Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . [INFO] в розмірі 8800 грн щомісячно починаючи з жовтня 2022 року до повноліття дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що вона проживала з відповідачем однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . 18 червня 2022 року між сторонами був укладений шлюб. На даний час дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, хоча він працездатний, фізично здоровий, на утриманні інших дітей не має. [PERSON] є інвалідом дитинства по зору, і йому постійно необхідно придбавати лінзи та проходити кожні півроку лікування. У зв`язку з цим, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачем відзиву на позов не надано. Ухвалою судді від 04 серпня 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави. а також на те, що відповідач має дохід від надання в оренду квартир та вантажного автомобіля, що перебуває у його власності тобто може сплачувати аліменти в розмірі, у якому вона визначила 8800 грн щомісячно. Просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, та не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 3000 грн щомісячно. Зазначив, що він має нерегулярний дохід, і намагається вчасно допомагати позивачу утримувати дитину. Єгор є єдиною його дитиною, якою він також опікується. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши підстави позову та письмові докази у справі в їх сукупності, дійшов до наступних висновків, а саме: Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження, наданим суду у засвідченій позивачем копії. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за цією ж адресою згідно витягу з реєстру територіальної громади зареєстрований позивач. Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за вказаною адресою зареєстровані позивач разом з дитиною [PERSON] . Актом від 21 червня 2023 року, кладеного головою ОСББ Українська. 11 за участю мешканців вказаного будинку, встановлено, що відповідач за вказаною адресою з дружиною та дитиною не проживає. Зазначені обставини визнаються сторонами. Тобто, судом установлено, що позивач проживає разом з малолітньою дитиною сторін, дитина перебуває на утриманні позивача. З копії посвідчення серії [NUMBER] дитини інваліда - вбачається, що [PERSON] , 2010 року народження є дитиною інвалідом. З довідки про доходи позивача від 01.08.2023 року вбачається, що вона за період з січня 2023 року по липень 2023 року отримала дохід в розмірі 94500 грн. з якого сплачений податок в розмірі 17010 грн. Позивач посилається на те, що відповідач не працює, має дохід від надання у найм житла та вантажівки. Відповідач підтвердив в судовому засіданні, що має мінливий нерегулярний дохід. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовились про інше. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено судом, неповнолітні діти проживають разом із матір`ю. Вказана обставина відповідачем будь-якими доказами спростована не була. Доказів працевлаштування відповідача та одержання ним доходів суду надано не було. Відповідно частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, відсутність у відповідача на утриманні інших осіб, обов`язок позивача по утриманню дітей, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 8800 грн. щомісячно слід задовольнити частково - в розмірі 4000 грн щомісячно. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В іншій частині позовних вимог позивача належить відмовити. Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial