188491. Відповідно, з ПрАТ «СК Альфа Страхування» має відшкодувати позивачу наступні збитки. Листом від 15.11.2019 вих. № 1857 ПрАТ «СК Альфа Страхування» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на тій підставі, що страхувальник за полісом №АО/4188491, на момент укладення зазначеного полісу не повідомив ПрАТ «СК Альфа Страхування» про наявність іншого діючого полісу №АО/4188491, у зв`язку із чим ПрАТ «СК Альфа Страхування» вважає, що укладений поліс №АО/4188491 є нікчемним. Суд зазначає, що відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 989 ЦК України, при укладенні договору страхування, страхувальник повинен повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується, і якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним. Таким чином, якщо страхувальник повідомив страховика про наявність іншого договору страхування, і страховик володіючи такою інформацією все рівно уклав новий договір страхування, то такий договір страхування вважається дійсним та підлягає виконанню страховиком. Наведене вказує на той факт, що головною умовою дійсності нового договору страхування, укладеного страховиком із страхувальником, є інформованість страховика про наявність іншого договору страхування, щодо того ж самого об`єкту страхування і, що страховик знаючи це все рівно уклав новий договір страхування та виконує його. Відповідно до п. 51.11. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - ЗУ «Про ОСЦПВВНТ3»), норми Статуту МТСБУ та рішення органів управління МТСБУ, прийняті в межах їхніх повноважень, є обов`язковими для виконання усіма членами МТСБУ та можуть містити додаткові вимоги до страховиків. Відповідно до протоколу №450/2019 від 15.08.2019 засідання Президії МТСБУ (питання №2), з метою захисту прав потерпілих та інтересів добросовісних страхувальників, для недопущення руйнації системи обов`язкового страхування через випадки визнання страховиками - членами МТСБУ договорів обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів нікчемними на підставі пункту 3 частини 1 статті 989 Цивільного кодексу України, з урахуванням рекомендацій Правового Комітету МТСБУ від 12.08.2019 (протокол №4/2019) було прийнято рішення: «2.1. Дирекції МТСБУ та страховикам - членам МТСБУ при замовленні виготовлення бланків обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів рекомендувати внесення до розділу 11. «Примітки» бланку полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів друкарським способом інформацію: «Страховик та страхувальник підтверджують, що страхувальник виконав обов`язок, передбачений пунктом 3 частини 1 ст. 989 Цивільного кодексу України.» Страховикам при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з використанням бланку, у якому відсутня внесене друкарським способом інформація про те, що «Страховик та страхувальник підтверджують, що страхувальник виконав обов`язок, передбачений пунктом 3 частини 1 ст. 989 Цивільного кодексу України.» рекомендувати вносити означену інформацію до розділу 11. «Примітки» при заповненні полісу. Таким чином, з огляду на викладене, страховики, що здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з 15.08.2019 р. повинні замовляти бланки полісів ОСЦПВВНТ з внесеними друкарським способом записами про виконання страхувальником свого обов`язку щодо інформування страховика про наявність іншого діючого полісу ОСЦПВВНТЗ, при укладенні із страховиком нового договору, або ж вносити зазначені записи у наявні у них бланки полісів без таких записів. Зазначене обґрунтовується тим, що у страховика, при внесенні нового договору до бази ЦБД МТСБУ та в разі наявності іншого договору страхування, щодо цього ж об`єкту страхування з`являється про це попередження ЦБД МТСБУ, тобто укладаючи новий договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик знає, про те чи існує інший діючий договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, щодо того ж самого Т3. Слід зазначити, що починаючи з 01.03.2020 МТСБУ було в примусовому порядку врегульовано проблему відмов страховиків у виплаті страхового відшкодування на підставі «не повідомлення» страхувальниками про наявність інших полісів ОСЦПВВНТ3, зокрема, відповідно до п. 2.1. Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 26.02.2020 №464/2020 (далі - Порядок), наявність на момент укладення Внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні Внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого Т3, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання, при укладенні Внутрішнього договору страхування повідомити страховика про інші Внутрішні договори страхування. Таким чином, ПРАТ ««СК «Альфа Страхування» при укладенні полісу №AО/4188491, знало про наявність іншого полісу ОСЦПВВНТ3, та внесло про нього інформацію до ЦБД МТСБУ, вказало, що даний поліс є діючим (і в подальшому інформацію про його дійсність не вилучало з ЦБД МТСБУ та не змінювало його статус на недіючий (нікчемний)), сплачений за полісом №AО/4188491 страховий платіж страхувальнику не повертало, тобто ПРАТ ««СК «Альфа Страхування» приступило до виконання своїх обов`язків за полісом №AО/4188491, а тому ПРАТ ««СК «Альфа Страхування» зобов`язане виплатити Позивачу страхове відшкодування в повному обсязі. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу за урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством. Зважаючи на відмову ПрАТ «СК АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» у виплаті позивачу страхового відшкодування, останній самостійно замовив проведення авто-товарознавчого дослідження з метою визначення вартості матеріального збитку завданого внаслідок пошкодження належному йому автомобіля Chevrolet Aveo aa1969НХ. Разом з тим, суд не погоджується з розміром страхового відшкодування, яке на думку позивача підлягає стягненню з ПрАТ «СК АЛЬФА СТРАХУАННЯ» виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів, 08.12.2019 на замовлення відповідача, суб`єктом оціночної діяльності СПД - фізичною особою [PERSON] було складено звіт про оцінку колісного транспортного засобу №55019. Відповідно до Звіту №55019 від 08.12.2019 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого власнику автомобіля Chevrolet AVEO, в результаті його пошкодження, на дату оцінки, становить: 8956,00 грн. без ПДВ на запасні частини. згідно п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за УМОВИ отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Згідно з п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виходячи з системного аналізу змісту вищенаведених норм законодавства всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ, в зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Водночас, у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ. При цьому, сам по собі висновок судової авто-товарознавчої експертизи не є підставою для виникнення податкових зобов`язань, пов`язаних з наданням послуг щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Таким чином у випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, або проведення його особою, яка не є платником ПДВ, податкові зобов`язання не виникають. Відтак, в силу приписів ч. 2 ст. 14 ЦК України страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником ПДВ. Наведене випливає також з приписів ч. 2 ст.1192 ЦК України, згідно якого розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд також акцентує особливу увагу на тому, що в якості обґрунтування розміру заявлених позовних вимог, на суму 9139,91 грн., Позивач долучив до матеріалів цивільної справи звіт про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди завданої власнику КТ3 №1657 від 26.02.2020, який загалом свідчить про визначення спірної вартості матеріального збитку, що включає вартість ремонтно-відновлювальних робіт та запчастин і підлягає до відшкодування останньому, з врахуванням ПДВ. Разом з тим слід зазначити, що оцінювачем [PERSON] , у Звіті № 1657 від 26.02.2020, який було здійснено на замовлення Позивача, у розрахунок вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого у наслідок ДТП, на суму: 11139,91 грн., включено ПДВ на запасні частини. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що огляд транспортного засобу Позивача представником ПрАТ «СК Альфа Страхування» був здійснений у встановлений законом строки, то висновок експерта, обраного позивачем не може бути прийнятий судом, а розмір страхового відшкодування має становити 6956 = 8956,00 грн. вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без урахування ПДВ на запасні частини (відповідно до звіту № 55019 від 08.12.2019) - 2000,00 грн. (франшиза гідно полісу). Щодо стягнення штрафних санкцій слід зазначити наступне. Так, у своєму відзиві, представник відповідача-2 просив застосувати строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне, звернути увагу на наступне. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм статті 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки позивач звернувся до суду за захистом порушеного права 10.07.2021, з врахуванням ст. ст. 251-255, 258, 266 ЦК України та п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», межі відповідальності відповідача за прострочення виплати страхового відшкодування, становить період з 10.07.2020 (12 місяців перед зверненням кредитора до суду) по 25.11.2020 (кінцевий термін нарахування неустойки у відповідності до ч. 2 ст. 258 ЦК України). Як зазначалося вище, рішення про відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування, відповідачем було прийнято та повідомлено позивача листом за вих. №1857 від 25.11.2019, що у відповідності до вищевикладеного, являється датою з якої починається початок нарахування неустойки (пені). Таким чином, така вимога позивача про стягнення штрафу у вигляді пені та інфляційних втрат задоволенню не підлягає, у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності. Щодо відшкодування збитків з відповідача [PERSON] , суд здійснив розрахунок, та дійшов наступного висновку. Позивач просить стягнути з відповідача-1 [PERSON] матеріальні збитки, у розмірі 16145,31 грн. Обґрунтовуючи таку суму позивач посилався на звіт №1657, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 20878,48 грн. Позивач повідомляє, що ним було проведено частковий ремонт, вартість якого склала 17150, 00 грн., що підтверджується квитанцією №71847 від 05.12.2019. Відповідно до звіту, вартість запчастин, які залишались не відремонтованими складала 8135,22 грн., Розмір шкоди, який мав би бути виплачений страховиком складав 9139,91 грн. На підставі вищевикладеного, позивач керувався таким розрахунком: 25285,22 грн. (фактичний розмір шкоди) - 9139,91 грн. (страхове відшкодування) = 16145,31 грн. На підставі вищенаведеного, враховуючи, що висновок експерта, обраного позивачем не приймається судом, а розмір страхового відшкодування має становити 6956 + 2000 = 8956,00 грн ( відповідно до звіту № 55019 від 08.12.2019). Отже, здійснивши розрахунок, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача наступна сума. Відповідно до розрахунку, який надав позивач, вбачається, що він сплатив за ремонт 17150,00 грн. Відповідно до норм статті 29 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» зазначено, що різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням транспортного зносу на підставі 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Дослідивши розрахунок позивача, який він сплатив за ремонт автомобіля, порівнявши з висновком експерта відповідно до звіту № 55019 від 08.12.2019 вбачається те, що в розрахунку позивача, присутні пошкодження, не пов`язані із страховим випадком, тобто у машини існували дефекти та пошкодження не пов`язані з ДТП. КТЗ має складові частини, які потребують ремонту, Деформації без пошкодження лакофарбового покриття, пошкодження пофарбування кузова, тощо. Дослідивши розрахунок сплачений позивачем, вирахувавши сплату за послуги збитків, що не пов`язані з ДТП, (такі як бампер передній - 4000,00 грн., заміна бамперу переднього в зборі 300,00 грн, фарбування бамперу переднього - 3000,00 грн.), суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню така сума: Сума сплати позивачем ремонтних послуг 17150,00 грн. - 7300,00 грн. (витрат не пов`язаних з ДТП) = 9850,00 грн.(сума реальних збитків). 9850,00 (сума реальних збитків) - 8956,00 (сума, що підлягає стягненню із відповідача-2 на підставі висновку експерта) = 894,00 грн. Як вже було зазначено вище, згідно з п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових брокерів та страхових агентів. Зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведенням такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Враховуючи, що відповідач є фізичною особою, є платником податків, отже з нього підлягає до стягненню сума збитків з урахуванням ПДВ, що буде дорівнювати 894,00 грн. + 178,80 грн. (20 % ПДВ) = 1072,80 грн. Щодо відшкодування з відповідача [PERSON] моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. слід зазначити наступне. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме у розмірі 5000,00 грн. За таких обставин, суд не приймає зазначені доводи позивача щодо завдання йому моральної шкоди яку він оцінив у розмірі 5000,00 грн. Разом з тим, з матеріалів позовної заяви, суд вбачає факт порушення прав позивача, у зв`язку із значним заподіянням шкоди автомобілю позивача, який тривалий період часу знаходився в технічно-несправному стані та потребував ремонту, тим самим позбавляв можливості позивача заробляти кошти на забезпечення його родини, тому позов підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 1000,00 грн. відповідно до ступеню та стійкості моральних переживань позивача, з врахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до попереднього розрахунку судових витрат пов`язаних з розглядом справи в суді, позивач визначив суму в розмірі орієнтовно 13408.00 грн. Втім, до позовної заяви не було додано підтверджуючого документу, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція, до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо). Верховний суд в постанові від 11.06.2020 по справі №821/227/17 зазначив: «при цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція, до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна позиція викладена в постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Враховуючи, що судом частково задоволено позов, а саме задоволено одну із двох позовних вимог про визнання права власності, а тому відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пов`язані із проведенням експертизи, а також зі сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial