Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В березні 2022 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Розтоківського ліцею Кутської селищної ради Івано-Франківської області про визнання наказів про накладення дисциплінарних стягнень незаконними. Вимоги обґрунтувала тим, що працювала на посаді вчителя історії Розтоківського ліцею Кутської селищної ради Івано-Франківської області, та виконувала обов`язки класного керівника дев`ятого класу до 05.01.2022 року. Наказами в.о. директора Розтоківського ліцею Кутської селищної ради Івано-Франківської області №4-к від 05.01.2022 року та №2-т від 13.01.2022 року до [PERSON] було застосовано дисциплінарні стягнення, а саме звільнено від виконання обов`язків класного керівника 9-го класу, та оголошено догану за вчинення булінгу. Вказані накази позивач вважає незаконними. Так, підставою для видачі вказаних наказів стали скарга учениці 9-го А класу [PERSON] та скарги учнів 9-го класу. В скарзі учениці [PERSON] було зазначено, що [PERSON] вчиняє цькування щодо неї, занижує оцінки тощо. Однак [PERSON] ствердила, що 23.01.2021 року стала свідком ситуації як учениця [PERSON] в перерві між уроками брала її особисті речі, зокрема мобільний телефон і користувалася ним. За такі дії, [PERSON] як класний керівник зробила зауваження учениці та іншим учням, що особисті речі брати не можна і це неприпустимо. Однак після вказаної ситуації учениця [PERSON] та її мама написали скаргу на неї. [PERSON] вважає, що такими діями, вони хотіли принизити її честь, гідність та звести нанівець її багаторічну працю як вчителя. [PERSON] ствердила, що за весь час її роботи на посаді вчителя, до неї не застосовувалось жодних стягнень, навпаки вона має багато похвальних грамот, листів та подяк. В подальшому скарга учениці [PERSON] та стала предметом розгляду антибулінгової комісії, однак в порушення положення в.о. директора Розтоківського ліцею змінила частину комісії саме напередодні розгляду скарги. [PERSON] вважає такі дії в.о. директора помстою як за нелояльні до її діяльності особи [PERSON] . Після прийнятих наказів [PERSON] звернулася до комісії по трудових спорах, однак жодної реакції на скаргу на час звернення до суду з позовом не отримала. [PERSON] стверджує, що всі її усні та письмові звернення до в.о. директора Розтоківського ліцею щодо надання документів, які послужили підставою для розгляду антибулінговою комісією Розтоківського ліцею залишені без задоволення. Також [PERSON] оскаржує наказ №6-т від 03.06.2022 року щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Так, [PERSON] стверджує, що підставою для оголошення їй догани стали три акти, два протоколи відвідування уроків за результатами моніторингу та наказ №52 від 16.05.2022 року. [PERSON] незрозуміло, які ж саме вона допустила порушення проводячи уроки історії, оскільки зі слів директора їй стало відомо, що уроки не відповідають календарному плану. Однак такі твердження на думку [PERSON] є наслідком упередженого ставлення в.о. директора [PERSON] саме до [PERSON] . [PERSON] ствердила, що уроки історії викладає вже багато років, і викладає їх відповідно до календарного плану. А тому вказаний наказ на її переконання є незаконним. З цих підстав, просила її позов задовольнити, та скасувати оскаржувані накази: №4-к від 05.01.2022 року, №2-т від 13.01.2022 року та №6-т від 03.06.2022 року. У відзиві на позов представники відповідача категорично заперечили. Так підставою для оголошення позивачу доаги за вчинення булінгу стала скарга [PERSON] , та скарги учнів 9-а класу, в якому [PERSON] була класним керівником. На виконання вимог закону, скарга [PERSON] була предметом розгляду антибулінгової комісії. За результатами засідання комісії було встановлено, що в ситуації що мала місце між вчителем [PERSON] та ученицею [PERSON] наявні ознаки булінгу, про що було повідомлено представника ювенальної поліції. За результатами розгляду повідомлення. Щодо [PERSON] було складено адміністративні матеріали та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-4 КУпАП. Також представник відповідача ствердила, що підставою для звільнення [PERSON] від обов`язків класного керівника стала скарга учнів 9 а класу, оскільки це є винятковою ситуацією, в якій директор вправі видати такий наказ. Представник відповідача ствердила, що в ліцеї з боку [PERSON] неодноразово відбувалися побиття учнів, що можуть підтвердити свідки. Крім того, [PERSON] неодноразово допускала порушення щодо ведення класних журналів, у зв`язку з чим ініціювалось звернення до відділу освіти (уповноваженого на той час органу управління закладом) з клопотанням про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] . Крім того, у зв`язку з поступленням численних скарг на [PERSON] на виконання вимог освітнього омбудсмена, було проведено внутрішній моніторинг уроків історії які викладала [PERSON] . За результатами моніторингу, робота [PERSON] була визнана незадовільною, у зв`язку з чим, [PERSON] було оголошено догану. На переконання представника відповідача, оголошені [PERSON] догани є правомірними, та таким, що здійснені відповідачем у встановленому законом порядку. В задоволенні позову, представника позивача просили відмовити повністю. У відповіді на відзив [PERSON] ствердила, що в скарзі учнів 9-го а класу не зазначено прізвища учнів, які її подали, а містяться тільки скорочені підписи, які не дозволяють ідентифікувати осіб. У вказаній заяві зазначено, що нібито [PERSON] застосовувала фізичне та психологічне насильство. Проте, щодо фізичного насильства відсутні будь які докази, адже якщо, б були такі, то дирекція ліцею, повинна була відреагувати на це, та вжити відповідних заходів, однак такого не було. [PERSON] просила звернути увагу, що скарга матері учениці [PERSON] подана під час літніх канікулЮ коли вчителі ліцею перебували у відпустці, і навчальний процес було припинено. При цьому у вказаній скарзі мова йде про ведення документації класним керівником, а не щодо знущання над учнями. [PERSON] заперечує, той факт що її притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення булінгу, оскільки справа щодо неї була закрита. Витяг з протоколу №1 засідання комісії не підтверджує в її діях ознак булінгу, а відтак комісія вийшла за межі своїх повноважень, оскільки вона не може притягувати до адміністративної чи дисциплінарної відповідальності. Доводи [PERSON] про відсутність доказів застосування фізичної сили щодо учениці [PERSON] залишились без реагування. [PERSON] стверджує, що свою діяльність в.о. ліцею почала як авторитарний керівник, а відтак її наказ від 24.12.2021 року про зміну складу антибулінгової комісії нічим не аргументований. Також [PERSON] стверджує, що, стосуються більш як десятирічної давності вона успішно пройшла чергову атестацію. Позиція учасників в судовому засіданні. В судовому засіданні учасники судового провадження висловили доводи аналогічні поданим заявам по суті, що містяться в матеріалах справи. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вважали, що оспорювані накази є незаконними та неправомірними. Вчинення булінгу [PERSON] щодо учениці [PERSON] є недоведеним належними та допустимим доказами. Постанови суду першої та апеляційної інстанції жодним чином не доводять вину [PERSON] . [PERSON] має багаторічний досвід роботи на посаді вчителя, пройшла успішно чергову атестацію як педагога, має численну кількість грамот, подяк і нагород та виховала не одного призера олімпіади. На переконання [PERSON] оспорювані накази, є нічим іншим, як тиском на неї з боку керівництва ліцею, та намаганням усунути її з роботи. З цих підстав, [PERSON] просила її вимоги задовольнити повністю, та скасувати оспорювані накази. Представники віддповідача [PERSON] , та [PERSON] під час судового розгляду категорично заперечили щодо позову. Зазначили, що [PERSON] неодноразово мала неприємності з іншими учнями ліцею, однак за часів коли ліцей очолювала [PERSON] вказані конфлікти врегулювувались в добровільному порядку. Щодо ситуації булінгу з ученицею [PERSON] , то така була предметом розгляду антибулінгової комісії, а в подальшому вина [PERSON] була встановлена постановою суду першої інстанції, яка залишена в силі судом апеляційної інстанції. [PERSON] неодноразово мала конфлікти з дітьми, на неї часто поступали усні скарги від учнів. Навіть під час розгляду вказаної справи в суді, коли [PERSON] було поновлено на роботі, та вона працювала два місяці, то в неї також був конфлікт з учнями. Крім того, за результатами моніторингу, [PERSON] , як вчитель допускала систематичні порушення, зокрема щодо ведення класних уроків, заповнення журналів, перешкоджала проведенню моніторингу. Представники відповідача не заперечили, що [PERSON] дійсно має багаторічний досвід роботи, численні грамоти, та подяки, однак допущені нею порушення, вчинення булінгу в сільській школі, свідчать про те, що вчитель [PERSON] допускає істотні порушення в роботі, які і стали підставою для оголошення доган. В задоволенні позову, представники відповідача просили відмовити. Свідок [PERSON] яка працює психологом в Розтоківському ліцеї Кутської селищної ради в судовому засіданні ствердила, що в кінці грудня 2022 року, до неї звернулася в.о. директора ліцею [PERSON] про те, що в 9-а класі виник конфлікт, неприємний інцидент, оскільки дівчата плачуть, бо [PERSON] некоректно себе поводить. [PERSON] ствердила, що на той час працювала на посаді психолога в Розтоківському ліцеї. Коли [PERSON] почала з`ясовувати, що за інцидент стався між ученицею та вчителем, вона телефонувала мамі учениці [PERSON] , та дізналася, що такі випадки є непоодинокі. Учениця [PERSON] , відмовлялася ходити в школу, була пригнічена, оскільки [PERSON] часто принижує дочку. [PERSON] запитувала матір учениці, чому вона раніше не зверталася з скаргами, на, що мати їй відповіла, що вона зверталася, до директора [PERSON] , яка на той час була директором Розтоківського ліцею, однак це було безрезультатно. Після того, як психолог та в.о. директора з`ясували, що дійсно був такий інцидент між вчителем та ученицею, скликали засідання антибулінгової комісії, на якій свідок [PERSON] була як психолог та член комісії. На комісії були заслухані пояснення матері учениці, та пояснення вчителя [PERSON] . Свідок ствердила, що мама на засіданні комісії зазначала, що вчитель [PERSON] розпускала неправдиві плітки по селу, ображала та принижувала ученицю на уроках, при всьому класі. Крім того, свідок ствердила, що їй відомо, що вчитель [PERSON] в 2015, 2016, 2017 роках вчиняла фізичне насильство щодо дітей, оскільки свідок [PERSON] на то час була класним керівником, і про такі дії вчителя [PERSON] їй відомо зі слів учнів. Один із учнів писав письмову скаргу, яка була передана директору. На той час директором ліцею була [PERSON] , однак [PERSON] вміло залагоджувала такі ситуації, ходила до батьків та просила в них вибачення, запевняла, що це було в останній раз. За результатами засідання комісії, було встановлено ознаки булінгу та в подальшому повідомлено відділ ювенальної превенції. Також свідок [PERSON] ствердила, що учні 9-а класу в якому [PERSON] була класним керівником написали скаргу, та просили замінити їм класного керівника. Крім того, свідок [PERSON] ствердила, що навіть на час допиту її як свідка, та розгляду даної справи, від батьків одного із учнів, знову поступила скарга, оскільки [PERSON] вдарила учня. Щодо проведення моніторингу, то свідок ствердила, що [PERSON] була обізнана про проведення моніторингу, оскільки була присутньою під час засідання педагогічної ради онлайн. Крім того, [PERSON] ствердила, що [PERSON] чинила перешкоди під час моніторингу, оскільки не давала електронне покликання на уроки які проводила, та не допускала членів моніторингової групи до уроків. Свідок [PERSON] зазначила, що працює заступником директора з навчально- виховної роботи в Розтоківському ліцеї. Їй відомо зі слів вчителів школи, про те, що учениця 9 класу взяла телефон вчителя без дозволу, і [PERSON] її (ученицю) била. І за це [PERSON] було оголошено догану. Також слів практичного психолога [PERSON] вона чула, про інші випадки конфліктів [PERSON] з дітьми. Щодо проведення моніторингу, як член моніторингової групи, відвідувала декілька раз уроки вчителя [PERSON] , при цьому зазначила, що [PERSON] особисто їй перешкоди у відвідуванні уроків не чинила. Однак зазначила, що частково плани уроків які проводила [PERSON] не співпадали з календарним плануванням, зокрема записи в журналах, не вчасно починала уроки і під`єднювала учнів до навчання, та встановлено ряд інших порушень. При цьому [PERSON] зазначила, що помилки є і в інших вчителів, а тому [PERSON] не є виключенням. Свідок [PERSON] , яка працює вчителем початкових класів в Розтоківському ліцеї, зазначила, що є членом та секретарем антибулінгової комісії, та вела протокол засідання антибулінгової комісії 29.12.2022 року. В [PERSON] був конфлікт з ученицею [PERSON] . Їй відомо, що нібито [PERSON] спіймала ученицю, яка брала без дозволу її телефон на перерві, знімала гроші з карточки через телефон. Зі слів учениці та дітей 9-а класу, [PERSON] кричала та принижувала [PERSON] . Про цей конфлікт стало відомо психологу, та в.о. директора [PERSON] . Після чого психолог спілкувалася з матір`ю дівчинки, та учнями класу. Вказаний конфлікт було винесено на засідання антибулінгової комісії, на якому була присутня [PERSON] , однак вона давала окремі репліки. За результатами засідання, було виявлено ознаки булінгу в діях [PERSON] , та повідомлено відділ ювенальної превенції. Також свідку відомо, що в попередні роки, до інциденту з [PERSON] вчитель [PERSON] вчиняла конфлікти з іншими дітьми: [PERSON] , та [PERSON] , а саме: вчитель вдарила обох хлопців. У зв`язку з цими ситуаціями, батьки зверталися з скаргами, на ім`я директора [PERSON] , однак [PERSON] весь час конфлікти залагоджувала. Також, свідок повідомила, що і на даний час їй відомо, що [PERSON] вчиняє такі дії щодо інших дітей. З приводу моніторингу, свідок ствердила, що була членом моніторингової комісії. [PERSON] було відомо про те, що буде проводитися моніторинг з метою вивчення діяльності проведення уроків [PERSON] . Під час моніторингу, їй як свідку чинились перешкоди, [PERSON] не надавала електронне покликання на урок, а надала лише на 11 та 19 травня. Таким чином, свідок відвідала лише два уроки які проводила [PERSON] . Також на один із уроків який відвідувала свідок, [PERSON] ствердила що в неї моніторинг, вже закінчився, і дослівно «що будете проводити». На уроці який відбувався 26 травня, взагалі відсутні були учні. Також була встановлена не відповідність заповнення [PERSON] класних журналів, та необ`єктивність оцінювання учнів, неправильно виставлені тематичні оцінки, тощо. Свідок [PERSON] , ствердила, що працює вчителем в Розтоківському ліцеї Кутської селищної ради. Свідок ствердила, що перед самим засіданням антибулінгової комісії щодо розгляду ситуації з [PERSON] , склад комісії був змінений. Свідок [PERSON] ствердила, що зі слів дітей їй стало відомо, що діти, зокрема [PERSON] брала телефон вчителя [PERSON] , і в подальшому це було предметом засідання антибулінгової комісії. Щодо моніторингу, свідок [PERSON] ствердила, що такий моніторинг не був запланованим, а появився раптово. [PERSON] одна із вчителів школи, яка мала учнів призерів і з християнської етики, чи з інших предметів. Писала методичні книжки, та розробки. Зі слів вчителів школи знає, що на [PERSON] під час моніторингу зі сторони відповідачів здійснювався тиск. Свідок [PERSON] працює вчителем початкових класів в Розтоківському ліцеї. Свідок зазначила, що була присутньою на засіданні антибулінгової комісії, де розглядалася скарга [PERSON] . На засіданні комісії виступала мати [PERSON] . Також свідку відомо, що щодо [PERSON] існує рішення щодо вчинення нею булінгу. Також вона була головою комісії по трудових спорах. Свідок не змогла згадати чи було засідання комісії по трудових спорах за скаргою [PERSON] . Також свідок не змогла надати інших показань щодо булінгу, ствердила, що не пам`ятає. Також не надала жодних показань щодо скарги учнів 9-а класу. В підготовчому судовому засіданні судом було задоволено клопотання про допит неповнолітніх свідків (учнів 9-а класу). Вказані свідки неодноразово повідомлялися судом у встановленому законом порядку, однак на адресу суду повернулися поштові конверти з відміткою «адресат відмовився». Водночас відповідно до ч.4 ст. 147 ЦПК України суд позбавлений застосувати примусовий привід до неповнолітніх свідків. У зв`язку з повторною неявкою неповнолітніх, з огляду на обсяг наданих сторонами письмових доказів, а також за відсутності процесуальної можливості допитати вказаних неповнолітніх свідків, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судом було ухвалено проводити подальший розгляд справи. Також представник позивача [PERSON] вже після судового розгляду наполягав на допиті свідка матері [PERSON] [PERSON] . Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання було відмовлено в задоволенні клопотання, з тих підстав, що таке було подано без дотримання вимог ЦПК України, заявлено після заслуховування вступного слова учасників судового провадження, допиту решти свідків, та таким, що є спрямоване на затягування розгляду справи. З огляду на обсяг письмових доказів, судом було ухвалено проводити подальший розгляд справи. Також було задоволено клопотання про допит свідка [PERSON] , до якої двічі застосовувався примусовий привід. Однак на адресу суду надійшов рапорт, про те, що вказаний свідок перебуває за межами України, в Республіці Польща (т.3 а.с. 132). Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 04.04.2022 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою суду від 11.04.2022 року прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання від 01.06.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представник позивача про призначення судово-психологічної експертизи. Ухвалою підготовчого судового засідання від 01.06.2022 року витребувано докази, ухвалено викликати свідків. Ухвалою суду від 04.07.2022 року витребувано докази, та ухвалено не приймати заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 20.07.2022 року у прийнятті заяви [PERSON] про збільшення позовних вимог відмовлено. Ухвалою суду від 20.07.2022 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 29.09.2022 року ухвалено повернутись в підготовче засідання, задоволено клопотання про виклик свідків. Ухвалою суду від 21.12.2022 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду. Ухвалами суду від 24.05.2023 року та 29.06.2023 року застосовано примусовий привід до свідків. Ухвалою суду від 21.08.2023 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді. Також без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до журналу судового засідання, судом було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про допит свідка [PERSON] , та щодо огляду скріншоту мобільного телефону [PERSON] . Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що між сторонами виник трудовий спір, з приводу незаконних та неправомірних на думку позивача наказів про накладення на неї дисциплінарних стягнень. Фактичні обставини, встановлені судом, та мотивована оцінка суду щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову: Щодо наказу № 2-т від 13.01.2022 року та правомірності оголошення догани за вчинення булінгу. Відповідно до копії наказу № 2-т від 13.01.2022 року [PERSON] , вчителю історії оголошено догану. Підставою для оголошення догани є скарга [PERSON] зареєстрована за №222/02/-08 від 23.12.2021 року; скарга учнів 9-а класу зареєстрована за №224/02-08 від 24.12.2021 року; протокол засідання комісії з розгляду питань булінгу №1 від 29.12.2021 року (т.1 а.с.4). 23.12.2021 року [PERSON] звернулася на ім`я в.о. директора Розтоківського ліцею Пастух М.Д. з скаргою на дії вчителя [PERSON] . У своїй скарзі [PERSON] описувала ситуацію, що вчитель [PERSON] звинуватила її в тому, що вона ( [PERSON] ) без дозволу взяла мобільний телефон вчителя, знищила фотографії, дані, інформацію. [PERSON] також стверджувала, що [PERSON] могла зробити щось з карточками, зняти гроші тощо. [PERSON] неодноразово просила надати докази на підтвердження її слів, однак таких не було надано. Також, [PERSON] принижувала [PERSON] перед цілим класом, звинувачувала у подіях, яких не було, неодноразово вчиняла булінг (т.1 а.с.42). 24.12.2023 року учні 9-а класу звернулися на ім`я в.о. директора Розтоківського ліцею [PERSON] з скаргою на дії класного керівника [PERSON] та просили замінити з другого семестру класного керівника [PERSON] . У своїй скарзі, учні стверджували, що вчитель [PERSON] упереджено ставиться до них, необґрунтовано оцінює знання, занижує оцінки, поділяє клас на кращих і гірших, матеріали уроків містять відомості не передбачені шкільною програмою, розповідає про сільські новини, погано навчає, що в майбутньому може спричинити проблеми, оскільки предмет історія є обов`язковим при проведенні державної підсумкової атестації та ЗНО. Також учні стверджували , що вчитель ображає їх, принижує, застосовує фізичне та психологічне насильство. За 4 роки класного керівництва учні не відчули жодної підтримки від неї, допомоги, а лише образи. У зв`язку з цим, автори скарги, просила в.о. директора ліцею замінити з другого семестру класного керівника [PERSON] (т.1 а.с. 43). Наказом директора Розтоківського ліцею [PERSON] №230 від 29.09.2021 року затверджено положення про антибулінгову політику (т.1 а.с.44) Згідно протоколу засідання педагогічної ради №3 від 29.09.2021 року ухвалено схвалити положення про антибулінгову політику (т.1 а.с.45-58). Наказом в.о. директора Розтоківського ліцею Пастух М.Д. №281 від 24.12.2021 року внесено зміни до наказу №204 від 02.09.2021 року «Про створення комісії з розгляду випадків булінгу» (т.1 а.с. 59). Відповідно до копії письмового пояснення [PERSON] , 21.12.2021 року після уроку історії, коли [PERSON] повернулася з учительської, вона побачила ученицю [PERSON] яка тримала в руках її телефон. Після побаченого [PERSON] зробила зауваження учениці. Батькам учениці не повідомляла, оскільки вважала, що буде достатньо попередження (т.1 а.с. 60). Згідно копії витягу протоколу №1 засідання комісії з розгляду випадків булінгу від 29.12.2021 року, розглядалася скарга учениці [PERSON] та скарга учнів 9-а класу. За результатами засідання ухвалено рішення оцінити ситуацію як вчинення булінгу, та повідомити представника ювенальної поліції Радиша С.В; звільнити [PERSON] від обов`язків класного керівника 9 класу; оголосити догану [PERSON] за здійснені порушення (т.1 а.с. 59-63). Згідно копії листа начальника Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, в.о. директора ліцею [PERSON] повідомлено, що стосовно [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-4 КУпАП (т.1 а.с.64). Відповідно до копії заяви [PERSON] зверталася до освітнього омбудсмена щодо необ`єктивного оцінювання вчителем [PERSON] учениці [PERSON] , а також щодо систематичного приниження учениці. Дод заяви додавались фотодокази на 3 аркушах (т.1 а.с. 66-68). Також [PERSON] зверталася з приводу необ`єктивного оцінювання [PERSON] учениці, на ім`я директора Розтоківського ліцею [PERSON] , начальника відділу освіти Кутської територіальної громади. На вказані листи, [PERSON] було надані письмові відповіді (т.1 а.с. 69-71). Відповідно до копії звернення (т.1 а.с.75-77) педагогічний колектив Розтоківського ліцею звертався з письмовим зверненням до Голови Кутської селищної ради щодо скарг надісланих колишнім директором ліцею [PERSON] та вчителями [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . У зверненні педагогічного колективу зазначено, про те, що вказані особи постійно створювали конфлікти в роботі. Робота колишнього директора [PERSON] була визнана незадовільною. У зв`язку з цим, в.о. директора Розтоківського ліцею було призначено [PERSON] , і після цього вищевказані особи почали писати численні неправдиві скарги, внаслідок яких блокувалася робота ліцею. З аналогічним зверненням педагогічний колектив Розтоківського ліцею звертався до директора Департаменту освіти, науки та молодіжної політики ОДА (т.1 а.с.78-80). Відповідно до копії постанови Косівського районного суду від 30.03.2023 року (справа 347/199/22) [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-4 КУпАП, а провадження у справі закрито на підставі п.7 ст. 246 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (т.1 а.с.144-149) Згідно копії постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 19.04.2022 року (справа 347/199/22) постанову Косівського районного суду від 30.03.2023 року залишено без зміни (а.с.169-171). Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Відповідно до вимог статті 140 КЗпП України, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Згідно із частиною першою статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Статтею 147 1 КЗпП України визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв?язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно зі статтею 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV Кодексу). Відповідно до частини 2 статті 10 Закону України «Про повну загальну середню освіту» на кожному рівні повної загальної середньої освіти освітній процес організовується в безпечному освітньому середовищі та здійснюється з урахуванням вікових особливостей, фізичного, психічного та інтелектуального розвитку дітей, їхніх особливих освітніх потреб. Частиною 1 статті 15 Закону України «Про повну загальну середню освіту» визначено, що виховний процес є невід`ємною складовою освітнього процесу у закладах освіти і має ґрунтуватися на загальнолюдських цінностях, культурних цінностях Українського народу, цінностях громадянського (вільного демократичного) суспільства, принципах верховенства права, дотримання прав і свобод людини і громадянина, принципах, визначених Законом України «Про освіту». Учні, педагогічні працівники, інші працівники закладу освіти, батьки учнів є учасниками освітнього процесу (частина 1 статті 19 Закону України «Про повну загальну середню освіту»). Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про повну загальну середню освіту», права та обов`язки учнів визначаються Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими законодавчими актами. Заклад освіти створює безпечне освітнє середовище з метою забезпечення належних і безпечних умов навчання, виховання, розвитку учнів, а також формує у них гігієнічні навички та засади здорового способу життя (частина 1 статті 21 Закону України «Про повну загальну середню освіту»). Частинами 2, 3 Закону України «Про повну загальну середню освіту» передбачені права на обов`язки педагогічних працівників. Зокрема педагогічні працівники мають права, визначені Законом України «Про освіту», цим Законом, законодавством, колективним договором, трудовим договором та/або установчими документами закладу освіти. Педагогічні працівники зобов`язані: дотримуватися принципів дитиноцентризму та педагогіки партнерства у відносинах з учнями та їхніми батьками; виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про освіту», цим Законом, іншими актами законодавства, установчими документами закладу освіти, трудовим договором та/або їхніми посадовими обов`язками; забезпечувати єдність навчання, виховання та розвитку учнів, а також дотримуватися у своїй педагогічній діяльності інших принципів освітньої діяльності, визначених статтею 6 Закону України «Про освіту»; використовувати державну мову в освітньому процесі відповідно до вимог цього Закону; володіти навичками з надання до медичної допомоги дітям; постійно підвищувати свою педагогічну майстерність. Відповідно до частин 1, 5 статті 5 Закону України «Про освіту» (тут і надалі в редакції, чинній на час розгляду питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності) освіта є державним пріоритетом, що забезпечує інноваційний, соціально-економічний і культурний розвиток суспільства. Фінансування освіти є інвестицією в людський потенціал, сталий розвиток суспільства і держави. Держава створює умови для здобуття громадянської освіти, спрямованої на формування компетентностей, пов`язаних з реалізацією особою своїх прав і обов`язків як члена суспільства, усвідомленням цінностей громадянського (вільного демократичного) суспільства, верховенства права, прав і свобод людини і громадянина. Статтею 6 Закону України «Про освіту» встановлено, що до основних засад державної політики у сфері освіти та принципами освітньої діяльності відносяться людиноцентризм; верховенство права; академічна доброчесність; гуманізм; демократизм; єдність навчання, виховання та розвитку; формування поваги до прав і свобод людини, нетерпимості до приниження її честі та гідності, фізичного або психологічного насильства, а також до дискримінації за будь-якими ознаками. Частиною 1 статті 53 Закону України «Про освіту» визначено, що здобувачі освіти мають право на безпечні та нешкідливі умови навчання, утримання і праці; повагу людської гідності; захист під час освітнього процесу від приниження честі та гідності, будь-яких форм насильства та експлуатації, булінгу (цькування), дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти; отримання соціальних та психолого-педагогічних послуг як особа, яка постраждала від булінгу (цькування), стала його свідком або вчинила булінг (цькування). Відповідно до частини 2 статті 54 Закону України «Про освіту», педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані:\~постійно підвищувати свій професійний і загальнокультурний рівні та педагогічну майстерність;\~виконувати освітню програму для досягнення здобувачами освіти передбачених нею результатів навчання;\~сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я;\~дотримуватися академічної\~доброчесності та\~забезпечувати її\~дотримання здобувачами\~освіти в\~освітньому процесі\~та науковій\~діяльності; дотримуватися педагогічної етики;\~поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу;\~настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства;\~захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психологічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам;\~додержуватися установчих документів та правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, виконувати свої посадові обов`язки;\~повідомляти керівництво закладу освіти про факти булінгу (цькування) стосовно здобувачів освіти, педагогічних, науково-педагогічних, наукових працівників, інших осіб, які залучаються до освітнього процесу, свідком якого вони були особисто або інформацію про які отримали від інших осіб, вживати невідкладних заходів для припинення булінгу (цькування). Частиною 6 статті 54 Закону України «Про освіту» визначено, що особи, винні в порушенні цієї статті, несуть відповідальність згідно з законом. Згідно з частинами 2 статті 55 Закону України «Про освіту»\~батьки здобувачів освіти мають право\~захищати відповідно до законодавства права та законні інтереси здобувачів освіти; подавати керівництву або засновнику закладу освіти заяву про випадки булінгу (цькування) стосовно дитини або будь-якого іншого учасника освітнього процесу;\~вимагати повного та неупередженого розслідування випадків булінгу (цькування) стосовно дитини або будь-якого іншого учасника освітнього процесу. Батьки здобувачів освіти зобов`язані: сприяти керівництву закладу освіти у проведенні розслідування щодо випадків булінгу (цькування). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Частиною 1, 2 статті 3, статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина перша статті 16 Конвенції про права дитини передбачає, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом (стаття 52 Конституції України). Сукупний аналіз наведених вище норми законодавства свідчить про те, що на педагогічного працівника, який веде освітній процес, безпосередньо нормами законодавства покладається обов`язок не тільки поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу, а й власним прикладом виховувати у учнів повагу до гідності інших осіб, суспільної моралі та суспільних цінностей. При цьому педагог повинен зважати на вікові особливості, психічний та інтелектуальний розвиток дітей. Заборона на приниження честі і гідності учнів, застосування до них фізичного та психологічного насильства, обов`язок педагогічного працівника захищати учнів від будь яких форм фізичного та психологічного насильства, приниження честі та гідності, прямо визначені у вказаних законодавчих актах. Відповідно до частини 1 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Разом з тим, виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Так, звертаючись до суду з позовом, [PERSON] категорично заперечувала вчинення нею булінгу. Позивач та її представник вважали, що рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції згідно яких [PERSON] визнано винуватою за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-4 КУпАП, жодним чином не доводять вину [PERSON] у вчиненні нею булінгу. Вважали такі рішення незаконними, а також вказували, що при розгляді вказаних справ, суди вийшли за межі своїх повноважень, оскільки при закінчення строку накладення адміністративного стягнення не вправі були встановлювати винуватість особи. Однак такі доводи, на переконання суду є безпідставними, та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 38 КУпАП закриття провадження з вказаної підстави можливо лише за одночасної наявності двох умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; та сплив зазначеного строку. Отже, для обчислення встановленого законом строку ст. 38 КУпАП необхідним є встановлення факту вчинення адмінправопорушення, а закриття провадження на підставі п.7 ст. 247 КУпАП можливе лише за умови визначення вини особи для встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи порушення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Підстав для надання іншої правової оцінки щодо вчинення [PERSON] булінгу, ніж тій яка була вже надана судами, суд в даному випадку не вбачає підстав, оскільки зі змісту судових рішень, а також виходячи з загального обсягу письмових доказів, які надані сторонами щодо обґрунтування своєї позиції в цій частині позову, суд зауважує, що такі є аналогічними. А отже суд приймає до уваги ту обставину, що факт вчинення булінгу [PERSON] щодо учениці [PERSON] вже був предметом судового розгляду, йому надано належну правову оцінку, рішення судів набрали законної сили, а відтак в цій частині доводи позивача та її представника спростовуються сукупністю доказів, що містяться в матеріалах справи. Суд звертає увагу, що під час розгляду справи, представник позивача [PERSON] наполягав на проведенні судово-психологічної експертизи, щодо того, чи дійсно в діях [PERSON] наявні ознаки булінгу. Однак ухвалою підготовчого судового засідання від 01.06.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення судово-психологічної експертизи. При цьому у вказаній ухвалі судом зазначено, що згідно Закону України «Про освіту», Конвенції ООН про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», Державної цільової програми «Національний план дій з реалізації Конвенції про права інвалідів», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії булінгу (цькування)», наказу МОНУ «Деякі питання реагування на випадки булінгу (цькування) та застосування заходів виховного впливу в закладах освіти» від 26.12.2019р. в Розтоківському ліцеї Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області розроблено положення про антибулінгову політику, відповідно до пункту 3.1. діяльністю щодо запобіганню та протидії булінгу (цькуванню) булінгу в ліцеї є: виявлення булінгу (цькування) та (або потенційних) ризиків його виникнення, а відповідно до пункту 5.10 завданнями антибулінгової комісії є визначення причин булінгу та необхідних заходів для усунення таких причин. До складу комісії входять педагогічні працівники в тому числі практичний психолог та соціальний педагог ліцею, представники служби у справах дітей та центру соціальних служб для сім`ї, дітей, та молоді (за згодою). Отже, саме до компетенції антибулінгової комісії, до складу якої входить психолог, і належить встановлення чи виявлення ознак булінгу за результатами розгляду відповідної скарги чи повідомлення про виявлені випадки булінгу. Крім того, в підготовчому судовому засіданні судом було задоволено клопотання про допит неповнолітніх свідків (учнів 9-а класу). Вказані свідки неодноразово повідомлялися судом у встановленому законом порядку, однак на адресу суду повернулися поштові конверти з відміткою «адресат відмовився». Водночас відповідно до ч.4 ст. 147 ЦПК України суд позбавлений застосувати примусовий привід до неповнолітніх свідків. У зв`язку з повторною неявкою неповнолітніх, з огляду на обсяг наданих сторонами письмових доказів, а також за відсутності процесуальної можливості допитати вказаних неповнолітніх свідків, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судом було ухвалено проводити подальший розгляд справи. Також представник позивача [PERSON] вже після судового розгляду наполягав на допиті свідка матері [PERSON] [PERSON] . Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання було відмовлено в задоволенні клопотання, з тих підстав, що таке було подано без дотримання вимог ЦПК України, заявлено після заслуховування вступного слова учасників судового провадження, допиту решти свідків, та таким, що спрямоване на затягування розгляду справи. Крім того, з огляду на встановлення факту булінгу рішеннями судів, суд дійшов висновку, що розгляд справи можливо проводити і надалі, з врахуванням преюдиційності обставин встановлених рішеннями судів, які набрали законної сили. Крім того, судом було задоволено клопотання представника [PERSON] про виклик психолога з департаменту освіти та науки Івано-Франківської ОДА, для допиту неповнолітніх свідків. При цьому листом департаменту освіти на науки Івано-Франківської ОДА (т.3 а.с.22) було повідомлено суд, що посада спеціаліста психолога не передбачена в структурі департаменту освіти та науки Івано-Франківської ОДА, та рекомендовано з цього питання звернутися до відділу освіти Кутської селищної ради для визначення відповідної кандидатури. З врахування вказаного листа, суд звертався до відділу освіти Кутської селищної ради для визначення відповідної кандидатури. На виконання вимог листа, було залучено відповідного психолога з відділу освіти Кутської селищної ради. При цьому позивач та представник позивача вважали, що слід залучити іншого психолога, з відділу освіти Косівської ТГ. Враховуючи той факт, що неповнолітні свідки не допитувались під час розгляду справи щодо вчинення [PERSON] булінгу, то відповідно і відсутні підстави для забезпечення явки психолога в судові засідання. Слід також зазначити, що в судовому засіданні представник [PERSON] маніпулював заявленнями клопотань про участь незалежного психолога. Оскільки згідно письмового клопотання (т.1 а.с. 103) такий просив забезпечити явку психолога саме при допиті неповнолітніх свідків, в той же час вже під час розгляду справи, представник [PERSON] стверджував, що психолог необхідний для заслуховування його думки, щодо наявності ознак булінгу в діях [PERSON] . З врахуванням того, що неповнолітні свідки судом не допитувались, а дії [PERSON] були предметом судового розгляду, та за результатами ухвалені рішення суду, які набрали законної сили, судом не заслуховувалась думка психолога. Крім того, як зазначено вище, саме до компетенції антибулінгової комісії, до складу якої входить психолог, і належить встановлення чи виявлення ознак булінгу за результатами розгляду відповідної скарги чи повідомлення про виявлені випадки булінгу. А відтак для повторного заслуховування думки психолога відсутні підстави. Оскільки діям [PERSON] вже надана правова оцінка. В судовому засіданні з врахуванням значного обсягу письмових доказів, та пояснень свідків, судом встановлені факти винної поведінки позивача, що є порушенням норм, встановлених Законами України та є несумісними з педагогічною етикою. Суд враховує, що догана є дисциплінарним стягненням особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника. Догана має на меті попередити особу про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни та спонукати працівника належним чином виконувати свої трудові обов`язки. Врахувавши конкретні обставини цієї справи, суд дійшов висновку, що при накладенні дисциплінарного стягнення у виді догани відповідачем було враховано обставини, за яких вчинено проступок, наявність факту винної протиправної поведінки позивача та ступінь тяжкості вчиненого проступку, наявність заподіяної проступком шкоди та її шкідливих наслідків для учнів, причинного зв?язку між ними, тому підстави для скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення відсутні. Щодо тверджень позивача про порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, то суд вважає такі твердження недоведеними, оскільки в матеріалах справи наявні протокол засідання антибулінгової комісії, на якій також заслуховувались пояснення [PERSON] , а також інших членів комісії, голови батьківського комітету. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17 зазначено, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є : дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 572/1644/17-ц. Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" під час розгляду справи правова оцінка дисциплінарного проступку має проводитись на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі, з урахуванням письмового пояснення працівника, яке є однією з важливих гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру та заходом дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього. Підставою застосування догани є вчинення працівником дисциплінарного проступку. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Відтак, виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного працівником невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків. Наявність вини є обов`язковою умовою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 07.10.2018 року у справі № 718/801/17. Враховуючи вищевикладене, суд доходить переконання про правомірність винесення відповідачем наказу № 2-т від 13.01.2022 року та правомірності оголошення догани за вчинення булінгу. У вказаному наказі зазначено вид дисциплінарного стягнення та підстави його застосування, а саме: скарга [PERSON] за №224/02-08 від 23.12.2021 року, скарга учнів 9 класу за №224/02-08 від 24.12.2021 року та протокол засідання комісії з розгляду питань булінгу №1 від 29.12.2021 року. Крім того, позивач [PERSON] визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-4 КУпАП - булінг (цькування) учасника освітнього процесу. Підстав для скасування винесеного наказу, на наявності встановлених судом фактичних обставин справи, суд не вбачає, а відтак вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Щодо наказу №4-к від 05.01.2022 року звільнення від виконання обов`язків класного керівника 9-класу [PERSON] . Відповідно до копії наказу №4-к від 05.01.2022 року [PERSON] звільнено від виконання обов`язків класного керівника 9-а класу. Підстава: скарга учнів 9-класу зареєстрована №224/02-08 від 24.12.2021 року; протокол засідання комісії з розгляду питань булінгу №1 від 29.12.2021 року, заява [PERSON] зареєстрована за №5/02-08 від 05.01.2022 року (т.1 а.с.5). 24.12.2023 року учні 9-а класу звернулися на ім`я в.о. директора Розтоківського ліцею [PERSON] з скаргою на дії класного керівника [PERSON] та просили замінити з другого семестру класного керівника [PERSON] . У своїй скарзі, учні стверджували, що вчитель [PERSON] упереджено ставиться до них, необґрунтовано оцінює знання, занижує оцінки, поділяє клас на кращих і гірших, матеріали уроків містять відомості не передбачені шкільною програмою, розповідає про сільські новини, погано навчає, що в майбутньому може спричинити проблеми, оскільки предмет історія є обов`язковим при проведенні державної підсумкової атестації та ЗНО. Також учні стверджували , що вчитель ображає їх, принижує, застосовує фізичне та психологічне насильство. За 4 роки класного керівництва учні не відчули жодної підтримки від неї, допомоги, а лише образи. У зв`язку з цим, автори скарги, просила в.о. директора ліцею замінити з другого семестру класного керівника [PERSON] (т.1 а.с. 43). Відповідно до п. 1.2., 1.3. Положення про класного керівника навчального закладу системи загальної середньої освіти затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 6 вересня 2000 року N 434, із змінами та доповненнями: Класний керівник - це педагогічний працівник, який здійснює педагогічну діяльність з колективом учнів класу, навчальної групи професійно-технічного навчального закладу, окремими учнями, їх батьками, організацію і проведення позаурочної та культурно-масової роботи, сприяє взаємодії учасників навчально-виховного процесу в створенні належних умов для виконання завдань навчання і виховання, самореалізації та розвитку учнів (вихованців), їх соціального захисту. Класний керівник у визначенні змісту роботи керується Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, Законами України "Про освіту", "Про загальну середню освіту", "Про позашкільну освіту", "Про професійно-технічну освіту", іншими законодавчими і нормативно-правовими актами України, а також цим Положенням. Відповідно до п.1.4. Класний керівник здійснює свою діяльність відповідно до основних завдань загальної середньої освіти, спрямованих на: - виховання громадянина України; - формування особистості учня (вихованця), його наукового світогляду, розвитку його здібностей і обдаровань; - виконання вимог Державного стандарту загальної середньої освіти та професійно-технічної освіти, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2000 N 1717 "Про перехід загальноосвітніх навчальних закладів на новий зміст, структуру і 12-річний термін навчання" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 N 1135 "Про затвердження Державного стандарту професійно-технічної освіти", підготовку учнів (вихованців) до подальшої освіти і трудової діяльності; - виховання в учнів (вихованців) поваги до Конституції України, державних символів України, почуття власної гідності, свідомого ставлення до обов`язків, прав і свобод людини і громадянина, відповідальності перед законом за свої дії; - реалізацію права учнів (вихованців) на вільне формування політичних і світоглядних переконань; - виховання шанобливого ставлення до родини, поваги до народних традицій і звичаїв, державної та рідної мови, національних цінностей українського народу та інших народів і націй; - виховання свідомого ставлення до свого здоров`я та здоров`я інших громадян як найвищої соціальної цінності, формування засад здорового способу життя, збереження і зміцнення фізичного та психічного здоров`я учнів (вихованців); - формування екологічної культури особистості, набуття знань і досвіду розв`язання екологічних проблем, залучення до практичної природоохоронної роботи. Відповідно до п.2.1, п.2.2. Положення 2.1. обов`язки класного керівника покладаються на педагогічного працівника навчального закладу системи загальної середньої освіти, який має педагогічну освіту або відповідну професійну освіту та професійно-педагогічну підготовку, здійснює педагогічну діяльність, фізичний та психічний стан здоров`я якого дозволяє виконувати ці обов`язки. Обов`язки класного керівника покладаються директором навчального закладу на педагогічного працівника або на досвідченого майстра виробничого навчання, за його згодою, і не можуть бути припинені до закінчення навчального року. У виняткових випадках з метою дотримання прав та інтересів учнів (вихованців) та їх батьків зміна класного керівника може бути здійснена протягом навчального року. Відповідно до п.2.6. Положення класний керівник зобов`язаний: дотримуватись педагогічної етики, поважати гідність учня (вихованця), захищати його від будь-яких форм фізичного, психічного насильства; своєю діяльністю стверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі. Разом з тим, враховуючи той факт, що самі учні 9-а класу, звернулися з відповідною скаргою на ім`я в.о. директора Розтоківського ліцею Кутської селищної ради з заявою, в якій стверджували про факт приниження їх класним керівником [PERSON] , незадовільну якість викладання вчителем [PERSON] предмету історія, який є обов`язковим для складання ДПА та ЗНО, відсутність підтримки та допомоги з боку класного керівника за останні чотири роки, а також враховуючи той факт, що одночасно з написанням скарги учнями, була написана скарга [PERSON] щодо вчинення [PERSON] булінгу щодо неї, і така скарга була передана на розгляд до правоохоронних органів, і вживались заходи щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, в.о. директора Пастух М.Д. правомірно,

Outcome: dismissed