Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати за нею, позивачем [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно свідоцтва про право власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належало у рівних частках по 1/3 кожному: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак дане свідоцтво було [INFO] , тобто ісля смерті [PERSON] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер її брат [PERSON] та вона, позивач є спадкоємцями за законом першої черги після смерті рідного брата. Спадщину на 2/3 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] - вона прийняла та оформила, отримавши свідоцтва про право на спадщиу у нотаріуса. До складу спадщини, що відкрился після смерті брата також входить окрім іншого майна 1/3 частка в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , яку він успадкував фактом постійної реєстрації зі спадкодавцями, однак не оформив документально, а саме: 1/6 частку після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та 1/6 частку після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . З цих підстав нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цю частку названого домоволодіння. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Ухвалою від 21.06.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 11.07.2023 року об 11:00 годині (а.с.27), про що повідомлено сторін по справі (а.с.28, 29). Даною ухвалою також витребувано у Приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. копії спадкових справи щодо майна (а.с.30): [PERSON] , померлого [INFO] ; [PERSON] , померлої [INFO] ; [PERSON] , померлого [INFO] , №34/2022. 06.07.2023 року представником позивача подано до суду заяву про долучення до справи письмових доказів (а.с.31-32). 04.07.2023 року на адресу суду Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. надано копії спадкових справи щодо майна померлих: [PERSON] , померлої [INFO] ТА [PERSON] , померлого [INFO] , №34/2022 (а.с.33-86). У підготовче засідання призначене на 11.07.2023 року: - позивач не прибула, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлена відповідно до вимог чинного законодавства. В позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи у її відсутність (а.с.2); - представник позивача також не прибула. - представник відповідача про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений належним чином, до суду не прибув. Причини неявки не повідомив. Ухвалою суду від 11.07.2023 року підготовче засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.88), про що повідомлено сторін по справі (а.с.89). В судове засідання 21.08.2023 року: - позивач не прибула, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлена відповідно до вимог чинного законодавства. В позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи у її відсутність (а.с.2); - представник позивача не прибула. - представник відповідача про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений належним чином, до суду не прибув. На адресу суду за підписом голови Болградської сільської ради Одеської області подано заяву про визнання позовних вимог та проведення судового розгляду у відсутність представника відповідача (а.с.90). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Судовим розглядом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - його дружина, [PERSON] - їх син (а.с.20). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно свідоцтва від 23 вересня 2003 року виданого на підставі рішення виконавчого комітету Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області №115 власниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у рівних частках по 1/3 кожний (а.с.19,72 зворотня сторінка). Свідоцтво зареєстровано в КП «Болградське БТІ» 24.11.2003 року за №257 (а.с.73) В силу зазначених вимог, [PERSON] - голова двору, [PERSON] - його дружина, [PERSON] - їх син (а.с.20) - є власниками у рівних частках по 1/3 частці кожний зазначеного домоволодіння як члени колгоспного двору. Однак, вказане свідоцтво видано 23.09.2003 року після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а тому його право власності належним чином не оформлено, хоча це не позбавляло його фактичного володіння ним. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 20.10.2016 року на підставі актового запису №16 від 05.04.2002 року, складеного Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.11). Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавець проживав за адресою: [ADDRESS] з 1960 року по день своєї смерті (а.с.12). На день його смерті в цьому спадковому домоволодіння разом зі спадкодавцем [PERSON] були зареєстровані: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, що підтверджується довідкою Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області від 09.05.2023 року (а.с.13, 20), довідкою Болградської міської ради Одеської області від 15.05.2023 року за №279/02-40 (а.с.92). А відтак, спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є: - дружина [PERSON] , родинні відносини між якими підтверджуються свідоцтвом про шлюб Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області від 12.01.1962 року (а.с.53). -син [PERSON] , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00034806745 від 28.01.2022 року, актовий запис №29 від 03.05.1977 року складений Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.66-67). За даними заведеної спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] 125/07 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини зверталася тільки дружина спадкодавця [PERSON] (а.с.50 зворотня сторінка - 59). Свідоцтво про право на спадщину на частку житлового будинку не видавалося. Як встановлено судом, спадщина відкрилася в момент смерті [PERSON] , померлого [INFO] , тобто в період чинності ЦК УРСР в редакції 1963 року. Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положеннями ст.549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Таким чином, суд врахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] , проживаючи разом із спадкодавцем [PERSON] в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , станом на час його смерті, фактично прийняли спадщину та вступили в управління спадковим майном. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст.524 ЦК УРСР). Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є такими, що прийняли спадщину після смерті свого батька (чоловіка), і успадкували кожний по 1/6 частці житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим 21.03.2014 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис 244 (а.с.10). Після її смерті відкрилась спадщина 1/2 частку домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , з яких: - 1/3 частина належала їй на підставі свідоцтва про право власності від 23 вересня 2003 року виданого на підставі рішення виконавчого комітету Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області №115 (а.с.19) - 1/6 частина успадкована після смерті чоловіка [PERSON] (про що зазначено вище), але належним чином не оформлена. На день смерті спадкодавця [PERSON] в спадковому домоволодінні був зареєстрований [PERSON] - син (а.с.71), що підтверджується довідкою Старости Виноградіської сільської ради Болградського району Одеської області Наумової О.М. від 09.05.2023 року (а.с.71) та довідкою Болградської міської ради Одеської області від 15.05.2023 року за №279/02-40 (а.с.92). Родинні відносини підтверджуються Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] №00034806745 від 28.01.2022 року, актовий запис №29 від 03.05.1977 року складений Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.66-67). Згідно копії спадкової справи №47/2016 заведеної Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. вбачається (а.с.37-48), що з заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернулася [INFO] донька [PERSON] (а.с.37), родинні відносин між якими підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі актового запису №52 від 28.07.1972 року, складеного Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.41). Однак свідоцтво про право на спадщину за законом на частку вказаного домоволодіння не видавалося. На підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 30.11.2016 року справа №497/1542/16-ц за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування, право власності на: - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,36 Га, розташовану на території Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області (державний акт серії ІІ-ОД № 086906 виданий 04.05.2009 року); - земельну частку (пай), площею 4,07 умовних кадастрових гектарів (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0243878 від 03.04.1997 року, свідоцтво про право власності за законом від 24.02.2007 року за № 1073) (а.с.47). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто не оформленою залишилась 1/6 частина вказаного домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , що була успадкована дружиною після смерті чоловіка [PERSON] , яку в рівних частках після її смерті спадкують син [PERSON] та донька [PERSON] по 1/12 частці. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим відділом ЗАГС по м.Тинда і Тандинському районі управління ЗАГС Амурської області (а.с.7), та перекладом на українську мову, посвідченим приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області від 28.01.2022 року (а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина частку домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , з яких: - 1/3 частина належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 23 вересня 2003 року виданого на підставі рішення виконавчого комітету Виноградівської сільської ради Болградського району Одеської області №115 (а.с.19) - 1/6 частина успадкована після смерті батька [PERSON] (про що зазначено вище), але належним чином не оформлена. - 1/12 частина успадкована після смерті матері [PERSON] , також не була оформлена належним чином документально. Як підсумок, успадкованою була частка 3/12, на яку у спадкодавця [PERSON] були відсутні правовстановлюючі документи. На день смерті спадкодавця [PERSON] в спадковому домоволодінні була зареєстрована і проживала його рідна сестра [PERSON] , та інші члени родини, які не є спадкоємцями за законом (а.с.9), що також підтверджується довідкою Болградської міської ради Одеської області від 15.05.2023 року за №279/02-40 (а.с.92). Родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємицею підтверджуються: - Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] №00034806745 від 28.01.2022 року, актовий запис №29 від 03.05.1977 року складений Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.66-67). - свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим 19.06.2002 року Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.14). 28 січня 2022 року Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. було заведено спадкову справу №34/2022 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на підставі заяви його сестри [PERSON] (а.с.60-86). У подальшому, 10 травня 2023 року приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.15) на 2/3 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка знаходиться в [ADDRESS] та належала на підставі свідоцтва про право власності па житловий будинок, виданого Виноградівською сільською радою Болградського району 10 листопада 2003 року, виданого на підставі рішення виконкому Виноградівської сільської Ради від 23 вересня 2003 року, за №115, [PERSON] , яка померла [INFO] , в 1/3 (одній третій) частці, спадкоємцем якого був її син [PERSON] , який прийняв спадщину але не оформив своїх спадкових прав, якому також належала 1/3 (одна третя) частка житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності па житловий будинок, виданого Виноградівською сільською радою Белградського району 10 листопада 2003 року, виданого на підставі рішення виконкому Виноградівської сільської ради від 23 вересня 2003 року, за №115. В цілому житловий будинок складається з житлового будинку за літ.А, загальною площею 112.8 кв..м., житловою площею 62,8 кв.м., дворових споруд за № 1-5. Право власності померлих [PERSON] та [PERSON] зареєстроване в Комунальному підприємстві «Болградське бюро технічної інвентаризації», про що записано в реєстрову книгу за № 257, від 24 листопада 2003 року (а.с.15). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/12 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , з яких: - 1/6 була успадкована після смерті батька [PERSON] , 1/12 -після смерті матері [PERSON] , втім належним чином не було оформлено, та приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.21). Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] як спадкоємець за законом після смерті брата [PERSON] на підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, набула право на це майно, тобто на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивача цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved