Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що 04 серпня 2001 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. В період перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинено, спільно вони не проживають. 10 листопада 2016 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Судом було визначено, що місце проживання його та сина [PERSON] по [ADDRESS] , згодом він отримав службове житло по [ADDRESS] . Відповідач залишилась проживати із донькою в м.Ямпіль, однак через неналежні умови виховання та проживання він забрав доньку до себе та фактично вони проживають утрьох. Донька перебуває на повному його утриманні та вихованні. Починаючи з вересня 2017 року, відповідач повністю самоусунулась від надання допомоги та виховання їх доньки. Інтересами дитини відповідач не цікавиться, з вересня 2017 року по даний час відповідач жодного разу не поцікавилась навчання та досягненнями дитини, не відвідує батьківські збори, не з`являється на святи доньки, на дні народження. Відповідач постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно їх дитини, а саме не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не надає дитині батьківської ласки та турботи, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки, не створює жодних умов для отримання освіти. Враховуючи вищевикладене, з метою захисту законних прав та інтересів дитини, просить суд позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Представник позивача [PERSON] діючи на підставі ордеру серії АВ№1051553 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечує щодо задоволення позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Ямпільської міської ради Вінницької області Миронишина В.В. в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. При винесенні рішення покладається на розсуд суду із врахуванням матеріалів справи. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до цього правовідносини: Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що працює разом із [PERSON] та йому відомо, що [PERSON] після розірвання шлюбу із позивачем не займається належним вихованням дітей. [PERSON] та [PERSON] проживають разом із батьком [PERSON] .. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона добре знає сім`ю сторін, оскільки є їх кумою та сестрою [PERSON] . Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , остання не цікавиться життям дітей, самоусунулась від їх утримання та виховання. З початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну [PERSON] виїхала в невідомому напрямку та лише двічі телефонувала. Діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із батьком [PERSON] та знаходяться на повному його утриманні та вихованні. З показів свідка [PERSON] встановлено, що він є сином [PERSON] та [PERSON] . Вказав, що після розірвання шлюбу між батьками, він залишився проживати разом із батьком. Його мати [PERSON] не цікавиться його життям та життям сестри [PERSON] , не приймає участі у їх вихованні. З показів свідка [PERSON] встановлено, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] . Вказала, що мати [PERSON] не цікавиться її життям, не спілкується із нею, а тому вона бажає проживати разом із батьком [PERSON] . Із наданих письмових доказів - копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). З копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано 04 серпня 2001 року - розірвано. Визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] (а.с.9). З копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб №14-04-01/2889 встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6,8). З копії корінця ордера на жиле приміщення №3 від 12 жовтня 2018 року встановлено, що [PERSON] було надано право на зайняття жилого приміщення у військовому містечку « [INFO] », яке складається із двохкімнатної квартири по [ADDRESS] (а.с.11). З копії довідки про доходи №28 встановлено, що [PERSON] проходить службу у в/ч [NUMBER] , є військовослужбовцем та отримує регулярно, щомісяця заробітну плату (а.с.12). З копії службової характеристики виданої начальником впс « [INFO] » вбачається, що [PERSON] за місцем несення служби зарекомендував себе з позитивної сторони, добросовісно виконує свій службовий обов`язок, має багатий професійний досвід (а.с.13). З копії довідки-характеристики від 06 лютого 2023 року встановлено, що [PERSON] за місцем проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, завжди активно бере участь в житті громади (а.с.14). З копії акта обстеження умов проживання встановлено, що за результатами обстеження умов проживання службою у справах дітей встановлено, що за результатами обстеження умов проживання вбачались належні умови для виховання та розвитку дитини (а.с.15). З висновку органу опіки та піклування Ямпільської міської ради та з копії рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району про затвердження висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав від 16 серпня 2023 року №255 вбачається, що орган опіки та піклування Ямпільської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Перевіривши матеріали справи, оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 статті 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін., що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав. Заслухавши покази свідків, вислухавши думку дитини [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, вважає його недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини. Постановою КЦС ВС від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 зроблено висновок, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні ст.164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі №404/6391/16-ц (провадження №61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Відповідач [PERSON] не спілкується із донькою, не цікавиться її життям, тобто свідомо обрала такі життєві умови, за якими її участь у вихованні доньки є недостатньою, що у свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України. У постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. Суд приймає до уваги інтереси дитини та бажання доньки сторін [PERSON] проживати разом із батьком, яке вона висловила в ході розгляду справи. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії» заява №70879/11 встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасує лише правовий зв`язок між нею та її донькою, підтвердить відсутність фактичного духовного зв`язку між матір`ю та дитиною. За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Із врахуванням якнайкращих інтересів дитини, суд знаходить підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Зважаючи на те, що мати не цікавиться життям доньки, не приймає участі в її вихованні та утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в її діях вбачається винна поведінка відносно доньки, тому суд приходить до висновку, що вона свідомо відмовилася приймати участь в житті своєї дитини. При цьому, відповідача позовні вимоги визнала в повному обсязі, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , є цілком законними і обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд відповідно ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору, у сумі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved