Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

Заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури Русняк П. звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, Національної академії аграрних наук України, Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України до Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, [PERSON] про визнання недійсним рішення Нижньоворітської сільської ради від 19.10.2007 "Про затвердження проекту відведення та передачу земельної ділянки у власність", на підставі якого [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га, яка знаходиться в [ADDRESS] , визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №538920 від 19.12.2007, яким посвідчується право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнання незаконною та скасування у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га, а також про зобов?язання [PERSON] повернути земельну ділянку з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та в користування Національної академії аграрних наук України і Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Закарпатською обласною прокуратурою, за результатами опрацювання матеріалів з кримінального провадження №12020070040001773, встановлено підстави для представництва інтересів держави в суді у правовідносинах, що виникли внаслідок розпорядження Нижньоворітською сільською радою земельною ділянкою, яка перебувала у постійному користуванні структурного наукового підрозділу Національної академії аграрних наук України. Встановлено, що на підставі державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК №000930 від 06.12.1996, виданого на підставі рішення Нижньоворітської сільської ради №8 від 20.11.1996, Гірсько-Карпатською дослідною станцією набуто право постійного користування земельними ділянками загальною площею 934 га для ведення науково-дослідних робіт на території Нижньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області (на підставі постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів» територія Нижньоворітської сільської ради входить до складу Мукачівського району). Отже, Гірсько-Карпатською дослідною станцією набуто право безстрокового користування землею площею 934 га для ведення науково - дослідних робіт. Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України, як правонаступник Гірсько-Карпатської дослідної станції, здійснює користування земельними ділянками, що набуті останньою на підставі державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК №000930 від 06.12.1996. На підставі рішення Нижньоворітської сільської ради №б/н від 19.10.2007 «Про затвердження проекту відведення та передачу у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована в [ADDRESS] , віднесено вказану земельну ділянку до земель житлової та громадської забудови, а також передано її у власність [PERSON] . 19.12.2007 Нижньоворітською сільською радою видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №538920 (зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №2121584201-0107070400016), що посвідчує право власності такого на земельну ділянку з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га. Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №327044521 від 27.03.2023 вбачається, що відомості про речові права на вищевказану земельну ділянку до такого не внесені. З висновку експерта №СЕ-19/107-21/6666-ЗТ від 28.09.2021, складеного за результатами проведення земельно-технічної експертизи в рамках кримінального провадження №12020070040001773 від 27.11.2020 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га, яка передана у власність [PERSON] на підставі рішення Нижньоворітської сільської ради № б/н від 19.10.2007, накладається на землі Гірсько-Карпатської дослідної станції Закарпатського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук, що перебували у користуванні такої на підставі державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК №000930. Наведене також підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №16.4-02/22 (26-ДК/22/АП/09/01-17) від 24.05.2017, складеного Управлінням з контролю за використання та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області за результатами проведення планової перевірки. Таким чином, Нижньоворітська сільська рада розпорядилась земельною ділянкою за кадастровим номером 2121584201:01:007:0009, що перебувала у постійному користуванні Гірсько-Карпатської дослідної станції на підставі державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК №000930 від 06.12.1996. Землі Гірсько-Карпатської дослідної станції, в тому числі й спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009, станом на момент прийняття Нижньоворітською сільською радою рішення від 19.10.2007 та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, відносились до земель державної власності сільськогосподарського призначення Української академії аграрних наук, та щодо таких існувала заборона на передачу в комунальну чи приватну власність. Згідно листа Національної академії аграрних наук України №10.2-12/309 від 11.10.2021 та долучених до такого постанов Президії Української академії аграрних наук, прийнятих за період з 2005-2009 рр. вбачається, що Президією згода на вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування Гірсько-Карпатської дослідної станції не надавалась. Рішення Нижньоворітської сільської ради №б/н від 19.10.2007, яким [PERSON] передано у власність земельну ділянку з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га., прийнято в порушення вимог Земельного кодексу України (в редакції від 20.06.2007) та призвело до позбавлення науково-дослідної установи Української академії аграрних наук права користування спірною земельною ділянкою. Ухвалою судді від 09.05.2023 у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.07.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, наведених в позовній заяві, та просив позовні вимоги задоволити. Представник позивача Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області в судовому засіданні не вдалось встановити відеоконференцзв`язок, однак у письмових поясненнях зазначив, що Нижньоворітською сільською радою передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку, яка на момент розпорядження перебувала у постійному користуванні Гірсько-Карпатської дослідної станції, просить позовні вимоги задовольнити та визнати недійсним рішення Нижньоворітської сільської ради від 19.10.2007, на підставі якого [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №538920 від 19.12.2007, яким посвідчується право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009, а також визнати незаконною та скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га. Відповідач [PERSON] на розгляд справи повторно не з?явився, на електронну адресу суду скерував клопотання, в якому просить долучити до матеріалів справи письмову згоду директора Гірсько-Карпатської дослідної станції за №173 від 18.04.01 р. про виділення земельної ділянки в розмірі 0,085 га. на території дослідної станції пл. Народна біля будинку [ADDRESS] під будівництво житлового будинку [PERSON] . Крім цього, відповідач на електронну адресу суду скерував додаткові роз?яснення у справі, в яких зазначає, що передача йому земельної ділянки відбувалась на засіданні вченої ради Гірсько-Карпатської дослідної станції і відповідний лист був направлений до Української академії аграрних наук, яка дала згоду на відчуження земельної ділянки. Представником відповідача Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району подано відзив на позовну заяву, де зазначено, що відповідач повністю не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Однак у судовому засіданні змінила свою позицію та щодо вирішення позову поклалась на розгляд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно ч. 4 ст. 56 ЦПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. ЄСПЛ у своїй практиці звертає увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява №42454/02, § 35). Судом встановлено, що відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК №000930 від 06.12.1996, виданого на підставі рішення Нижньоворітської сільської ради №8 від 20.11.1996 та зареєстрованого з Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №19, Гірсько-Карпатською дослідною станцією набуто право постійного користування земельними ділянками загальною площею 934 га для ведення науково-дослідних робіт на території Нижньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області (на підставі постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів» територія Нижньоворітської сільської ради входить до складу Мукачівського району). Згідно наказу Української академії аграрних наук №94 від 07.09.2006 «Про вдосконалення організаційної структури Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН», прийнятого на підставі постанови Президії Української академії аграрних наук від 17.08.2006 (протокол №13), Гірсько-Карпатську дослідну станцію Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН реорганізувано шляхом приєднання до Закарпатського інституту агропромислового виробництва УААН. Указом Президента України № 8/2010 від 06.01.2010 Українській академії аграрних наук надано статус національної та перейменовано її в Національну академію аграрних наук України. Як вбачається із інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, реорганізація Гірсько-Карпатської дослідної станції шляхом приєднання до Закарпатського інституту агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України завершена 26.05.2011. Вказаною довідкою та наказом Української академії аграрних наук №94 від 07.09.2006 також підтверджується, що правонаступником землі, майна, майнових прав і зобов`язань Гірсько-Карпатської дослідної станції є Закарпатський інститут агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України. Наказом Національної академії аграрних наук України №323 від 24.11.2011 «Про реорганізацію Закарпатського інституту агропромислового виробництва НААН», Закарпатський інститут агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України реорганізовано шляхом перетворення у Закарпатську державну сільськогосподарську дослідну станцію та передано її разом з мережею підприємств у безпосереднє підпорядкування Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук. Цим же наказом встановлено, що Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України є правонаступником майнових та немайнових прав, основних засобів і матеріальних цінностей, землі, майна та зобов`язань Закарпатського інституту агропромислового виробництва НААН України. Вказаним наказом також встановлено, що Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція НААН України є правонаступником землі, майна, майнових і немайнових прав та зобов`язань Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України. Вищенаведене підтверджується пунктом 2 статуту Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України від 16.12.2019, що затверджений президентом НААН України та інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, сформованої за назвою юридичної особи. Постановою Кабінету Міністрів України №421 від 28.04.2021 «Про затвердження переліку установ, організацій та підприємств, що перебувають у віданні Національної академії аграрних наук України» Закарпатську державну сільськогосподарську дослідну станцію Національної академії аграрних наук України включено до вказаного переліку. Встановлено, що Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України, як правонаступник Гірсько-Карпатської дослідної станції, здійснює користування земельними ділянками, що набуті останньою на підставі державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК №000930 від 06.12.1996. Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу №906/392/18 у постанові від 05.11.2019 зазначила, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005. Отже, право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 названого Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Згідно із п.п. 1.3, 3.1 статуту Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, дослідна станція є науковою бюджетною установою державної форми власності. Державне підприємство перебуває у безпосередньому підпорядкуванні Національній академії аграрних наук України (Академія). Майно господарства є державною власністю, закріплене за ним Академією і належить їй на праві оперативного управління. Здійснюючи це право, Дослідна станція може використовувати це майно для участі в цивільних відносинах, в тому числі для провадження фінансово-господарської діяльності відповідно до статутних цілей та в межах своєї цивільної правоздатності (п.4.3 Статуту дослідної станції). Згідно ч. 3 п. 33 статуту Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, землі дослідних полів відносяться до особливо цінних земель і їх вилучення для суспільних потреб не допускається за виключенням випадків, визначених законом. Вилучення земельних ділянок здійснюється лише за погодженням Президії Академії відповідно до Земельного кодексу України та Порядку володіння та користування земельними ділянками Науковими установами та організаціями НААН України. Відтак, письмова згода директора Гірсько-Карпатської дослідної станції за №173 від 18.04.01 р. про виділення земельної ділянки в розмірі 0,085 га. на території дослідної станції [ADDRESS] під будівництво житлового будинку [PERSON] , яку останній долучив, не може бути підставою законності передачі такої землі, оскільки Гірсько-Карпатська дослідна станція є лише користувачем такої землі. 19.10.2007 рішенням Нижньоворітської сільської ради «Про затвердження проекту відведення та передачу у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована в [ADDRESS] . 19.12.2007 Нижньоворітською сільською радою [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №5538920 (зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №2121584201-0107070400016), що посвідчує право власності такого на земельну ділянку з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га. Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №327044521 від 27.03.2023 вбачається, що відомості про речові права на вищевказану земельну ділянку до такого не внесені. Як вбачається із висновку експерта №СЕ-19/107-21/6666-ЗТ від 28.09.2021, складеного за результатами проведення земельно-технічної експертизи в рамках кримінального провадження №12020070040001773 від 27.11.2020, земельна ділянка з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га., яка передана у власність [PERSON] на підставі рішення Нижньоворітської сільської ради №б/н від 19.10.2007, накладається на землі Гірсько-Карпатської дослідної станції Закарпатського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук, що перебували у користуванні такої на підставі державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК №000930 від 06.12.1996. З проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки у власність та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №538920 від 19.12.2007 вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах населеного пункту с. Нижні Ворота, однак в силу положень ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» перебувала у державній власності. Як вбачається із листів Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №10-7-0.7-3419/2-22 від 04.11.2022 та Відділу №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №1808/420-22-0.36,2 від 02.11.2022, земельна ділянка з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 відводилась за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення - несільськогосподарські угіддя (землі під господарськими будівлями і дворами). Таким чином, землі Гірсько-Карпатської дослідної станції, в тому числі й спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 станом на момент прийняття Нижньоворітською сільською радою рішення від 19.10.2007 та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, відносились до земель державної власності сільськогосподарського призначення Української академії аграрних наук, та щодо таких існувала заборона на передачу в комунальну чи приватну власність. Згідно з ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної пілянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати. Водночас, з проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 та рішення Нижньоворітської сільської ради від 19.10.2007 «Про затвердження проекту відведення та передачу у власність» вбачається, що такі не містять відомостей про припинення права постійного користування Гірсько-Карпатської дослідної станції. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частиною 5 ст. 116 ЦК України передбачено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні громадян або юридичних осіб, провадиться лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно із ст. 149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Пунктом 2 ст. 150 ЗК України встановлено, що припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах "в" і "г" частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України. Згідно із п.3 ст.84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук. Відповідно до ст.5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України. Відчуження нерухомого майна Національної академії наук України та національних галузевих академій наук і організацій, що віднесені до їх відання, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з листа Національної академії аграрних наук України №10.2-12/309 від 11.10.2021 та долучених до такого постанов Президії Української академії аграрних наук, прийнятих за період з 2005-2009 рр. вбачається, що Президією вказаної галузевої академії наук згода на вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування Гірсько-Карпатської дослідної станції не надавалась. Однак, у порушення вимог ст. ст. 84, 149, 150 Земельного Кодексу України та статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», земельна ділянка сільськогосподарського призначення не будучи вилучена з постійного користування, передана у приватну власність фізичній особі [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказане порушення вимог законодавства підтверджено висновком експерта №СЕ-19/107-21/6666-ЗТ від 28.09.2021, а також також актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №16.4-02/22 (26-ДК/22/АП/09/01 -17) від 24.05.2017, складеного Управлінням з контролю за використання та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області за результатами проведення планової перевірки. Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га, яка перебувала у постійному користуванні Гірсько-Карпатської дослідної станції на підставі державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК №000930 від 06.12.1996 та знаходиться в межах населеного пункту, відносилась до державної власності, у зв`язку з чим, повноваження на вилучення такої з постійного користування вказаної установи Української академії аграрних наук належали до компетенції районної державної адміністрації. Отже, Нижньоворітська сільська рада в порушення ст. 84 ЗК України та ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» (в редакції від 01.01.2007) розпорядилась земельною ділянкою державної власності, яка у відповідності до ч. ч. 1,5 ст. 149 ЗК України не вилучалась з постійного користування Гірсько-Карпатської дослідної станції компетентним органом державної влади - Воловецькою районною державною адміністрацією - та перебувала у постійному користуванні Гірсько-Карпатської дослідної станції на підставі державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК № 000930 від 06.12.1996. Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: визнання прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Частиною 1 ст. 155 ЗК України визначено, що, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Крім того, ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області №936/487/22 від 31.05.2022 року у кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.367 КК України по факту службової недбалості останнього як землевпорядника Нижньоворітської сільської ради щодо земельних ділянок, в тому числі і була виявлена дана спірна земельна ділянка, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що прийнявши рішення 19.10.2007 "Про затвердження проекту відведення та передачу земельної ділянки у власність", на підставі якого [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га, яка знаходиться в [ADDRESS] сільська рада розпорядилась не належним їй майном. Враховуючи наведене, рішення Нижньоворітської сільської ради № б/н від 19.10.2007 «Про затвердження проекту відведення та передачу у власність», яким [PERSON] передано у власність земельну ділянку з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га, підлягає визнанню недійсним. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 ( срава №2-3007/11, провадження № 14-525цс18), державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи те, що на підставі вказаного незаконного рішення відповідачу [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №538920 від 19.12.2007, яким посвідчується право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також відповідачем проведено державну реєстрацію права власності, тому суд вважає за необхідне визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №538920 від 19.12.2007. З метою ефективного захисту та поновлення прав держави, належним та ефективним способом захисту інтересів держави у спірних правовідносинах є також скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрацій земельної ділянки з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 як похідну вимогу від вимоги про визнання недійсним та скасування рішення про передачу у власність даної земельної ділянки. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14 та від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 вказані можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме : шляхом оскарження відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку. Таким чином, порушені права та законні інтереси держави у даних правовідносинах підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009, зокрема, шляхом зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та в користування Національної академії аграрних наук України і Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії здрарних наук України. Отже, враховуючи наведене, а також встановлені обставини, суд вважає, що повернення власникові спірної земельної ділянки є пропорційним вищевказаній легітимній меті. Судом встановлено, що набуття відповідачем [PERSON] у приватну власність земельної ділянки, яка відповідно до норм законодавства, може перебувати лише в державній власності, порушує права та інтереси держави в особі Головного правління Держгеокадастру у Закарпатській області, Національної академії Аграрних наук України та Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України щодо вільного користування і розпорядження спірною земельною ділянкою. Згідно з абзацом 1 частини 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Частиною 13 статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. За наведених обставин подальша наявність відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2121584201:01:007:0009 у Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей та унеможливить відновлення порушеного права держави, у власності якої повинна перебувати спірна земельна ділянка. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про судові витрати, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову позивачем сплачено судовий збір за пред`явлення позову у розмірі 10736 грн. та за заяву про його забезпечення у розмірі 2684 грн., а позов було задоволено у повному обсязі, то з відповідачів на користь Закарпатської обласної прокуратури необхідно стягнути 13420 грн. 00 коп. судового збору. Щодо заходів забезпечення позову, вжитих згідно ухвали Воловецького районного суду Закарпатської області від 09.05.2023 у даній справі, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Враховуючи, що учасниками справи не заявлено вмотивованого клопотання про скасування арешту земельної ділянки та заборони [PERSON] вчиняти певні дії стосовно спірної земельної ділянки, то такі заходи забезпечення позову продовжують діяти відповідно до положень ст. 158 ЦПК України.

Outcome: approved