Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

Представник заявника [PERSON] - адвокат Зіменко О.В. звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, встановлення факту родинних відносин. В обґрунтування своїх вимог зазначає наступне. Відповідно до медичного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.06.2022, [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , місце смерті: м. Севастополь, АР Крим. Україна. Відповідно до архівної довідки від 30.01.2023 №05-07/Ф-129 Державного архіву Запорізької області про відновлення запису про народження №27, зазначено про те, що заявниця - дошлюбне прізвище рос.мовою: « [PERSON] » народилась [INFO] . Її батьками були: мати: [PERSON] , батько: [PERSON] . 21.02.1963 заявниця уклала шлюб із [PERSON] , актовий запис про шлюб 3313 від 21.02.1963, складений Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжя ПСМУ МЮ (м.Дніпро), що підтверджується витягом 00036441859 від 10.08.2022. 24.06.1978 заявниця [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , зареєстрований виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, актовий запис про шлюб за № 25. [INFO] померла рідна сестра заявниці, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.07.1967 Підпорожнянською сільською радою Червоноармійського району Запорізької області, « [PERSON] » народилась [INFO] в с.Вільно-Андріївка Червоноармійського району Запорізької області. Її батьками були: рос. мовою: « [PERSON] , [PERSON] ». 22.09.1967 [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] . Шлюб зареєстровано 22.09.1967 Севастопольським бюро РАЦС, актовий запис №2032. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мали сина, [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис про смерть № 1358, складений міським відділом РАЦС м.Севастополь. У подальшому [PERSON] одружилась із [PERSON] , проте свідоцтво про укладення шлюбу не зберіглось. Разом із тим, у подальшому, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 05.03.1991 відділом РАЦС виконавчого комітету райради м.Севастополь, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано, актовий запис №138. Відповідно до трудової книжки « [PERSON] », 1946 р.н., розпочала свою трудову діяльність 16.09.1964 як « [PERSON] » в подальшому « [PERSON] », а потім « [PERSON] ». Відповідно до копії актового запису про народження від 17 травня 1946 року №13 [PERSON] (рос.мовою) з книги запису актів цивільного стану відділу РАЦС при Підпорожнянській сільській раді Червоноармійського, пізніше Вільнянського, району Запорізької області, зазначено про те, що [PERSON] народилась [INFO] , її батьками зазначено: « [PERSON] , [PERSON] ». Відповідно до архівного витягу від 20.01.2023 №05-07/Ф-129, наданого 30.01.2023 Державним архівом Запорізької області «Відновлення запису акту про народження № 7», [PERSON] народилась [INFO] . Її батьками зазначено « [PERSON] , [PERSON] ». Станом на теперішній час містяться розбіжності у прізвищі та по батькові заявниці та її померлої [INFO] сестри [PERSON] по материнській лінії: ( [PERSON] народилась від матері « [PERSON] », а [PERSON] народилась від матері « [PERSON] »); та по батьківській ліній ( [PERSON] народилась від « [PERSON] », а [PERSON] народилась від « [PERSON] »), що скоріш за все обумовлено особливостями лінгвістичного трактування за минулі роки. Заявниця [PERSON] є рідною сестрою померлої [INFO] [PERSON] . Встановлення юридичного факту необхідно для звернення до відділу РАЦС для оформлення факту смерті [PERSON] для проведення державної реєстрації її смерті компетентним органом виконавчої влади України, отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразку та для реалізації своїх спадкових прав, що створює для заявниці відповідні правові наслідки. У судове засідання представник заявника та заявниця не з`явились. Представником заявника через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні заяви наполягали. Представники зацікавлених осіб: Вільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, не з`явились, про місце, дату та час судове засідання були повідомлені у встановленому законом порядку. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до такого висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із даними копіями документів, долучених до матеріалів справи, [INFO] у м.Севастополь померла [PERSON] , [INFO] , уродженка с.В-Андріївка Червоноармійського району Запорізької області, що підтверджується копією медичного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.06.2022. Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.2, ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відомості про смерть фізичної особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Частиною першою статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч. 2 ст. 317 ЦПК України визначено, що справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Як передбачено ч.ч.1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ст. 1 Закону України №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»). Загальновідомою та такою, що не потребує доказування в контексті ст. 82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє по теперішній час. Відповідно до статті 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1064 від 22 серпня 2007 року. Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України №2/5 від 18 жовтня 2000 року (з наступними змінами), визначено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Вказані нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на території бойових дій, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті в позасудовому порядку. 24 лютого 2022 року відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан, який діє по теперішній час. Відповідно до ст.1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. За змістом ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 10 травня 2001 року у справі «Cyprus v. Turkey» (заява №25781/94) ЄСПЛ вказав, що «зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів далеке від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним від влади de facto, включаючи й їхні суди; і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які стосуються сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, зокрема і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавити людей, які проживають на цій території, всіх їхніх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це також означало б позбавити їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (§ 96).» Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Відповідно до архівного витягу від 20.01.2023 №05-07/Ф-129, наданого 30.01.2023 Державним архівом Запорізької області «Відновлення запису акту про народження №7, [PERSON] народилась [INFO] . її батьками зазначено « [PERSON] , [PERSON] ». 21.02.1963 заявниця уклала шлюб із [PERSON] , актовий запис про шлюб № 313 від 21.02.1963, складений Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя ПСМУ МЮ (м.Дніпро), що підтверджується витягом 00036441859 від 10.08.2022. 24.06.1978 заявниця [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , зареєстрований виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, актовий запис про шлюб за №25. [INFO] у м.Севастополь померла [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження « [PERSON] » народилась [INFO] в с.Вільно-Андріївка Червоноармійського району Запорізької області. Її батьками були: мати: [PERSON] , батько: [PERSON] (на рос мові: [PERSON] , [PERSON] ). 22.09.1967 [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] . Шлюб зареєстровано 22.09.1967 Севастопольським бюро РАЦС, актовий запис №2032. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мали сина, [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис про смерть 1358, складений міським відділом РАЦС м.Севастополь. У подальшому [PERSON] одружилась із [PERSON] , проте, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 05.03.1991 відділом РАЦС виконавчого комітету райради м.Севастополь, шлюб було розірвано, актовий запис №138. Документи щодо укладення шлюбу у заявниці не збереглись. Відповідно до трудової книжки [PERSON] 1946 р.н., розпочала свою трудову діяльність 16.09.1964 як « [PERSON] », в подальшому «Хомякова», а потім « [PERSON] ». Відповідно до копії актового запису про народження від 17 травня 1946 року №13 [PERSON] (згідно з документом у документі рос.мовою) з книги запису актів цивільного стану відділу РАЦС при Підпорожнянській сільській раді Червоноармійського, пізніше Вільнянського району, Запорізької області, виданого 24.05.2023 №05-07/Л-981, зазначено про те, що « [PERSON] » народилась [INFO] , її батьками зазначено: « [PERSON] , [PERSON] ». Станом на теперішній час містяться розбіжності у прізвищі від народження по матері заявниці та її сестри ( [PERSON] народилась від « [PERSON] », а [PERSON] народилась від « [PERSON] »); та батька заявниці та її сестри ( [PERSON] народилась від « [PERSON] », а [PERSON] народилась від « [PERSON] »), що обумовлено особливостями перекладу з російської на українську мову. Так, прізвище під час народження [PERSON] , зазначено рос.мовою: « [PERSON] » народилась [INFO] . Її батьками були: мати: [PERSON] , батько: [PERSON] . Заявниця [PERSON] є рідною сестрою померлої [INFO] [PERSON] , здійснила її поховання. Відповідно до ч.2 ст.2, ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відомості про смерть фізичної особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оцінюючи надані заявником документи, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну і виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав, а встановлення факту родинних відносин необхідне для реалізації права на отримання соціальних виплат. Згідно змісту ст. 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. Згідно з вимогами ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судові витрати, які складаються із сплаченого заявником судового збору в розмірі 536,80 грн., заявнику не відшкодовуються. На підставі ст. 19 КУ, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 4, 5, 258, 259, 264, 317, 319 354 ЦПК України, суд,

Outcome: approved