Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який уточнив, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 27100,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18 червня 2005 року, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2016 року шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу у сторін народились двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу і до сьогоднішнього дня проживають разом з батьком та знаходяться повністю на його утриманні. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29.11.2017 року визначене місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , за місцем проживання батька [PERSON] .Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09.02.2018 року стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, тобто до [INFO] , починаючи з дня подачі позову до суду з 07 грудня 2016 року, та на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, тобто до [INFO] , починаючи з дня подачі позову до суду з 07.12.2016 року. На підставі виконавчого листа №4964311/16-ц виданого 15.03.2018 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на [PERSON] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 07.12.2016 року, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Протягом усього періоду (з моменту винесення судом рішення про стягнення аліментів і до теперішнього) [PERSON] не виконувала свої батьківські зобов`язання та ухилялася від сплати аліментів в повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 21.03.2023 року, зробленого державним виконавцем Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Горділовським М.М. станом на 20.02.2023 року заборгованість по аліментам [PERSON] становить 149041,47 грн. Вказана заборгованість непогашена. Відповідно до розрахунку за період з 07.12.2016 року по 20.02.2023 року сума пені за прострочення сплати аліментів, які відповідач зобов`язана сплатити на користь позивача становить 45128,94 грн. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач до судового засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягав та просив задовольнити позовні вимооги (а.с. 15). До судового засідання відповідачка та її представник не з`явилися, але від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено, що 14.03.2023 року було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] про припинення стягнення аліментів, яке набрало законної сили 08.05.2023 року, яким припинено стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки. В розрахунку заборгованості, наданому позивачем, на підставі якого здійснено розрахунок пені, розмір аліментів, який підлягає сплаті з 30.05.2022 року зазначено 2000 грн., а не 1000 грн., отже розрахунок пені здійснено не вірно. Крім того, [PERSON] було здійснено сплату заборгованості відповідно до квитанцій, які надані до виконавчої служби щодо проведення розрахунку заборгованості. 24.05.2023 року [PERSON] було отримано розрахунок заборгованості відповідно до якого заборгованість становить 8254,83 грн. 25.05.20232 року [PERSON] , було здійснено платіж на рахунок виконавчої служби у розмірі 8254,83 грн. З травня 2022 року донька проживає з матір`ю. Крім того, з липня 2022 року син також проживає з матір`ю та наразі [PERSON] готується позовна заява про визначення місця проживання сина із матір`ю. Таким чином, підстави для стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей відсутні та просила у задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі (а.с. 53-55). 06.06.2023 року позивач надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої зазначає, що звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. На той період часу у відповідача існувала заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 149041,47 грн., що підтверджувалось розрахунком заборгованості по аліментам від 21.02.2023 року, зробленим державним виконавцем Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області. Повний текст рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14.03.2023 року по цивільній справі № 496/5050/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, на яке посилається відповідач у відзиві, було складено 04.04.2023 року, набрало законної сили 04.05.2023 року. Тобто вказане рішення набрало законної сили вже після того, як [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. На період подання позовної заяви у [PERSON] існувала заборгованість - погашена або скасована вона не була. Відповідно до квитанції від 26.04.2023 року, 27.04.2023 року, 25.05.2023 року - [PERSON] дійсно сплачена заборгованість по аліментам, але це відбулось лише після того, як [PERSON] звернувся до суду щодо стягнення вказаної заборгованості. [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом 04.04.2023 року, при цьому до позовної заяви було додано розрахунку заборгованості по аліментам від 21.02.2023 року, в якому надано розрахунок заборгованості за період 07.12.2016 року по 20.02.2023 року. Вказаний розрахунок не оскаржено та не скасовано. У зв`язку із вище викладеним, розрахунок пені за період з 07.12.2016 року по 30.04.2023 року становить 27100,00 грн., та позивач зазначає щодо зменшення позовних вимог, та просить стягнути з відповідачки пеню у розмір 27100,00 грн. (а.с. 72-76). Враховуючи те, що представником відповідач надано до суду відзив на позовну заяву та позивачем надано відповідь на відзив, тобто сторони вислови свою позицію з приводу обставин викладених у позовній заяві, суд вважає за можливе розглянути вказану справу у відсутність сторін по справі, сповіщених про розгляд справи належним чином. Клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області суду від 29.11.2017 року визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька (а.с. 11-12). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09.02.2018 року, з відповідачки на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 2000 грн. щомісячно, до повноліття доньки, тобто до [INFO] , потім по 1000 грн. щомісячно до повноліття сина, тобто до [INFO] , починаючи з 07.12.2016 року (а.с. 13). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 21.02.2023 року, заборгованість відповідача по аліментам у період з 24.12.2016 року по 20.02.2023 року складає 149041,47 грн. (а.с. 14). Представником відповідачки до відзиву надано розрахунок заборгованості по аліментах від 24.05.2023 року, відповідно до якого розмір заборгованості [PERSON] по аліментах становить 8254,83 грн. (а.с. 56-57) та квитанції про сплату частини заборгованості (а.с. 58-60). Як вбачається з рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14.03.2023 року припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] починаючи з 30.05.2022 року - дати визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 58-60). На підставі положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість, вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ст. ст. 180, 181, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частино 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В статті 197 СК України, зазначені підстави за яких платнику аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості, повністю або частково звільнити від сплати заборгованості по аліментах. Отже, за положеннями Сімейного кодексу України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Оскільки, згідно з положеннями СК України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Суд погоджується з позицією позивача, що викладена у відповіді на відзив, що рішення суду від 14.03.2023 року за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, на яке посилається відповідач у відзиві, було складено 04.04.2023 року, набрало законної сили 04.05.2023 року. Тобто вказане рішення набрало законної сили після того, як [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Відповідно до квитанцій від 26.04.2023 року, 27.04.2023 року, 25.05.2023 року [PERSON] сплачена заборгованість по аліментам, але заборгованість сплачена після того, як позивач звернувся до суду щодо стягнення заборгованості. Оскільки відповідачем аліменти своєчасно сплачено не було, таким чином погашення відповідачем заборгованості по аліментам в період з 26.04.2023 року по 25.05.2023 року не позбавляє її відповідальності та необхідності сплатити пеню за прострочення сплати аліментів за період з 07.12.2016 року по 30.04.2023 року. Ураховуючи викладене, та приймаючи до уваги те, що відповідачем не сплачувались аліменти, через що виникла заборгованість, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 27100,00 грн., що відповідає сумі заборгованості по сплаті аліментів на день звернення до суду з відповідною позовною заявою. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надані докази щодо стягнення неустойки (пені), суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог.

Outcome: approved