Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

07.08.2023 року [PERSON] (далі - Позивач), в інтересах якої діє адвокат Царенко О.О., звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про розірвання шлюбу та просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивач свою заяву обґрунтовує тим, що вона з відповідачем уклала шлюбу у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про що було зроблено актовий запис № 185. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний момент проживають разом з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Причиною цього стало те, що в позивача з відповідачем різні погляди на сімейне життя, різні інтереси. Сторони втратили один до одного почуття любові і поваги. Фактичне ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання на даний час припинено, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки шлюб носить формальний характер. Подальше спільне сімейне життя не можливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя, та інтересам дітей. Шлюб сторони розривають вперше. 08.08.2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по вказаній справі було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначена дата судового засідання. Позивач разом зі своїм представником у судове засідання не з`явилися, у позовній заяві вказали, що розгляд справи проводити без участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на розірванні шлюбу. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 16.06.2006 року, позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, про що був зроблений відповідний актовий запис № 185 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 16.06.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Даний факт підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають двох дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 27.10.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис за № 503; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 13.10.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис за № 525. Як вказує позивач в своїх позовних вимогах, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, спільне сімейне життя не склалося, подальше спільне проживання суперечить інтересам обох зі сторін. Отже, шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем фактично припинені, а шлюб існує лише формально. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд бере до уваги той факт, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше сумісне життя подружжя суперечило б інтересам позивача та їхніх спільних дітей, тому її позовні вимоги у частині розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 2 ст. 115 СК України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо питання судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання позову у розмірі 1 073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача. До питання відшкодування витрат на правову допомогу. Зі змісту позовної заяви вбачається, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу вказаний у сумі 2 000,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Позивачем в доведення понесення витрат на професійну правничу допомогу додано Договір про надання правової допомоги (у цивільних справах) від 20.07.2023 року, додаткова угода до Договору про надання правової допомоги від 20.07.2023 року, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, у якому зазначається розмір фактично понесених (оплачених) судових витрат у розмірі 2 000,00 грн. Ці витрати складаються з: консультації щодо характеру спірних правовідносин (134,20 грн.), підготовки процесуальних документів: позовної заяви про розірвання шлюбу (939,40 грн.), участі у судових засіданнях, не більше 2 судових засідань (1 000,00 грн.). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). У позовній заяві, що була складена представником позивача адвокатом Царенко О.О., зазначається, що позов розглядати без участі позивача, сам представник позивача у судове засідання не з`явився, тому суд не може погодитися з тим, що відповідач має компенсувати позивачу витрати на професійну правничу допомогу, що фактично не була надана, а саме: витрати на участь представника у судових засіданнях у розмірі 1 000,00 грн. Отже, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг адвоката, з урахуванням характеру виконаної ним роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, суд вважає можливим, не втручаючись у відносини адвоката і клієнта, зменшити розмір судових витрат та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 1 073,60 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені у позовній заяві вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial