Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

06 червня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати її сина - громадянина України [PERSON] , [INFO] безвісно відсутнім. Заява обґрунтована тим, що син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , на підставі контракту від 07 липня 2014 року та відповідно до наказу від 07 липня 2014 року № 132 проходив службу на посаді санітарного інструктора 1-ї роти спеціального призначення 2-го батальйону спеціального призначення Національної гвардії України батальйону «Донбас». З 17 липня 2014 року [PERSON] перебував у відряджені на Сході України у розпорядженні керівника антитерористичної операції СБ України. Як зазначає заявник, за останньою відомою їй інформацією, 29 серпня 2014 року він у складі сил роти знаходився в селі Червоносельське біля міста Іловайськ Донецької області. Останній раз заявник розмовляла з сином 29 серпня 2014 року приблизно о 06:00 год, після цього він зник і більше зв`язку з ним не було. З офіційних даних Сил антитерористичної операції суспільство проінформовано про трагічні наслідки боїв біля Іловайська . Заявник вказує, що вчиняла всі необхідні дії щодо пошуку зниклого сина. За інформацією з військової частини № [NUMBER] , [PERSON] значиться як безвісно зниклий. Також заявник зверталася до Служби Безпеки України, Міністерства Внутрішніх Справ України, Генеральної прокуратури України та територіальних управлінь в Донецькій області щодо зникнення безвісти [PERSON] 23 грудня 2021 року члени комунальної установи Покровського координаційного комітету самоорганізації населення складено акт про те, що з літа 2014 року [PERSON] вибув зі свого місця проживання. Про невизначеність місця знаходження [PERSON] також свідчать відповіді Красноармійської міжрайонної прокуратури, Штабу антитерористичного центру при СБУ, Головного управління МВС України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції України в Донецькій області. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження з викликом сторін. Витребувано від Покровського РУП ГУНП в Донецькій області інформацію про стан кримінального провадження №12014050410002517 та проведені оперативно-розшукові заходи в рамках ОРС "Злочин" 02-136/08 щодо розшуку [PERSON] , [INFO] ; витребувано у Комунальної установи Покровського координаційного комітету самоорганізації населення інформацію про те, чи проживав у період з серпня 2014 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] ; витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про виїзд за межі України у будь-якому напрямку [PERSON] , [INFO] , у період з 29 серпня 2014 року по дату надання відповіді на запит суду; витребувано від Служби безпеки України (Штаб АТЦ) відомості щодо встановлення місця перебування [PERSON] , [INFO] ; витребувано від військової частини № [NUMBER] Національної гвардії України МВС України наявні відомості щодо [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні заявник заяву підтримав повністю та просив її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Заінтересована особа - [PERSON] проти задоволення заяви не заперечив. Представник заінтересованої особи - Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області зазначив, що з огляду на повноваження ДМС в Управління відсутня заінтересованість у результатах розгляду заяви. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та наявні докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Як встановлено частиною першою статті 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Згідно зі статтею 43 ЦК України фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Визнання особи безвісно відсутньою - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Положеннями статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» визначено, що особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). Відповідно до пункту 7 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом комунальної установи Покровського координаційного комітету самоорганізації населення від 23 грудня 2021 року, [PERSON] з літа 2014 року залишив місце свого проживання та вибув у невідому напрямку, з цього часу його місце знаходження невідомо. 07 липня 2014 року [PERSON] уклав контракт про проходження громадянином України служби в військовому резерві. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 31 липня 2014 року № 3 [PERSON] зарахований в списки особового складу частини та призначений на посаду солдата резерву - санітарним інструктором 1-ї роти спеціального призначення 2-го батальйону спеціального призначення Національної гвардії України. На підставі наказу від 18 липня 2014 року т.в.о. командира військової частини [NUMBER] внутрішніх військ [PERSON] вибув у службове відрядження в розпорядження начальника Антитерористичного центру для участі в антитерористичній операції в Східному регіоні держави. 27 жовтня 2014 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 12014050410002517 за ознаками кримінального правопорушення за частиною першою статті 115 КК України з додатковою відміткою «безвісті зниклий». Триває досудове розслідування. Покровське районне управління поліції ГУ Національної поліції в Донецькій області повідомило про те, що станом на 09 лютого 2023 року [PERSON] перебуває в державному розшуку як безвісно зникла особа та за даним фактом заведено ОРС категорії «Розшук» № 33-82 від 04 квітня 2018 року. Також повідомило про те, що триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014050410002517 за фактом безвісті зниклого [PERSON] , місцезнаходження його не встановлено. Матеріали ОРС «Злочин» відносно [PERSON] знищено в лютому 2022 року у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації. Згідно з довідкою Державної прикордонної служби від 10 лютого 2023 року [PERSON] з 13 лютого 2018 року до 13 лютого 2023 року державний кордон не перетинав. Об`єднаний центр з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях при СБУ повідомив про те, що в Об`єднаному центрі наявна інформація про факт зникнення [PERSON] 29 серпня 2014 року поблизу Іловайська Донецької області. Водночас офіційна інформація, яка б підтверджувала перебування його в полоні, вказувала на його місцезнаходження або факт загибелі в Об`єднаному центрі відсутня. Також суд встановив, що у власності [PERSON] перебуває нерухоме майно. Отже, під час розгляду справи з`ясовано, що на даний час місце перебування [PERSON] не встановлено, у місці постійного проживання [PERSON] з літа 2014 року відсутні відомості про його місце перебування, останні відомості про місце його перебування датовані 29 серпня 2014 року, встановлено, що [PERSON] пропав безвісти у серпні 2014 року під час безпосередньої участі в АТО, в районі населеного пункту Іловайськ Донецької області і до сьогодні відсутні відомості щодо місця його перебування як за місцем його постійного проживання, так і за місцем проходження служби у Військовій частини [NUMBER] . За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви та визнання [PERSON] безвісно відсутнім.

Outcome: approved