Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

В квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 92\~538 грн. 13 коп. та суму судового збору у розмірі 925 грн. 38 коп.. Ухвалою від 06 квітня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження. 01 жовтня 2020 року по справі було винесено заочне рішення, яким було вирішено: «Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) заборгованість за договором позики в розмірі 15 00 000,00 грн. (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) суму судового збору в розмірі 10 510,00 грн.». 06 листопада 2020 року до канцелярії суду надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення від 01.10.2020 р. по цивільній справі 175/1175/20 (провадження: 2/175/317/20), обґрунтовуючи тим що, почтова кореспонденція по справі до нього не надходила, та копію позовної заяви з додатками він не отримував. В обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення зазначав, що договір позики не укладав, розписку не підписував, грошові кошти не позичав. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року, заочне рішення від 01.10.2020 р. було скасовано, та призначено справу до нового розгляду. 11 липня 2022 року позивач надав до канцелярії суду заяву про збільшення позовних вимог, та просив стягнути з відповідача на свою користь 2\~115 868, 76 грн (сума боргу із відсотками за користування грошовими коштами). Представник позивача адвокат Голубніченко В.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Шахторін А.С. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи тим що його довіритель [PERSON] не підписував договір позики. Відповідач [PERSON] при перегляді заочного рішення зазначав, що не підписував договір позики, розписки про отримання позики, повідомлення про неможливість сплатити борг. Разом із цим, 12 жовтня 2022 року до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи документів в якому відповідач зазначивши, що він підписував договір від 09.01.2019 року під тиском та впливом загрози власному життю та здоров`ю. 06 лютого 2023 року, представник позивача адвокат Голубніченко В.О. надав заперечення на клопотання про проведення експертиз, надав суду оригінали документів на яких містяться зразки підпису [PERSON] датовані 2017 роком та оригінали спірних договорів позики та розписок. Також представник позивача заперечував проти проведення експертизи у Національному науковому центрі «Інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України м. Харків, зазначивши, що таку експертизу можна проводити в ряді інших експертних установ, які розташовані в інших різних містах, в яких в свою чергу існує набагато менше ризиків знищення оригіналів спірних документів, у зв`язку з ракетними обстрілами м. Харків. 04 квітня 2023 року, у судовому засіданні були відібрані експериментальні зразки підпису [PERSON] . Також представником позивача були надані документи із вільними зразками підпису [PERSON] у яких він розписувався, як представник перевізника ТОВ «ДНІПРОАВТОТРАНС 2011» у 2017 році. [PERSON] у судовому засіданні, оглянувши документи надані представником позивача [PERSON] , підтвердив, що підпис у документах наданих представником позивача (акти здачі-прийняття робіт, рахунок фактура за 2017 рік) належать саме йому [PERSON] та не заперечував проти надання цих документів в якості зразків його підпису. Ухвалою суду від 05 квітня 2023 року в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи документів відмовлено. Клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Шахторіна А.С. про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи задоволене частково. Призначено у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості судову почеркознавчу експертизу, на вирішення експертів поставити наступні питання: Чи виконано підпис від імені [PERSON] у документах договір позики від 09.01.2019 року в графі «Позичальник», розписці про отримання позики від 09.01.2019 року в графі підпису « [PERSON] », вимозі про виплату боргу від 16.04.2019 року в графі підпису « [PERSON] », повідомленні про неможливість сплатити борг від 19.04.2019 року в графі підпису « [PERSON] » тією особою, від імені якої він зазначений, тобто [PERSON] , чи іншою особою? Проведення судової почеркознавчої експертизи було доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (65011 м. Одеса, вул. Рішельєвська, 8, вул. Успенська, 83/85). Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 09 січня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики за яким позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в розмірі 1 500 000,00 грн. з терміном повернення до 09 квітня 2019 року. На момент розгляду справи відповідачем умови договору позики так і не виконанні та грошові кошти не повернуті. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; на виконання ч. 1 ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 606/2445/14-ц. Також, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки, Конвенція та практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права на виконання ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" поняття «власність» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тлумачиться дуже широко, адже воно охоплює цілу низку інтересів економічного характеру та, згідно з рішеннями визнавалося таким, що підпадає під захист статті 1 Першого протоколу рухоме і нерухоме майно, матеріальні та нематеріальні блага, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням арбітражу, право на пенсію, право землевласника на оренду плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатися професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Отже, зважаючи на наведене, у тому числі на широкий зміст статті 1 Першого протоколу, порушене право власності позивача підлягає захисту та поновленню у зазначеній в цьому рішенні спосіб. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ч.1 ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач тривалий час ухиляється від виконання умов договору позики та не повертає грошові кошти, позивачем було розраховано індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, 3% річних від простроченої суми за період з 10.07.2019 по 10.07.2022 складає 134 999,99 грн. з наступного розрахунку сума боргу х 3% х кількість днів прострочення : кількість днів на рік : 100 за 2019 рік сума 3% річних складає: 21 452,05 грн. (1 500 000 грн. х 3 х 174 (10.07.2019 31.12.2019) : 365 : 100); за 2020 рік сума 3% річних складає: 45 000,00 грн. (1 500 000 грн. х 3 х 366 (01.01.2020 31.12.2020) : 366 : 100); за 2021 рік сума 3% річних складає: 45 000,00 грн. (1 500 000 грн. х 3 х 365 (01.01.2021 31.12.2021) : 365 : 100); за 2022 рік сума 3% річних складає: 23 547,94 грн. (1 500 000 грн. х 3 х 191 (01.01.2021 10.07.2022) : 365 : 100). Отже 3% річних від простроченої суми (1\~500\~000 гривень) за період з 10.07.2019 по 10.07.2022 становить 134 999,99 грн. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012). Сукупний індекс інфляції у період з 10.07.2019 року по 31.05.2022 рік на суму 1500000 гривень становить 132,058% та дорівнює 480\~868,77 гривень. Отже, загальна сума заборгованості за договором позики становить 2 115 868,76 грн., яка складається з: 1 500 000 грн. основна сума боргу; 134 999,99 грн. 3% річних від простроченої суми за період з 10.07.2019 по 10.07.2022; 480 868,77 грн. - інфляційні втрати за період з 10.07.2019 по 31.05.2022. Що стосується заперечень представника відповідача адвоката Шахторіна А.С., про те, що [PERSON] не було підписано боргову розписку, і внаслідок чого до суду подано клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, суд дійшов наступного висновку. Ухвалою суду від 05 квітня 2023 року було частково задоволено клопотання представника відповідача та призначено судову почеркознавчу експертизу підпису документів. На вирішення експертів було поставлено наступні питання: Чи виконано підпис від імені [PERSON] у документах договір позики від 09.01.2019 року в графі «Позичальник», розписці про отримання позики від 09.01.2019 року в графі підпису « [PERSON] », вимозі про виплату боргу від 16.04.2019 року в графі підпису « [PERSON] », повідомленні про неможливість сплатити борг від 19.04.2019 року в графі підпису « [PERSON] » тією особою, від імені якої він зазначений, тобто [PERSON] , чи іншою особою? Проведення судової почеркознавчої експертизи було доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (65011 м. Одеса, вул. Рішельєвська, 8, вул. Успенська, 83/85). Сторони було зобов`язано надати експерту на його вимогу необхідні документи. Витрати на проведення експертизи покладено на сторону, яка заявила клопотання відповідача по справі [PERSON] . Провадження по справі було зупинено у зв`язку з проведенням експертизи. 26 квітня 2023 року справа була направлена для проведення експертизи експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (65011 м. Одеса, вул. Рішельєвська, 8, вул. Успенська, 83/85). Проте, 25 квітня 2023 року до Дніпропетровського апеляційного суду представником відповідача [PERSON] адвокатом Шахторіним А.С. була подана апеляційна скарга на ухвалу суду від 05 квітня 2023 року про призначення почеркознавчої експертизи В апеляційній скарзі представник [PERSON] - адвокат Шахторіним А.С. просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначав, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою у зв`язку із неповним встановленням обставин, що мають суттєве значення для справи та такою, що не відповідає вимогам законодавства. Дніпропетровським апеляційним судому було витребувано справу. За результатами апеляційного розгляду, скаргу\~представника відповідача\~ [PERSON] адвоката Шахторіна А.С. залишено без задоволення. Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2023 року залишено без змін. Справа повернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області та ухвалою суду від 20 липня 2023 року по справі було відновлено провадження та призначено справу до судового розгляду на 16 серпня 2023 року. У судовому засіданні представник відповідача повідомив, що оплату за проведення експертизи стороною відповідача не було здійснено. Суд дійшов висновку, що експертиза не була проведена, оскільки замовник відповідач по справі [PERSON] не сплатив рахунок за проведення експертизи. Відповідач жодним чином не посприяв суду у проведенні почеркознавчої експертизи призначеної за клопотанням його представника. Ба більше, апеляційне оскарження стороною відповідача ухвали суду від 05 квітня 2023 року, якою часткового задоволено їх клопотання про призначення експертизи, а згодом і невиконання обов`язку по оплаті цієї експертизи, свідчить про намагання сторони відповідача навмисно затягувати розгляд справи, яка перебуває у провадженні суду з 2020 року. Разом, із цим суд звертає увагу, що позиція самого відповідача [PERSON] та його представника адвоката Шахторіна А.С. щодо заявлених позовних вимог різняться між собою. Так, у клопотанні відповідача [PERSON] поданого до суду 12 жовтня 2022 року про призначення судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи документів зазначав, що він підписував договір позики від 09.01.2019 року, розписку про отримання позики від 09.01.2019 року та повідомлення про неможливість сплатити борг від 19.04.2019 року, проте робив це під тиском та впливом загрози власному життю та здоров`ю. При вирішенні питання про призначення експертизи в цій частині клопотання заявленого [PERSON] , суд не міг прийняти до уваги заяву [PERSON] адресовану Керівнику Дніпропетровської обласної прокуратури про кримінальні правопорушення, що міститься в матеріалах справи щодо тиску на нього. Перевірка обставин, викладених у вказаному документі, а також надання цим обставинам оцінки, відноситься до виключної компетенції правоохоронного органу якому він адресований. Аналогічно, суд не може прийняти до уваги і цю заяву, як доказ при винесенні рішення, оскільки процесуальних документів, які б підтверджували обставини викладені у заяві [PERSON] суду не надано. Крім того, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів того, що договір позики від 09.01.2019 року, розписку про отримання позики від 09.01.2019 року та повідомлення про неможливість сплатити борг від 19.04.2019 року він підписував під тиском та впливом загрози власному життю та здоров`ю. Тому, доводи самого відповідача [PERSON] в цій частині, щодо заперечення обставин викладених у позові, суд не може прийняти до уваги. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідач в свою чергу жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, суду не надав. За клопотанням відповідача, судом призначалась судова почеркознавча експертиза підпису документів. Проте стороною відповідача не було здійснено оплату цієї експертизи, тому вона залишилась без виконання. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, з урахуванням уточнень, підлягають до задоволенню у повному обсязі. Згідно\~ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 10510 грн. сплачений позивачем при зверненні до суду (у максимальному розмірі станом на 2020 рік).

Outcome: approved