Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із даним позовом в якому просив зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди батькові [PERSON] брати участь у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , а також у його побаченнях та спілкуванні з ним за місцем фактичного проживання та /або перебування дитини. Під час підготовчого засідання представником позивача було уточнено позовні вимоги, в яких останній просив окрім усунення перешкод у спілкуванні з дитиною просив встановити наступний графік побачень з дитиною: - необмежене спілкування з сином особисто, а також засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного контакту між батьком та сином; - спільний відпочинок та оздоровлення сина та батька: в період літніх та зимових канікул (1/2 кожних канікул) решта канікул за домовленістю. Батько проводить час з сином на території фактичного перебування/проживання сином, або на його розсуд; - спільне дозвілля батька з дитиною: кожного парного року на державні свята: 1 січня, 7 січня або 25 грудня, а також на день народження самої дитини [PERSON] та на день народження батька [PERSON] з попереднім узгодженням з матір`ю; - побачення з сином за його фактичним місцем проживання чи перебування на території фактичного місця проживання чи перебування або на його розсуд в усі інші дні року з попереднім узгодженням з матір`ю. У разі неможливості побачення батька з сином внаслідок об`єктивних обставин (хвороби дитини, зміни розпорядку занять у дошкільному закладі, школі чи будь-якому іншому навчальному закладі) батько отримує право на побачення із сином в інший, вільний від навчань день. 23 грудня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 вересня 2004 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Смілянського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 291. У шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 26 січня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач зазначає, що в процесі вирішення судом питання стосовно припинення шлюбних відносин поміж сторонами виникли непорозуміння щодо участі у вихованні спільної дитини, зокрема відповідач 06 березня 2022 року у зв`язку з введенням на території України воєнного стану виїхала до Польщі разом з дітьми. Згодом старша донька [PERSON] повернулася до постійного місця проживання та на даний час проживає разом з позивачем та відповідно перебуває на його вихованні та утриманні останнього, а малолітній син [PERSON] залишився з відповідачем, який безпідставно вчиняє перешкоди у спілкуванні сина з позивачем, а так само у спілкуванні ним зі своєю рідною сестрою, що полягає у заборонах контактувати засобами технічної комунікації, а також не дає ніякої інформації стосовно стану здоров`я проживання чи то навчання дитини тощо. Позивач вказує, що він намагається самостійно вирішити спір шляхом ведення переговорів з відповідачем, уникаючи при цьому різного роду страждань для дитини, але все це призводило лише до конфліктних ситуації. Відповідач всіляко чинить перешкоди позивачеві у реалізації ним прав та обов`язків батька, створює штучні ситуації, через які стає неможливим поговорити та провести час з сином й безпосередньо брати участь у його вихованні. Після без результативних спроб уладнати конфлікт з відповідачем шляхом узгодження, позивач звернувся до служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради. В листі начальника служби у справах дітей від 29.12.2022 № 650/02-01 зазначено, що його малолітній син з березня 2022 року проживає у Польщі, що унеможливлює проведення службою у справах дітей дій відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 24.09.2008 № 866. Також зазначається, що у відповідь на лист про запит щодо перешкоджання спілкування з малолітнім сином [PERSON] на електронну адресу цього органу надійшов лист відповідача від 23.12.2022 № 623/02-01 в якому, відповідач не заперечував проти спілкування позивача з сином та пропонував з`явитися для вирішення даного питання. Позивач зазначає, що незважаючи на таку позицію, відповідач продовжує чинити перешкоди у спілкуванні позивача з сином, фактично залишає поза увагою усі його звернення з приводу побачень з сином, у тому числі зроблених за допомогою технічних пристроїв. Останнього разу позивач спілкувався з сином 20 січня 2023 року на території Польщі, куди прибув самостійно, де під час їхньої зустрічі з боку відповідача вчинялися дії, направлені на створення перешкод для повноцінного спілкування батька з дитиною. В зв`язку з чим, реалізуючи своє право щодо участі у вихованні дитини та зважаючи на той факт, що відповідач, з яким наразі у іншій державі проживає син, чинить перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною та у її вихованні, позивач звертається до суду з вимогою про усунення цих перешкод. 29 березня 2023 року ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 20 червня 2023 року ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. До початку судового засідання по суті 22 серпня 2023 року через систему «Електронний суд» надійшли додаткові письмові пояснення від представника відповідача адвоката Бердника В.В., в яких останній пропонував встановити наступний порядок та спосіб участі у вихованні малолітнього сина шляхом: - спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку без обмежень та по бажанню дитини, з дотриманням режиму дня дитини; - спільного відпочинку батька з сином в період літніх та зимових канікул строком на половину днів, визначених у навчальному закладі на канікули, на території населеного пункту місця проживання матері з дитиною, чи за письмовою згодою матері дитини у відповідних закладах оздоровлення та відпочинку на території держави перебування матері з сином, з обов`язковим поверненням сина до місця проживання матері у визначений в згоді день та час; - спільного дозвілля батька з дитиною кожного парного року на 1 січня та 25 грудня за згодою дитини, на території населеного пункту місця проживання матері з дитиною, з урахуванням стану здоров`я дитини та інтересів дитини, зобов`язавши позивача забирати та повертати дитину за адресою її проживання у визначений час та наданням матері дитини підтвердженої інформації про стан здоров`я дитини; - встановлення систематичних побачень: перша та третя субота кожного місяця з 12.00 год. до 18.00 год. неділі, без присутності матері, без обмеження місця проведення зустрічей, на території населеного пункту місця проживання матері з дитиною, з урахуванням стану здоров`я дитини, інтересів дитини, зобов`язавши позивача забирати та повертати дитину за адресою її проживання у визначений час та наданням матері дитини протягом визначеного часу підтвердженої інформації про стан здоров`я дитини. В судовому засіданні представник позивача адвокат Довбій Ю.Ю. на позові наполягав, з підстав, зазначених у ньому, просив суд зобов`язати позивачку не чинити перешкоди позивачеві брати участь у вихованні сина, погодився із запропонованими відповідачем порядком та способом участі у вихованні сина. Зазначив, що позивачем будуть створені умови для проживання сина на території та в країні, де син буде знаходитись, наразі їх неможливо визначити, питання створення умов для проживання буде вирішуватись під час виконання судового рішення та батько готовий забезпечити нормальний рівень для проживання сина. Щодо працевлаштування та матеріального стану позивача зазначив, що позивач є головою Громадської організації, є волонтером, питання про надання довідки про доходи позивача не ставилось, тому відповідні докази не подавались. Також вказав, що в зв`язку з тим, що позивач є волонтером він має право виїжджати за кордон протягом трьох місяців та на момент розгляду справи позивач перебуває за кордоном. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Бердник В.В. заперечував проти позову, зазначив, що із наданого позивачем листування між сторонами з приводу участі у вихованні сина не вбачається, що відповідачем чиняться перешкоди у спілку ванні позивача із сином. Навпаки, відповідач надала можливість зустрітися із сином позивачеві, водночас останній його у визначений час не повернув, декілька днів позивач із сином перебували в різних країнах, ночували у машині, з даного приводу їй довелося звертатись до поліції у Польщі. Вважає, що позивачем не доведено той факт, що останній має можливість виконувати обов`язки щодо належної участі у вихованні дитини, матеріали справи не містять фінансової можливості у вихованні дитини. Зі слів відповідачки наразі позивач перебуває у іншій країні під слідством, водночас зазначив, що матір дитини жодного разу не чинила перешкод у спілкуванні з дитиною. Просив у задоволенні позову відмовити, та зазначив, що якщо суд дійде до висновку у необхідності задоволення позову - просив врахувати його пропозицію щодо участі та способі виховання дитини батьком. Представник третьої особа Смаляний М.В. в судовому засіданні просив врахувати, що встановлення порядку участі батьків у вихованні дітей служби у справах дітей керуються Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою КМУ від 24.09.2008 № 866, відповідно до якого у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини відповідну заяву. Під час розгляду питання проводиться бесіда з батьками, відбувається проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька до виконання батьківських обов`язків, враховується особиста прихильність дитини до кожного з батьків, стан її здоров`я та інші вагомі причини. Вказаний порядок передбачає проведення ряду заходів, які потребують фактичної участі та присутності як батьків так і дитини, з метою недопущення порушення прав дитини, що є першочерговим під час вирішення питань даної категорії. Враховуючи, що дитина з березня 2022 року разом з матір`ю проживає в Польщі, надати висновок органу опіки та піклування щодо визначення порядку зустрічей батька з сином не представляється можливим. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони гуртуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, зокрема, щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини та щодо усунення перешкод у здійсненні виховання та у спілкуванні. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Установлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10). Сторони [PERSON] та [PERSON] разом з їхніми дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с.5). Як зазначено в позові та не оспорюється сторонами, в березні 2022 року відповідачка разом з дітьми виїхала до Польщі у зв`язку з введенням на території України воєнного стану. В подальшому донька сторін [PERSON] повернулася до України та стала проживати разом з батьком, що також вбачається з акту обстеження умов місця проживання позивача (а.с.68). Дитина сторін [PERSON] , як на час звернення позивача з вказаним позовом до суду, так і на час розгляду справи в суді проживає з матір`ю [PERSON] в Республіці Польща. На підтвердження позовних вимог про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу брати участь у вихованні сина [PERSON] позивачем надано «скріншоти» листування за допомогою месенджерів (а.с. 6-9). Від відповідачки [PERSON] до суду надходило клопотання про відкладення розгляду справи до її повернення в Україну по завершенню військового стану в України, в якому відповідач зазначила, що позов є надуманим, оскільки позивач знає де проживає дитина, періодично приїжджає, щоб побачитись із сином та при можливості проводить час. Вказує, що позивач організовує ситуації ніби вона створює перешкоди у спілкування. Позивач приїжджає без попередження, коли дитина навчається у школі (під час уроків) або у вихідні, коли вони не вдома і не знають, що батько приїде, при тому, що є мобільний зв`язок і доступ до спілкування з сином. 18 лютого 2023 року відбулася ситуація коли [PERSON] приїхав з донькою, забрав сина та пообіцяв, що ввечері поверне та в подальшому написав, що дитині краще буде з ним, пр. цьому не сповістив коли поверне [PERSON] . Вона змушена була звернутися в поліцію, оскільки зв`язок з ним пропав. Батько з дітьми подорожували по різним містам Польщі та Чехії, при цьому ночували у машині, що загрожувало життю та шкодило здоровю дітей. Повернулися 20 лютого після 14 години, після повернення син поводився знервовано та збуджено, не відчувалося, що дитина відпочила та наповнилася позитивними враженнями та емоціями. На спростування доводів позивача відповідачем було надіслано на адресу суду Інформаційну нотатку, видану комісаріатом поліції Вроцлав середмістя про втручання поліції в зв`язку з утриманням батьком спільного сина проти волі матері (а.с.27,28), а також «скріншоти» листування за допомогою месенджерів (а.с.29-37). В даному випадку при розгляді даної справи підлягає застосуванню сімейне законодавство України, за яким мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (ч.1 ст.141 СК України); мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою (ст.153 СК України); здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1, 2 ст.155 СК України); той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.2 ст.157 СК України); той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її спілкуванні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.3 ст.157 СК України). Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. У §54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 року у справі №569/18837/19 зробив висновок, що, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Суд встановив, що позивач не позбавлений батьківських прав, зазначає у позові та в особистих поясненнях у суді про те, що має бажання та намір спілкуватися з сином, утримувати та виховувати дитину, при цьому представник відповідачки повідомив суду, що відповідачки жодним чином не чинила перешкоди дитині у спілкуванні з батьком, у вільний час від навчання та за попередньою домовленістю між сторонами , а також за бажанням дитини. Як на єдину підставу для позовних вимог позивач посилається на листування у месенджері, однак з даної переписки не вбачається факт, що відповідачка не надає можливості спілкуватись із сином. Суд констатує факт, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином та у його вихованні. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений сторонами, представниками сторін, а також представлені докази, констатує той факт, що позивачем не доведено факту вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні позивача з сином та у його вихованні. Судом встановлено, що позивач мав та має можливість спілкуватися з дитиною. Оскільки судом не встановлено вчинення [PERSON] перешкод [PERSON] у вихованні та в спілкуванні з сином, тобто порушення його права на участь у вихованні та в спілкуванні з сином, то відсутні підстави для задоволення позовної вимоги позивача про зобов`язання [PERSON] не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з сином. Щодо визначення способів участі у спілкуванні та вихованні та графіку побачень з сином, то суд зазначає наступне. Згідно із п.п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст.9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм міжнародного права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Частинами 4-6 ст.19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Службою у справах дітей Смілянської міської ради як органом опіки та піклування подано до Смілянського міськрайонного суду листа щодо неможливості надати висновок щодо визначення порядку зустрічей батька з сином (а.с.42), з якого вбачається, що оскільки малолітній [PERSON] з березня 2022 року разом з матір`ю проживає в Польщі, то такий висновок підготовлений за даних обставин буде не об`єктивним та не відповідатиме інтересам дитини. Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною, про визначення способів участі батька у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною, у зв`язку з їх недоведеністю. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 року у справі №569/18837/19, об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності. У той же час суд у межах своїх повноважень спрямовує учасників сімейного конфлікту до його вирішення. З урахуванням того, що позивачем не доведено позовних вимог належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, судом не встановлено фактів вчинення відповідачем перешкод позивачу у вихованні та спілкуванні з сином, батько не позбавлений можливості необмеженого спілкування з дитиною за допомогою відеозв`язку у тих умовах, які склалися між сторонами у цей час в умовах воєнного стану в Україні, відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] у повному обсязі, оскільки визначений позивачем спосіб спілкування та участі у вихованні дитини не відповідатиме інтересам дитини. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо здійснення батьком права на виховання сина, зокрема, щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом… Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ст.6 СК України). Відповідно доч.ч.1, 2 ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства… Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Частинами 7, 8 ст.7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч.ч.9, 10 ст.7 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1, 2 ст.155 СК України). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства». Згідно із ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Крім того, також і діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ст.142 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст.153 СК України). Згідно із ст.1 ЗУ «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Частинами 1-3 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю (ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства»). Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання (ст.16 ЗУ «Про охорону дитинства»). Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст.9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів, розвиток власної суспільної активності, отримання інформації, що відповідає її віку. Це право включає свободу розшукувати, одержувати, використовувати, поширювати та зберігати інформацію в усній, письмовій чи іншій формі, за допомогою творів мистецтва, літератури, медіа, засобів зв`язку (комп`ютерної, телефонної мережі тощо) чи інших засобів на вибір дитини. Їй забезпечується доступ до інформації та матеріалів з різних національних і міжнародних джерел, особливо тих, які сприяють здоровому фізичному і психічному розвитку, соціальному, духовному та моральному благополуччю (ч.1 ст.9 ЗУ «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно із статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. У рішеннях Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України» та від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Як вказав Верховний Суд у постанові від 01.07.2020 року у справі №138/96/17, дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Аналіз частин першої та другої та ст.159 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права того з батьків, який проживає окремо від дитини у спілкуванні з дитиною та її вихованні, який проявляється в покладенні обов`язку на того з батьків, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні іншим з батьків своїх прав щодо виховання дитини; закріплені права батьків у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із дитиною на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що вимоги позивача є не обґрунтованими, оскільки обставини, викладені в позові, не підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, ствердження позивача у позовній заяві про вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні носять характер формальних міркувань та не свідчать про порушення його прав та законних інтересів. Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений сторонами, представниками сторін, представником органу опіки та піклування, а також представлені докази, констатує той факт, що позивачем не доведено факту вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні з сином та в участі у його вихованні. Позивач, який бажає приймати участь у вихованні сина та спілкуватися з ним, не обмежений у такому праві відповідачем. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed