Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, в якому просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди 7000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року визнано протиправною та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА № 296832 від 18 березня 2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, складену працівником Подільського УП ГУНП у м. Києві. Крім того, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 січня 2022 року скасовано постанову серії ГАА № 953324 від 16 січня 2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, складену працівником Подільського УП ГУНП у м. Києві. Позивач вважає, що дії працівників поліції щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення та притягнення у подальшому його до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення є протиправними та завдали позивачу моральних страждань, оскільки у зв`язку з притягненням до адміністративної відповідальності у позивача могли виникнути у подальшому проблеми з працевлаштуванням, незаконне притягнення до адміністративної відповідальності завдало позивачу душевних хвилювань, протиправні дії працівників поліції призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, погіршення відносин з оточуючими, що призвело до зміни звичайного способу життя, нервового напруження, порушення сну, тривожності, переживань, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись суду за захистом порушених прав. 28 листопада 2022 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28 березня 2023 року позивачем подано суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000 грн. 08 травня 2023 року в судовому засіданні протокольною ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та виключено з кола відповідачів у справі Державну казначейську службу України. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 08 травня 2023 року задоволено клопотання представника позивача та замінено у справі первісного відповідача - Подільське управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, на належного відповідача - Головне управління Національної поліції у місті Києві. 15 травня 2023 року позивачем надано суду уточнену позовну заяву, в якій останній просить стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 7000 грн. 12 липня 2023 року, у відповідності до ст.178 ЦПК України, представником відповідача Головного управління Національної поліції у місті Києві подано суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позовних вимог з огляду на наступне. У зв`язку з застосуванням до позивача адміністративного стягнення, такого як штраф, та враховуючи те, що даний випадок не охоплюється положеннями ч. 1 ст. 1176 ЦК України, застосування таких правових норм, на які посилається позивач до правовідносин, що склались у даній справі є неможливим. Крім того, відповідач вважає, що скасування постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Також вважає, що позивачем не надано суду доказів негативного впливу притягнення його до адміністративної відповідальності на стан здоров`я та необґрунтовано розмір моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача. 11 серпня 2023 року позивачем подано суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що факт скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності свідчить саме про незаконність дій працівників поліції, які полягали у складанні вказаних постанов відносно позивача. Факт притягнення до адміністративної відповідальності суттєво погіршив якість життя позивача, наклав певні обмеження при працевлаштуванні (іноді факт притягнення до адміністративної відповідальності є безумовною підставою для відмови роботодавцем у працевлаштуванні), а отже вважає, що певні обмеження у працевлаштуванні він зазнав. Крім того, позивач хворіє на хронічне неврологічне захворювання (енцефалопатія) і хвилювання та стрес могли призвести до погіршення стану здоров`я позивача. Розмір моральної шкоди позивач обрахував виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати, яка становить у 2022 році - 7000 грн. на місяць. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідно до ст. 178 ЦПК України, надав суду відзив на позовну заяву, в якому виклав заперечення проти позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 31 серпня 2022 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року скасовано, визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ГАА № 296832 від 18 березня 2019 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. Крім того, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року позов [PERSON] до Подільського УП ГУНП у м. Києві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено, скасовано постанову серії ГАА № 953324 від 16 січня 2021 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП у виді штрафу у розмірі 102 грн. Вказаними рішеннями судів було скасовано постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 183 КУпАП. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Звернувшись з даним позовом до суду, позивач зазначав, що уповноваженою особою відповідача протиправно було складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 183 КУпАП, та у подальшому постановами накладено адміністративні стягнення відносно нього вважаючи, що скасування судом вказаних постанов через відсутність складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності, чим завдано йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, можливим виникненням у подальшому проблем із працевлаштуванням, та погіршенням стану хронічного захворювання. Згідно положень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 вищевказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається із матеріалів справи, позивач посилається на те, що протиправне притягнення працівниками поліції його до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП призвело до моральних втрат, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки у зв`язку з притягненням до адміністративної відповідальності у позивача могли виникнути у подальшому проблеми з працевлаштуванням, незаконне притягнення до адміністративної відповідальності завдало позивачу душевних хвилювань, протиправні дії працівників поліції призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, погіршення відносин з оточуючими, що призвело до зміни звичайного способу життя, нервового напруження, порушення сну, тривожності, переживань, та загострення хронічної хвороби. При цьому, позивачем не було доведено належними і допустимими доказами як самого факту заподіяння моральної шкоди, так і настання негативних наслідків саме у зв`язку з діями чи бездіяльністю уповноважених осіб відповідача, тобто причинно - наслідкового зв`язку, доводи в обґрунтування позовних вимог позивача складаються з можливих проблем з роботою у майбутньому, а не настання таких проблем у зв`язку з притягненням до адміністративної відповідальності, загострення хронічної хвороби ґрунтується на особистих відчуттях позивача, яке не підтверджено належними та допустимими доказами. Сам факт скасування постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. При цьому, усі доводи сторони позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог ґрунтуються на особистих переконаннях та поясненнях позивача. Однак для ухвалення у справі обґрунтованого рішення, такі факти повинні бути встановлені належними та допустимими доказами (висновками експертів, відповідними письмовими доказами тощо), а не ґрунтуватися на припущеннях. Наведена ситуація зводить процес вирішення даної справи на підставі здогадок та припущень, покладення яких в основу законного та обґрунтованого рішення є недопустимим. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Слід зауважити, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що, відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю.

Outcome: dismissed