Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.12.2010 по справі №2-7464/10, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] було задоволено, та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 22050,69 доларів США. При цьому, прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 12993,37 доларів США. Відповідач не виконує зазначене рішення суду, у зв`язку з чим у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення 3% річних від суми заборгованості, відповідно до ст.625 ЦК України за період з 16.06.2010 по 07.10.2022. В позовній заяві позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №VIH0AE00000171 від 03.08.2005 у розмірі 4799,36 доларів США, що складається з 3% річних від простроченої суми, що за курсом 36,56 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.10.2022 складає 175464,60 грн., а також судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2022 відкрито провадження у справі. (а.с. 65) Витребувано з Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) відомості про виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.12.2010 в справі №2-7464/10 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] (а.с.88) До суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] адвоката Лещенко С.В. про застосування строків позовної давності до позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», оскільки право на подання позову про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. (а.с. 129-130) Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Рой В.Л. надав суду письмові пояснення щодо застосування строків позовної давності, в яких зазначив, що з урахуванням тривалості загального строку позовної давності, період нарахування 3% річних становить з 07.10.2019 по 07.10.2022. Таким чином, сума що підлягає стягненню з відповідача, становить 1169,40 доларів США. З урахуванням офіційного курсу НБУ 36,56 грн. станом на 07.10.2022 сума, що підлягає стягненню, становить 42753,26 грн. В судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» - Рой В.Л. не з`явився, проте надав заяву, в якій просить розгляд справи провести за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Лещенко С.В. в судове засідання не з`явилися, судом належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду даної справи. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши матеріали цивільної справи,\~оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №VIH0AE00000171 від 03.08.2005 [PERSON] отримав кредит у розмірі 28174,89 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.08.2010. Кредит надавався на купівлю автомобіля Volkswagen LT 35. Оскільки [PERSON] не виконував своїх зобов`язань перед банком, останній звернувся до суду з позовом про захист його порушених прав. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.12.2010 по справі №2-7464/10, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №VIH0AE00000171 від 03.08.2005 у розмірі 22050,69 доларів США., судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. (а.с.8-9) Відповідно до відповіді на запит до Регіонального сервісного центру ГЦС МВС у Вінницькій області №31/2-605 від 22.02.2003, транспортний засіб Volkswagen LT 35, д.н.з. [NUMBER] , 2003 р.в. був перереєстрований на нового власника [PERSON] 03.08.2005. 30.01.2008 знято з обліку для реалізації гр. [PERSON] 18.03.2008 реєстрація транспортного засобу, придбаного на аукціоні товарній біржі за гр. [PERSON] (а.с.120) Суду не було надано доказів того, що вказаний автомобіль було реалізовано як заставне майно для забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором №VIH0AE00000171 від 03.08.2005. Станом на 07.10.2022 рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.12.2010 по справі №2-7464/10 не виконане. Вказане підтверджується довідкою, виданою ПАТ КБ «Приватбанк» від 25.10.2022 (а.с.62) та розрахунком заборгованості станом на 07.10.2022 (а.с. 10-13). Суд зауважує, що вказана обставина не оспорюється відповідачем. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями\~ст. 611 ЦК\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені\~статтею 625 ЦК України. Згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Отже, нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені\~ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11). Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України\~сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена\~у\~договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент\~у\~національній валюті України - позиція Великої Палати Верховного Суду по справі 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року. Унаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор отримає право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Таким чином, з урахуванням того, що рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.12.2010 по справі №2-7464/10 не виконане, наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 3% річних на суму заборгованості за кредитним договором, а саме на 12993,37 доларів США. При цьому, вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Позивач нараховував заборгованість за період з 16.06.2010 по 07.10.2022. (а.с.14-15). Однак враховуючи наявність усталеної практики Верховного Суду у даній категорії справ, згоду представника позивача з аргументами, викладеними у клопотанні про застосування позовної давності, суд вважає за доцільне задовольнити вказане клопотання, та стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 07.10.2019 по 07.10.2022, тобто за останні три роки, які передували подачі позову. Судом було перераховано 3% річних, виходячи з суми заборгованості, встановленої рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.12.2010 по справі №2-7464/10, за період з 07.10.2019 по 07.10.2022 в розмірі\~12993,37 доларів США, які розраховані за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] * [Процентна ставка] * [Кількість днів]/ днів у році / 100%: З 07.10.2019 по 31.12.2019 (кількість днів у періоді 86): 12993,37*3%*86:365:100= 91,84 доларів США. З 01.01.2020 по 31.12.2020 (кількість днів у періоді 366): 12993,37*3%*366:366:100= 389,80 доларів США. З 01.01.2021 по 31.12.2021 (кількість днів у періоді 365): 12993,37*3%*365:365:100= 389,80 доларів США. З 01.01.2022 по 07.10.2022 (кількість днів у періоді 280): 12993,37*3%*280:365:100= 299,03 доларів США. Таким чином, 3% річних за період з 07.10.2019 по 07.10.2022 становить 1170,47 доларів США. Станом на день подання позову (07.10.2022), за офіційним курсом НБУ, вартість 1 долару США становить 36,57 грн. (а.с.16-17) Отже, сума 3% річних становить 42804,09 грн., тобто 1170,47 доларів США*36,57. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню. Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 944,88 грн., оскільки позов було задоволено частково. На підставі викладеного, згідно ст. ст.\~256, 257, 599, 611, 625 ЦК України,

Outcome: partial