Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позову вказувала, що 16 липня 2021 року, під час прогулянки зі своєю собакою породи «Такса», яку позивачка [PERSON] вигулювала біля свого будинку по [ADDRESS] зненацька ззаду напав пес породи «Естонська гонча», що належить відповідачу [PERSON] . При цьому, собака відповідача була без повідка, намордника та поводилась дуже агресивно. Під час вказаного нападу позивачка отримала тілесні ушкодження у вигляді рваних ран нижніх кінцівок, що призвели до тривалого розладу здоров`я та внаслідок чого на тривалий час зруйнувало звичайний спосіб життя позивачки в тому числі і сімейного, вона змушена була лікуватись від тілесних ушкоджень, спричинених собакою відповідача. Вартість такого лікування становить 14 432 грн., що підтверджується відповідними чеками. Вказує, що позивачка неодноразово зверталась з відповідними заявами до ГУНП у м. Києві Печерського управління поліції про напади собаки відповідача на неї та на її собаку породи «Такса», які стались 28.06.2019 р., 07.11.2019 р., 16.11.2019 р. та 18.02.2020 р. Також незаконними діями відповідача, як власника собаки, що спричинила тілесні ушкодження, позивачці спричинена й моральна шкода, оскільки остання тривалий час взагалі була позбавлена можливості самостійно пересуватись, вести звичайне життя не може до сих пір. Страждання, як фізичні, що завдають болю, так і душевні, тривають по теперішній час, тобто досить тривалий час. Розмір моральної шкоди позивачка оцінює у 170 000 грн. Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивачки в спричинену матеріальну шкоду в розмірі 14 432 грн. та моральну шкоду в розмірі 170 000 грн. Ухвалою судді від 18 квітня 2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 21 листопада 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 29 травня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Міщенка П.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує на недоведеність вимог про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 14 432 грн., а також вважає, що позивачкою не доведено спричинення їй моральної шкоди. При цьому, вказує, що собака позивачки є набагато старшого віку від собаки відповідача. Неодноразово, протягом декількох років, починаючи з 2018 року собака позивачки травмувала, як саму позивачку, так і собаку відповідача, яка була ще цуценям, так і її господарів. На зауваження господаря собаки породи «Естонської гончої» щодо тримання собаки позивачки породи «Такси» на повідку під час вигулу або скласти який-небудь графік вигулу, який би мав на меті унеможливлення контакту обох собак, позивачка не реагує. Зазначає, що 16 липня 2021 року під час вигулу собаки відповідача раптово був здійснений напад на останню собакою позивачки. Відповідач намагався розборонити собак, під час чого [PERSON] також втрутилась та почала бити ногами собак, незважаючи на те, що вона могла поцілити і у свою собаку. Отже, невідома природа походження одиночної рваної рани у позивачки могла статись від укусу будь-якої собаки або внаслідок травмування через огорожу прибудинкової території тощо. Також зазначені рани внаслідок розборонення собак отримав і відповідач. Посилаючись на викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 19 червня 2023 року від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якій, посилаючись на необґрунтованість доводів відповідача, викладених у відзиві, просила задовольнити позов у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав та доводів, викладених в позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та недоведеність. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 16 липня 2021 року, під час прогулянки зі своєю собакою породи «Такса», яку позивачка [PERSON] вигулювала біля свого будинку по [ADDRESS] сталась подія, за якої належна відповідачеві собака покусала позивачку, чим заподіяла шкоду її здоров`ю. Вказаний факт також підтверджується матеріалами справи. Після укусу собаки відповідача, [PERSON] звернулась до Печерського УПГУНП в м. Києві із заявою про притягнення до відповідальності свого сусіда [PERSON] - відповідача в даній справі, надала письмові пояснення органам поліції з приводу укусу собаки, належної відповідачеві, що підтверджується копією заяви та письмовими пояснення [PERSON] , а також звернулась і за медичною допомогою, доказом чого є надані медичні виписки, надані стороною позивача. Так, після огляду 17 липня 2021 року сімейним лікарем було зафіксовано підвищений тиск, тример кінцівок, виражений біль в нижніх кінцівках, порушення стато- динамічних функцій ходи, порушений сон. 13 серпня 2021 року позивачка була виписана, для продовження лікування сімейним лікарем та невролога. Вартість лікування склала 14 432 грн. Разом з тим, вартість лікування позивачки, згідно наданих нею чеків та прибуткового касового ордеру, наявних в матеріалах справи становить 14 422 грн. Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом. Виходячи зі змісту Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» власник тварини, юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, несе відповідальність за стан тварини та її дії згідно з чинним законодавством. Відповідно до положень частин п`ятої, шостої та восьмої статті 9 вказаного Закону особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Частиною 4 статті 12 цього Закону передбачено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами те, що його собака породи «естонська гонча» перебувала на вулиці в наморднику та з повідком. Правовідносини, що виникли між сторонами є деліктними, та регулюються ст. ст. 1166, 1167, 1177, 1195 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із зазначеною нормою обов`язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Як вбачається із системного аналізу зазначених вище норм, обов`язковими елементами деліктних правовідносин є: 1) протиправна поведінка; 2) вина особи; 3) наявність дійсної шкоди; 4) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та її наслідками у виді спричинення шкоди. За вимогами ч. 1, 2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] є власником собаки породи «естонська гонча». Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що собака породи «естонська гонча», яка належить відповідачеві [PERSON] заподіяла тілесні ушкодження позивачці, винною особою у заподіяні тілесних ушкоджень є відповідач, оскільки він є власником собаки, повинний слідкувати за нею та відповідати за її дії, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 14 422 грн. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині 2 зазначеної статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Отже, за змістом наведеної норми зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 170 000,00 грн., позивачка зазначала, що в наслідок отримання пошкоджень від укусів собаки відповідача не може самостійно пересуватись, виконувати звичайну хатню роботу перебуває у безпорадному життєвому стані, що в свою чергу нанесло психологічну травму та призвело до порушення її звичного способу життя. Враховуючи характер правопорушення та його наслідки, обсяг страждань позивачки, а також вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на корись позивачки моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно положень ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1978 грн. 40 коп. пропорційно до задоволених вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial