Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Хмільницької міської ради Вінницької області про встановлення факту юридичного значення та визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивований тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після його смерті залишилось спадкове майно, яке позивач має намір успадкувати згідно заповіту від 21.11.2013, однак реалізувати своє право на спадкове майно не представляється можливим, оскільки у правовстановлюючому документі на частину спадкового майна, а саме земельної ділянки кадастровий номер 0524882900:04:001:0138 наявна помилка в написанні прізвища спадкодавця. За таких обставин позивач просить встановити факт належності [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 199677, а також визнання права власності на спадкове майно (чотири земельні ділянки, житловий будинок), яке залишилося після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 17.05.2023 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 13.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача не заперечив щодо задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (копія на а.с.6). Після його смерті залишилось спадкове майно, яке він заповів [PERSON] згідно заповіту від 21.11.2013 (копія на а.с.7). Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (копія на а.с. 42) підтверджено, що прізвище [PERSON] після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт належності [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 199677 знайшов своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, копією вказаного акта, де наявна помилка у відмінюванні прізвища спадкодавця. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що доводи позивача обґрунтовані, факт належності спадкодавцю правовстановлюючого документа знайшов своє документальне підтвердження, а тому позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимоги про визнання права власності на спадкове майно, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків у виді втрати права на спадщину у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права, інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є визнання права (ст. 16 ЦК України). Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому суд вважає, що рішенням у справах про спадкування може бути визнання права, яке виникло, але порушене, невизнане або оспорюване третіми особами. Це випливає із самої сутності правовідносин із спадкування як відносин, що опосередковують перехід прав і обов`язків спадкодавця до спадкоємців (ст. 1216 ЦК України). Спір щодо права власності можливий, якщо оспорюється належність майна на праві власності спадкоємцеві, але не його спадково-правовий статус. Як встановлено в ході розгляду цієї справи, право власності позивача на спадкове майно не оспорюється відповідачем. Крім того, як вбачається з копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] (копія на а.с. 63-72) з заявою про прийняття всієї спадщини за заповітом після смерті останнього звернулась [PERSON] . Разом з тим, позивач при зверненні з відповідною заявою не надавала нотаріусу правоустановлюючих документів на нерухоме майно, що є предметом позову, хоча такі документи надані до суду і не містять розбіжностей у написанні імені і прізвища власника, що може бути врегульовано у судовому порядку. Рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріусом не ухвалювалося, і на даний час будь-яких рішень щодо спадкового майна спадкова справа взагалі не містить. Тому суд приходить до переконання, що судове рішення про визнання права спадкування як суб`єктивного права спадкоємця на спадщину та судове рішення як підстава виникнення права власності на спадкове майно розмежовуються за своєю правовою природою, призначенням та місцем у юридичному складі спадкування. Крім того, суд не вправі підмінювати ті органи, на які законом покладено обов`язки в юридичному оформленні права власності на нерухоме майно за спадкоємцем. Відповідно до статті 68 Закону України "Про нотаріат" нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до статті 5 ЦПК України при здійсненні правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Ураховуючи викладене, виходячи із суті встановлених в ході судового розгляду обставин і правовідносин, суд в межах заявлених позовних вимог вважає, що права позивача підлягають судовому захисту, і належним способом захисту права позивача в цій частині є саме встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу на спадкове майно, решта ж позовних вимог не підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 1218, 1220, 1222-1223, 1225, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: partial