Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

У грудні 2022 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом предстанвиця [PERSON] - адвокат Адабаш С.А. до [PERSON] , за участі третьої особи - Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, у якому просила суд усунути [PERSON] та її малолітньому сину [PERSON] , [INFO] , перешкоди у праві на спілкування, передбачене п.п. 2.3, 2.4. Договору про місце проживання та виховання дитини, укладеного 30.08.2021 року з батьком дитини [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального кругу Пашичевою Г.Л. р. N° 1827; надати малолітній дитині - [PERSON] , [INFO] , дозвіл на виїзд за межі України до Польщі, у супроводі матері [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), без згоди батька [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), строком на 86 днів (станом на момент набуття рішенням у справі законної сили); зобов?язати [PERSON] не чинити [PERSON] та їх малолітньому сину - [PERSON] , [INFO] , перешкоди у праві на спілкування між собою, передбаченому пунктами 2.3. та 2.4. Договору про місце проживання та виховання дитини, укладеного 30 серпня 2021 року та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального кругу Пашичевою Г.Л. р. № 1827; зобов?язати [PERSON] в подальшому надавати на вимогу [PERSON] дозвіл на виїзд за межі України їх малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , на період до досягнення дитиною 14-ти річного віку, тобто до [INFO] , у відповідності до умов п.п. 2.3, 2.4. Договору про місце проживання та виховання дитини, укладеного 30 серпня 2021 року та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального кругу Пашичевою Г.Л. р. №1827. Позовні вимоги обґрутовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.12.2015 року шлюб між сторонами було розірвано, вирішено питання щодо стягнення аліментів. 19.02.2021 року [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином Республіки Польша [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 19.02.2021 року. У зв`язку із створенням нової сім`ї, [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до Польші. Коли ж постало питання переїзду до Польщі на постійне місце проживання разом з матір`ю і малолітнього сина, батько дитини, тобто відповідач, свою згоду на це надавати відмовився. Через наявні розбіжності, 30.08.2021 р. між позивачкою та відповідачем в порядку ч. 4 ст. 157 СК України було укладено нотаріально посвідчений договір про місце проживання та виховання їх спільної малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. (р. №1827). Строк дії договору - до настання повноліття Дитини (п.4.1. Договору). Всупереч прямим вимогам чинного законодавства, відповідач наразі порушує умови укладеного договору про місце проживання та виховання дитини від 30.08.2021 р., який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. (р. № 1827), а саме: чинить перешкоди у праві на спілкування матері з дитиною, не надає дозвіл на виїзд дитини за межі України до матері, що грубо суперечить інтересам малолітньої дитини, створює перешкоди у реалізації права позивачки на спілкування з дитиною, у 2022 року батько дитини відмовився надавати дозвіл на перетинання кордону та відвідування матері під час весняних та літніх канікул. У зв`язку із ситуацією, що склалася, у лишні 2022 року [PERSON] через свого представника - адвоката Адабаш С.А. направила поштовим відправленням відповідачу пропозицію виконати взяті на себе за Договором від 30.08.2021 р. обов`язки щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України на період 2/3 частин літніх канікул. Однак, до теперішнього часу ані [PERSON] , ані її представник, письмової відповіді на своє звернення від відповідача та і не отримували, а з листування з останнім телефоном через месенджер WhatsApp позивачці стало зрозуміло, що батько дитини навмисно порушує її права. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 26.12.2022 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду на 09.02.2023 року. Залучено до участі у справі в якості третьої особи - Малиновську районну адміністрацію Одеської міської, як орган опіки та піклування. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.03.2023 року по справі закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 18.04.2023 року. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 01.08.2023 року було відмовлено у залишенні без розгляду частини позовних вимог. У судове засідання позивачка не з`явилась. Представниця позивача - адвокат Адабаш С. А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивачка має на меті вивезти дитину на постійне місце проживання до Польщі, у 2021 році вона вже намагалась вивезти дитину без згоди батька. Вважає, що дитині краще буде дома з батьком. Представниця відповідача адвокат Карпенко В. І. у судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечувала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили. У судовому засіданні, призначеному на 09.05.2023 р. була вислухана думка дитини - [PERSON] , який пояснив суду, що він вчитися у школі № 1, зараз дистанційно. Мешкає разом з батьком та бабусею. Мати проживає вже півтора року у Польщі, вони спілкуються зумом чи вайбером. До матері у гості він їздив 2-3 рази, та він хоче до неї їздити, проте боїться, що не повернення додому. Мати проживає у квартирі з іншим чоловіком, там ще є діти. Суд, вислухавши пояснення сторін, вислухавши думку дитини, дослідивши матеріли справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, та сторонами не заперечується, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.12.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.14) Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с.16) 30.08.2021 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір про місце проживання та виховання дитини - [PERSON] . [INFO] , який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. реєстр. №1827, (а.с.17) відповідно до умов якого між сторонами було досягнуто щодо місця проживання дитини з батьком, та участь у спілкування дитини з матір`ю. Також у п.2.4. Договору сторони домовилися, що дитина буде перебувати з матір`ю за кордоном або в Одесі під час канікул - 1/2 частину загальної кількості днів осінніх, зимових та весняних канікул та 2/3 частини загальної кількості днів літніх канікул. (а.с.53-54) Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2022 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду 04.07.2023 року визначено місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] . (а.с. 74-79) [PERSON] 19.02.2021 року уклала шлюб з гр. [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . (а.с.13) 13.06.2023 року [PERSON] надав згоду на тимчасові поїздки за кордон своєму малолітньому сину - [PERSON] , [INFO] у супроводі матері - [PERSON] , що підтверджується копією заяви, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ганченко О.М. за реєстр. № 874 (а.с.67) Також, 13.06.2023 року [PERSON] надала згоду на тимчасові поїздки за кордон своєму малолітньому сину - [PERSON] , [INFO] у супроводі батька - [PERSON] , що підтверджується копією заяви, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ганченко О.М. за реєстр. № 873. (а.с.68) Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.2 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 та яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Положеннями ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17-ц сформулювала висновок, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінченням, а також із зазначенням країни, до якої вивозиться дитина. При цьому, законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому, пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Дослідивши матеріли справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про надання малолітній дитині [PERSON] 2010 р.н. дозволу на виїзд за межі України до Польщі у супроводі матері - [PERSON] без згоди батька [PERSON] строком на 86 днів, та вимоги щодо зобов?язання [PERSON] в подальшому надавати на вимогу [PERSON] дозвіл на виїзд за межі України їх малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] не підлягають задоволенню, оскільки у матеріалах справи відсутні посилання на який саме період, з визначенням його початку й закінченням, та відповідності такого виїзду інтересам дитини, позивачка просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Також, не підлягають задоволенні вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод у праві спілкування з дитиною - [PERSON] , та зобов`язаня [PERSON] не чинити [PERSON] та їх малолітньому сину - [PERSON] , [INFO] , перешкоди у праві на спілкування між собою, передбаченому пунктами 2.3. та 2.4. Договору про місце проживання та виховання дитини, укладеного 30 серпня 2021 року, оскільки позивачка не надала доказів на порушення її права у спілкуванні з сином та доказів на підтвердження наявності перешкоджанні їй відповідачем у спілкуванні з дитиною, окрім того, це спростовується думкою дитини - [PERSON] , яка була вислухана у судовому засіданні, який розповів суду, що спілкується з мамою за допомогою зуму або вайберу, на час розгляду справи суперечки між батьками врегульовані. Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені на його рахунок.

Outcome: dismissed