Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивує тим, що 17 травня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участі транспортного засобу ВМW530D, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія - [PERSON] та автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який є власником зазначеного транспортного засобу. За обставинами справи про адміністративне правопорушення, 17.05.2021 о 19-40 год., [PERSON] керуючи транспортним засобом ВМW530D, державний номер [NUMBER] , по бул. Гвардійський, біля будинку № 142 у м. Запоріжжі, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Нижньодніпровська, не надав переваги у русі автомобілю «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача, який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП транспортні засоби були пошкоджені. Справа про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] розглядалася Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя (суддя Воробйов А.В.). 18 червня 2021 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення №335/5923/21, відповідно до якої [PERSON] (Відповідача 1) було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень. Позивачу, після ДТП, стало відомо, що цивільно-правова відповідальність щодо автомобіля ВМW530D, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (Відповідач 2). Позивач у визначеному законодавством порядку, спочатку повідомив страховика про страховий випадок (ДТП), а потім звернувся до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» із заявою про страховий випадок. Пізніше, аварійний комісар Відповідача 2 у присутності позивача оглянув пошкоджений транспортний засіб та зафіксував усі пошкодження. Після розгляду наданих документів, та після набуття законної сили постановою суду по справі №335/5923/21 від 18.06.2021, позивачем від страховика було отримано усне повідомлення про прийняття рішення про виплату йому розміру страхового відшкодування в сумі 150 000, 00 гривень (сто п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) тобто в межах страхової суми. Разом з тим, страхове відшкодування так і не було виплачено позивачу у встановленому порядку, що порушує його права та законні інтереси. Пізніше, а саме 11.08.2021, позивач повторно направив поштою Відповідачу 2 усі необхідні документи для здійснення страхового відшкодування. Неодноразові звернення у телефонному режимі до Відповідача 2 ні до чого не призвели, останній добровільно не сплатив позивачу страхове відшкодування. Задля встановлення розміру матеріальної шкоди завданої майну позивача у результаті ДТП, останнім було ініційовано проведення автотоварознавчого дослідження на предмет визначення матеріальної шкоди в зв`язку із пошкодженням транспортного засобу належного позивачу. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 3889 від 30.06.2022 року сума матеріального збитку завданого позивачу в зв`язку із пошкодженням транспортного засобу становить 238 304,57 (двісті тридцять вісім тисяч триста чотири гривні 57 коп.) гривень. Враховуючи той факт, що максимальна страхова сума, зазначена у страховому полісі складає 150 000,00 гривень, а сума матеріального збитку завданого позивачу в зв`язку із пошкодженням транспортного засобу становить 238 304,57 гривень, вважають правомірними вимоги щодо стягнення з Відповідача 2 страхової суми у розмірі 150 000,00 грн., а з Відповідача 1 різницю між визначеною сумою шкоди та страховою сумою, яку повинен сплатити Відповідач 2, у розмірі 88304,57 грн. Навели свій розрахунок: 238 304,57 грн. (розмір шкоди згідно висновку № 3889 від 30.06.2022 року) - 150 000,00 грн. (розмір передбаченого страховим полісом страхового відшкодування) = 88304,57 грн. Крім того, вважають, що в результаті скоєного ДТП, позивачу була спричинена моральна шкода. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) грн., розмір якої вважає відповідає отриманим негативним наслідкам ДТП та покладених сил, часу у зв`язку з самою такою подією. Крім того, позивач отримав незначні травми, проходив лікування. Станом на сьогодні не отримав гарантовану компенсацію для відновлення попереднього становища. Позивач з незалежних від нього причин, обмежений користуватися власним транспортним засобом, що для останнього є порушення його життєвих звичок, прав та інтересів. Виходячи з вищенаведеного обґрунтування, вважає законними вимоги щодо стягнення на користь позивача страхового відшкодування з Відповідача 2 в розмірі 150 000,00 гривень, матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП з Відповідача 1 в розмірі - 88304,57 гривень, та моральної шкоди з Відповідача 1 в розмірі - 20000,00 гривень. Також просили стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Сторони у судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представником позивача адвокатом Бітяковим Д.М. суду надано заяву про поновлення строку та долучення доказів, позивачем надано заяву про проведення судового засідання за відсутності його та представника позивача, на задоволенні позовних наполягав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Від відповідачів відзивів на позов, заяв про відкладення розгляду справи не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенню ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 266073 від 17.05.2021 складеного відносно водія [PERSON] , [INFO] , 17.05.2021 о 19.40 год., останній керуючи транспортним засобом BMW 530D, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по бул. Гвардійський, біля будинку №142 у м. Запоріжжі, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Нижньодніпровська, не надав переваги у русі автомобілю «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача, який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП (а.с.169). Автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER] знаходиться у власності позивача (а.с.8). 18 червня 2021 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення №335/5923/21, відповідно до якої [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень (а.с. 7). 17.07.2021 [PERSON] складено заяву про страхове відшкодування на ім`я генерального директора ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» [PERSON] (а.с.9 оборотна сторона). Відповідно до копії експрес-накладної №59000717283917 від 11.08.2021, вбачається відправник: [PERSON] , одержувач: ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», тип відправлення: документи. (а.с.10-11). Також судом досліджені долучені копії медичних виписок про звернення [PERSON] до медичних закладів щодо консультацій відповідних лікарів 12.05.2021 та 18.05.2021 та копії лікарських направлень від 18.05.2021. (а.с.17-20). Встановлено діагноз забій голови та м`яких тканин шийного відділу хребта, рекомендовано фіксування коміром Шанца, лікування амбулаторно. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №3889 від 30.06.2022 складеного судовим експертом Филь О.П. щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Mitsubishi Lancer», д.н. [NUMBER] в результаті ДТП від 17 травня 2021 року, то такий на дату оцінки дорівнює ринковій вартості автомобіля та складає 238 304,57 грн. (а.с.12-16). Відповідно до відповіді МТСБУ від 27.06.2023 на запит адвоката Бітякова Д.М. ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» не передавало до Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріали справ щодо виплат страхового відшкодування за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі (а.с.144). Відповідно до поліса № 200589155 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів транспортного засобу BMW 530D, д.н.з. [NUMBER] страховиком виступає ТВ «СК «Ю.Ес,Ай», строк дії полісу зазначено з 00.00 16.07.2020 по 15.07.2021 включно. Станом на 17.05.2021 статус полісу є діючим. Франшиза складає 1000 грн, ліміт за шкоду майну 130 000,00 грн. (а.с. 168). Оскільки зазначений доказ надійшов на адресу позивача лише в серпні 2023 року, з врахуванням клопотання представника позивача щодо поновлення строків для надання доказів, суд вважає за можливе прийняти до уваги зазначений документ при вирішенні справи по суті. За таких обставин, які встановлені судом, відповідно до страхового поліса страхове відшкодування, яке підлягало б сплаті страховиком становить 130 000,00 грн. При цьому в самому позові позивач зазначає, що сума 150 000,00 грн. була визначена тільки зі слів представника страхової компанії і ні в яких документах відображення свого не знайшла. Згідно розрахунків суду сума шкоди, яку необхідно стягнути з винної особи повинна складати: 238 304,57 грн. (розмір шкоди згідно висновку № 3889 від 30.06.2022 року) - 130 000,00 грн. (розмір передбаченого страховим полісом страхового відшкодування) = 108 304,57 грн.. За позовними вимогами позивача зазначена сума складає 88 304,57 грн.. Дана справи була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ухвали суду від 25.07.2023 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду. При цьому представник позивача будь-яких клопотань не надавав. Відповідно до п. 2 ч. 2 та ч. 5 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При цьому при поданні заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. В цьому випадку саме принцип стабільності є визначальним щодо можливості виходу за межі позовних вимог. Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Такої заяви про збільшення чи зменшення позовних вимог з боку позивача чи його представника суду надано не було. З огляду на зазначене суд виходить з тих позовних вимог, які відображені у позові. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України « Про страхування № 85/96-ВР). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV) . Згідно зі ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV. Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди. Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV). Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). (дивись постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17). За приписами ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільних прав, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Страхова компанія відповідає за завдану шкоду у межах визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При визначені меж відповідальності страхової компанії спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків) (як оціненої, так і фактичної), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22). До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові № 911/286/20 від 21.12.2020 року. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 28 цього Закону передбачає, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 29 зазначеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 20 000,00 грн.. Суд, дослідивши матеріали справи, за відсутності відзиву на позов, вважає, що розмір моральної шкоди, який визначений позивачем, відповідає отриманим негативним наслідкам після ДТП та покладених сил та часу для упорядкування свого побуту у зв`язку з самою такою подією. Крім того, суд враховує, що позивачем були отримані незначні травми, що мало наслідком проходження ним амбулаторного лікування, що вимагало від нього додаткових зусиль для налагодження звичного способу життя. Зокрема, необхідність носіння коміра Шанца викликала додаткові незручності. Станом на сьогодні позивач так і не отримав гарантовану компенсацію для відновлення попереднього становища. Позивач з незалежних від нього причин, обмежений у користуванні власним транспортним засобом, що для останнього є порушення його життєвих звичок, прав та інтересів. На теперішній час, позивач виконує свій громадянський обов`язок щодо захисту держави від військової агресії з боку Російської Федерації, але додатково повинен доводити свою правоту в судових органах, відлучатися зі служби, готувати документи, що додає йому душевних переживань та негативних емоцій. З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial