Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

[PERSON] 04.07.2023 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Завод обважнювачів», в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості із компенсації днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 16 253,50 грн., пославшись в обґрунтування заявлених позовних вимог на таке. У період з 18.09.2019 до 18.05.2022 включно вона, перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Завод обважнювачів», займаючи посаду провідного юрисконсульта в юридичному відділі, що підтверджується відомостями з трудової книжки. 18.05.2022 її було звільнено за власним бажанням (стаття 38 Кодексу законів про працю України) згідно наказу №212/к від 18.05.2022 року. В день звільнення вона перебувала на своєму робочому місці на ПрАТ «Завод обважнювачів» та виконувала свої посадові обов`язки. В день звільнення нею була отримана копія наказу про звільнення, проте з нею не був проведений належний розрахунок при звільненні, а також роботодавцем на виконання норм статті 116 Кодексу законів про працю України її не було повідомлено про суми, що належать працівникові при звільненні. У зв`язку з чим позивачкою було складено та направлено до відповідача лист-вимогу від 27.04.2023 року (про належне письмове повідомлення працівника щодо сум, які повинні бути йому виплачені при звільненні) як електронною поштою на офіційну адресу відповідача, так і на поштову адресу відповідача. У відповідь на лист-вимогу позивача відповідач на електронну пошту надав відповідь (лист від 28.04.2023 року №36/23, підписаний ЕЦП керівника відповідача), в якій визнав, що на день звільнення за ПрАТ «Завод обважнювачів» перед позивачем числиться заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації за 33 дні невикористаної щорічної відпустки у сумі 16253,50 грн. Пізніше листом від 03.07.2023 року відповідач уточнив, що невиплачена при звільненні сума у розмірі 16253,50 грн. складається лише з суми компенсації за 33 дні невикористаної щорічної відпустки. Станом на дату звернення до суду вищезазначена сума заборгованості відповідачем не погашена. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06.07.2023 відкрито провадження у цій справі, справу призначено до судового розгляду з повідомленням учасників справи, сторонам встановлені строки на подання заяв по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ПрАТ «Завод обважнювачів» в судове засідання не з`явився, про дату та час його проведення повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. За таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 18 вересня 2019 року перебувала з відповідачем у трудових правовідносинах; наказом № 212/к від 18 травня 2022 звільнена згідно зі ст.38 КЗпП за власним бажанням. Зазначені обставини підтверджені відповідними записами у трудовій книжці позивачки [NUMBER] і не спростовані відповідачем. Згідно наказу директора ПрАТ «Завод обважнювачів» №212/к від 18 травня 2022 року бухгалтерію зобов`язано провести виплату компенсації [PERSON] за 33 календарних дні невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за період 18.09.2020р. - 18.05.2022р. Статтею 43 Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява №9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст.1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. За приписами: -ст.ст.2,12 Закону України «Про оплату праці» - оплата щорічних відпусток віднесена до гарантії для працівників в оплаті праці в входить до структури заробітної плати; - ч.1 ст.83 КЗпП України, якою врегульоване питання грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, - у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; - ч.1 ст.116 КЗпП України, якою врегульоване питання строків розрахунку при звільненні, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Вирішуючи питання щодо порушення права позивачки на проведення з нею повного розрахунку при звільненні, суд виходив з такого: Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд уважає встановленим той факт, що при звільненні позивачки відповідач не провів з нею повного розрахунку. 27 квітня 2023 року [PERSON] було направлено лист-вимогу на офіційну електронну адресу та поштову адресу відповідача. Згідно відповіді ПрАТ «Завод обважнювачів» Вих. №36/23 від 28.04.2023 позивача повідомлено, що на 28.04.2023 за підприємством обліковується заборгованість по заробітній платі, з урахуванням компенсації днів невикористаної щорічної відпустки, перед [PERSON] в сумі 16253,50 грн. На даний час підприємство не працює, та призупинило трудові відносини з трудовим колективом заводу, та не має можливості виплатити наявну заборгованість. Довідку про доходи надають. З відповіді ПрАТ «Завод обважнювачів» Вих. №58/23 від 03.07.2023 вбачається, що станом на 03.07.2023 за підприємством обліковується заборгованість перед [PERSON] у розмірі 16253,50 грн. Зазначена сума заборгованості - це сума розрахункових, яка не була виплачена працівнику при звільненні, і яка складається з компенсації за 33 дні невикористаної щорічної відпустки. На даний час підприємство не працює, та призупинило трудові відносини з трудовим колективом заводу, та не має можливості виплатити наявну заборгованість. Відповідачем відомості щодо нарахування позивачці цієї компенсаційної виплати не спростовані та суду не надані докази, що повідомлені позивачкою відомості є недостовірними. Факт невиплати позивачці суми грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки відповідачем не спростований. Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, а саме: податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (168.1.1). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (168.1.2.). Згідно з абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За таких обставин, позов підлягає задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивачки заборгованості із грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки без утримання обов`язкових податків та зборів у загальному розмірі 16253,50 грн., що не є виходом за межі заявлених позовних вимог. Дістаючи висновку про обґрунтованість позовних вимог, суд виходив з того, що в спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Відповідачем не спростована та обставина, що у спірний період часу позивачка перебувала із ним у трудових правовідносинах, що їй була нарахована грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки, обов`язку по виплаті якої відповідач не виконав. Тож, конституційне право позивачки на одержання винагороди за працю має бути захищено. З огляду на наведене, суд уважає, що позов належить задовольнити. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved