Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

01.02.2023 року до суду звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором №1857045 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.04.2021 року в розмірі 17294,14 грн., а також про стягнення судових витрат. Позовні вимоги\~ТОВ «УМ\~Факторинг» обґрунтовані\~наступним. 28.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] укладено договір № 1857045 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого [PERSON] отримав позику у розмірі 6000,00 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу коштів на платіжну картку № [NUMBER] . 20 жовтня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу №1 та підписано реєстр прав вимог № 3 від 17.12.2021 року. Таким чином, позивач став новим кредитором та отримав право вимоги до відповідача за Кредитним договором. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за кредитним договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Станом на день подання позовної заяви, загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає 17294,14 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 17294,14 грн., а також стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви до суду, а також витрат на проведення оцінки грошового збитку. Ухвалою суду від 08.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. В сьогоднішнє судове засідання позивач не з`явився, просили проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, та просили стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви та витрати на проведення оцінки грошового збитку. Відповідач до судового засідання повторно не з`явився, причину неявки та своїх зауважень суду не повідомив, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи є підтвердження. Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України\~передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно\~зі ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:\~1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;\~5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;\~7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. За визначенням ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України, відповідно до якої, зобов`язання -\~це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 28.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] укладено договір № 1857045 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого [PERSON] отримав позику у розмірі 6000,00 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу коштів на платіжну картку № [NUMBER] (а.с.13-20). Строк кредиту, відповідно до п. 1.3. Кредитного договору, становить 30 днів. Відповідно до п. 6.4 Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений Кредитним договором строк, повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності). Відповідно до п 1.4.1 Кредитного договору Стандартна процента ставка становить 1,90%. Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору, нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації/автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору, до періоду розрахунку процентів включається день надання та не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.3 Договору, відбулася пролонгація строку кредиту, відповідно до Розділу 4 Договору, де проценти нараховуються і в дату повернення кредиту, вказану у Графіку платежів, і в нову дату повернення. У випадку, якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день. Відповідач 28.05.2021 року ініціював пролонгування Кредитного договору, що підтверджується Додатковим договором до Договору №1857045 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.05.2021 р. Відповідно до п. 3.1. Додаткового договору, строк користування кредитом за Договором продовжується на строк: 30 днів. Дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 28.06.2021 року. У зв`язку із тим, що відповідач 28.06.2021 року не сплатив кредит та проценти за користування кредитом, відбулось автопролонгування Кредитного договору у відповідності до розділу 4 Кредитного договору. Таким чином, загальна кількість календарних днів користування кредитом, з урахуванням пролонгації та автопролонгації складає 120 календарних днів. 20 жовтня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу №1 та підписано реєстр прав вимог № 3 від 17.12.2021 року (а.с.8-12). Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відступає ТОВ «УМ Факторинг» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «УМ Факторинг» приймає права вимоги та зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» за плату та на умовах, визначених Договором факторингу. ТОВ «УМ Факторинг» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» (а.с.12). За таких обставин, до ТОВ «УМ Факторинг», відповідно до договору факторингу №1 перейшло право за № 1857045 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.04.2021 року, що укладено між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] . Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором щодо сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту належним чином не виконав, заборгованість позичальника становить 17294,14 грн., що підтверджується випискою по рахунку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Вказане також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, висловленій у постанові від 19.10.2016 року у справі № 6-2129цс16. Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором ґрунтуються на законі та умовах договору, а тому підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення на його користь витрат по сплаті судового збору та витрат на проведення оцінки грошового збитку суд зазначає таке. В зв`язку із задоволенням основної вимоги, на підставі\~ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат по сплаті судового збору з відповідача в сумі 2481,00 грн., так як позивачем фактично сплачена вказана сума при поданні позову. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України,\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Стосовно судових витрат у вигляді витрат на проведення оцінки грошового збитку в сумі 15000,00 грн., які позивач поніс у зв`язку з розглядом цієї справи та які вважає судовими витратами в цій цивільній справі, які підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України, суд зауважує таке. Відповідно до п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України,\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 6, 8, 9 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до договору №46 про проведення оцінки грошового збитку від 03.11.2022 року (а.с.21-22) та платіжним дорученням №511 від 08.11.2022 року позивачем було сплачено 15000,00 грн. за звіт про оцінку грошового збитку, завданого ТОВ «УМ Факторинг» фізичною особою гр. [PERSON] , з урахуванням заборгованості по відсоткам та інфляційних витрат, внаслідок несплати коштів, отриманих у позику у ТОВ «Лінеура Україна», згідно Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1857045 від 28.04.2021 р. та Додаткового договору від 28.05.2021 р. (а.с.43). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені понесені судові витрати, а саме по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн., а також витрати на проведення оцінки грошового збитку у сумі 15000,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved