Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

позивач - Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про стягнення заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05 червня 2020 року в розмірі 56395,51 грн та судових витрат в сумі 2684 грн, посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх договірних зобов`язань, в результаті чого, станом на 17 травня 2023 року, її заборгованість за вказаним договором складає 56395,51 грн. Представник позивача просить розглянути справу без його участі, позов підтримує повністю, щодо постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак надала відзив, згідно якого позов визнає частково, не заперечує проти задоволення позову в частині кредитного ліміту 40 000 грн., в решті вимог позову не визнає, вважає, що заборгованість в сумі 56395,51 грн. не обґрунтована і не підтверджена належними доказами. Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № б/н від 05 червня 2020 року, підготовлений робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредита та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому позовні вимоги недоведені. Також вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постановах Верховного Суду України і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ, щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Суд, в силу ст.ст.211, 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути дану справу без участі сторін на підставі наявних матеріалів. Суд дослідив та оцінив докази у справі та встановив, що 05 червня 2020 року між сторонами було підписано Договір про надання банківських послуг «monobank», відповідно до якого відповідачу надано кредит у гривнях у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі до 40 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, передбаченому Умовами. Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 Розділу І Умов Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування Платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов Договору в тому числі, платіжної системи MasterCard/Visa, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного Банку України. Згідно із п.п. 2.3. п.2 Розділу І Умов, відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит. Відповідно до пунктів 5.3., 5.8.1. п.5 Розділу І Умов Клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими Клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами Банку через Мобільний додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій. Клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати Щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, зазначені в Мобільному додатку. При несплаті Щомісячного мінімального платежу Клієнт повинен сплатити штраф за несплату Щомісячного мінімального платежу згідно з Тарифами. Банк розглядає будь-який надісланий платіж Клієнта як визнання Клієнтом даного штрафу в розмірі платежу, що надійшов, але не більше суми штрафу, визначеного Тарифами. У разі порушення терміну сплати Щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся Заборгованість за Кредитом вважається простроченою (Істотне порушення Клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої Заборгованості Банк нараховує, а Клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із Тарифами, але не більше 50 % від суми, одержаного Клієнтом Кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування Кредитом у розмірі 0,00001 % річних. На період дії карантину Банк на власний розсуд має право збільшити строк, зазначений в абзаці першому цього пункту. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатила щомісячні мінімальні платежі). Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 17 травня 2023 року, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором складає - 56395,51 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) - 56395,51 грн.; заборгованість за пенею 0 грн; заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0 грн. Однак, як вказує позивач у позовній заяві, на підставі укладеного договору, відповідач отримав кредит у розмірі 40 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є банківська картка. При цьому ні позовна заява, ні долучені до неї документи не містять інформації, чому тіло кредиту збільшилось до 56395,51 грн. (сума позову). Відстутні належні докази того, що кредитний ліміт збільшено за згодою сторін, шляхом підписання сторонами додаткових угод до договору. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № б/н від 05 червня 2020 року, підготовлений робітниками банку є відображенням односторонніх розрахунків позивача і не може вважатися належним та достатнім доказом. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В силу ст.ст. 551, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України в разі укладення кредитного договору сума кредиту, проценти за користування позиченими коштами та неустойка визначаються сторонами в письмовому договорі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як було зазначено вище відсутні докази того, що відповідач належним чином ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку і що саме ці документи зрозумілі і погоджені відповідачем при підписанні анкети-заяви. Витяги з тарифів обслуговування кредитних карт і правил надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, проценти за користування кредитними коштами, відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а також порядок збільшення кредитного ліміту. Відповідного висновку дійшла Велика палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, зазначивши про неможливість з вищевказаної підстави застосування до спірних правовідносин вимог ст. 634 ЦК України, що регулює правовідносини з договору приєднання. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у цивільній справі №697/302/20. Водночас відповідач не заперечує факту отримання коштів від відповідача, однак не надав доказів щодо повного погашення суми заборгованості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав та він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи, що позивачем не доведено, на яких саме умовах укладався кредитний договір (розмір процентів, штрафних санкцій тощо), суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача в користь позивача може підлягати лише сума позики, визнана відповідачем, тобто 40 000 грн. в межах узгодженого сторонами кредитного ліміту. Згідно ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин позов слід задовольнити частково. Крім цього з відповідача в користь позивача слід стягнути 2684 грнсудових витрат (судового збору), що були сплачені при поданні позову.

Outcome: partial