Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач [PERSON] в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що [PERSON] на ґрунті існуючих неприязних відносин з приводу успадкованого майна, близько 10 години 00 хвилин 23 лютого 2023 року, біля будинку [ADDRESS] , під час конфлікту умисно наніс [PERSON] декілька ударів кулаками по голові, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани в ділянці носа та в лобній ділянці посередині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та садна в тім`яній ділянці справа, лобній ділянці справа та зліва, в ділянці верхньої губи справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08.05.2023 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального проступку за ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання, у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. В рамках кримінального провадження цивільний позов [PERSON] не заявлявся. На підставі зазначеного позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30 000,00 гривень. 15.06.2023р. [PERSON] направив на адресу суду відзив відповідно до якого заперечує проти позову, оскільки позивач просить стягнути з нього моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 30000 грн., при цьому, жодними доказами такі вимоги не підтверджуються, а тому вважає, що слід відмовити у задоволені вимог позову щодо стягнення моральної шкоди. Крім того, надання позивачам в якості доказів на підтвердження своїх позовних вимог копії вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08.05.2023, копії свідоцтва про народження на ім`я позивача, копій свідоцтв про смерть [PERSON] , [PERSON] та копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом не є належними та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України. В судове засідання представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав зазначених у відзиві, просив відмовити у його задоволенні. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено наступне. Згідно вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08.05.2023 року, [PERSON] на ґрунті існуючих неприязних відносин з приводу успадкованого майна, близько 10 години 00 хвилин 23 лютого 2023 року, біля будинку [ADDRESS] , під час конфлікту умисно наніс [PERSON] декілька ударів кулаками по голові, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани в ділянці носа та в лобній ділянці посередині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та садна в тім`яній ділянці справа, лобній ділянці справа та зліва, в ділянці верхньої губи справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, [PERSON] вчинив умисне заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України. Вказаним вироком суду [PERSON] визнано винним у вчиненні проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд погоджується у повній мірі з наведеними позивачем доказами на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, внаслідок злочинних дій, а також обставин, при яких така шкода була заподіяна. При визначенні розміру шкоди суд враховує, що відповідач є племінником позивача, а позивач є його хресним батьком і конфлікт виник та тілесні ушкодження нанесено на подвір`ї батьківської хати позивач, в якій останній хоча і не проживає, але відвідує, намагання позивача взяти матеріали та інструменти 23.02.2023р. для впорядкування могили батьків, під час чого і виник конфлікт і були нанесені тілесні ушкодження відповідачем. Враховуючи викладене, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, беручи до уваги те, що має місце один епізод з кількома ударами та незначними тілесними ушкодженнями (травма обличчя та голови), які потребували відповідного лікування, суд вважає, що вчиненим кримінальним правопорушенням завдано моральної шкоди, а тому, враховуючи ступінь вини відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню на суму 10000,00 грн. Позивачем не наведено суду доказів тривалого лікування та тривалого порушення звичаїв обороту життя, які б слугували підставою для стягнення з відповідача моральної шкоду в розмірі 30 000,00 гривень, тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1073,60 гривень на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від його сплати.

Outcome: partial