Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, звернувся в суд з позовом\~ до Акціонерного товариства "Сенс Банк" про визнання іпотеки припиненою. Позовні вимоги мотивує тим, що 24 квітня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 08/300/18, за яким позичальнику надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 42 500 доларів США зі сплатою 12,35 % річних, з порядком погашення заборгованості, визначеним договором, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 22 квітня 2022 року. У забезпечення взятих зобов`язань між банком та позивачем 24.04.2007 укладено додатково Іпотечний договір №08/300/18, відповідно до якого позивачем надано в якості предмета іпотеки житловий будинок по [ADDRESS] . 16 серпня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем укладений договір про внесення змін № 1 та додаткову угоду № 1, відповідно до яких було змінено валюту кредиту та переведено заборгованість позичальника у гривні у розмірі 297 192 грн. Сторони підписали додатки № 1 та № 2, які є невід`ємними частинами договору, згідно з якими позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати основну суму кредиту в розмірі 2 562 грн. та відсотки за користування кредитом у розмірі згідно з графіком, який вказаний у додатку № 2. 29 червня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» направлено відповідачу вимогу про сплату заборгованості у розмірі 440 772,01 грн. У липні 2017 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 черв 2018 року у задоволенні позову відмовлено. На дане рішення ПАТ "Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 23 травня 2019 року Закарпатський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу та позов ПАТ "Укрсоцбанк" і скасував рішення Виноградівського районного суду від червня 2018 року. Разом з тим, позивач вказує, що у червні 2019 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просив постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 травня 2019 року скасувати, а рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2018 року залишити в силі. Апеляційний суд врахував умови кредитного договору, відповідно до якого за наявності порушення строку оплати заборгованості за договором більше ніж на 61 день строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Момент кінцевого погашення кредиту настав травня 2013 року, проте банк продовжував нараховувати відсотки за кредитом, що не відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Постановою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року касаційну скаргу задоволено частково, а постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 травня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 20 квітня 2021 року Закарпатським апеляційним судом залучено до участі у справі якості правонаступника Акціонерного Товариства "Укрсоцбанк" - Акціонері Товариство "Альфа-Банк" (з 1 грудня AT "Альфа-Банк" офіційно змінив назву і став AT «Сенс банк» та продовжує виконувати всі свої зобов`язання перед клієнтами і контрагентами як правонаступник "Альфа-Банку Україна"). До суду апеляційної інстанції [PERSON] надав копії квитанцій і підтвердження погашення кредиту в повному обсязі, з яких вбачається, що рахунок погашення заборгованості в період з 16.08.2012 року по 19.04.2021 року включно [PERSON] сплатив на рахунки банку в тому числі суму заборгованості по тілу кредит 290 622, 50 грн. Тому, Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року по справі №299/2124/17 вирішено апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого AT є "Альфа-Банк" залишити без задоволення, рішення Виноградівського районного суду від 27 червня 2018 року залишити без змін. Разом із цим, в постанові апеляційного суду чітко зазначено, що «... про повне виконання [PERSON] кредитних зобов`язань перед Альфа-Банк». В ДРРП досі наявні заборони на відчуження та іпотечне обтяження на жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , які досі не були зняті AT "Альфа-Банк" (зараз - Sense Bank). У свою чергу, підстави припинення іпотеки передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її з інших підстав, передбачених законом. Таким чином, основне кредитне зобов`язання за кредитним договором № 08/300/18 виконано у повному обсязі за таких обстави, вищенаведений договір іпотеки припиняється. 19 квітня 2023 року позивачем надіслано заяву-вимогу про скасування іпотечних обмежень на майно з огляду на те, що кредитні зобов`язання повністю погашені. Однак, 23.05.2023 року позивачем отримано лист-відповідь від Sence Bank, у якому зазначається, що по кредитному договору обліковується прострочена заборгованість. У даному листі вказується, що відповідно до резолютивної частини рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.06.2018 року банку відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості. Посилаючись на це у задоволенні заяви про виключення з реєстру іпотек відомостей про накладення заборони відчуження - відмовлено. Тобто, банк вибрав оманливу позицію враховувати тільки рішення Виноградівського районного суду від 2018 року і повністю ігнорувати постанову апеляційного суду від 2022 року. Саме тому позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання іпотеки припиненою (а.с.2-7). У свою чергу 25.07.2023 року представником АТ "СЕНС БАНК" подано до суду відзив на позовну заяву про визнання іпотеки припиненою, яким заперечив позовні вимоги мотивуючи наступним (а.с. 52-57). Відповідач зазначає, що позичальником допущено порушення сплати платежів, позивач зобов`язаний був повернути кредит (тіло та відсотки) протягом одного робочого дня в повному обсязі, однак згідно матеріалів справи (наданої позивачем квитанції) тіло кредиту ним повернуто в повному обсязі тільки у квітні 2021 року, тобто кредит сплачувався 8 років. Строк дії договору змінено у березні 2013 року, а грошові кошти повернуто у 2021 році, то дане виконання не є належним виконанням через такий тривалий час. Разом з тим зазначає, що факт повернення суми позики з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, яка входить до складу основного зобов`язання, оскільки [PERSON] своєчасно не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, питання про припинення зобов`язань за кредитним договором не може ставитись. Щодо заявлених вимог про припинення записів про іпотеку та обтяжень у Державному реєстрі речових прав\~ відповідач вважає, що відповідно до ст. 44 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який, подано заяву обтяжувача. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом 5 днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків відповідно у задоволенні таких вимог слід відмовити. Крім того, відповідачем зазначено, що позивач невірно обрав спосіб захисту своїх прав, оскільки належним способом захисту в даному позові є припинення зобов`язань за договором іпотеки, а не припинення іпотеки, а тому відповідач вважає, що даний позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.06.2023 року суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу за наявними матеріалами. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме ( ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що 24 квітня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 08/300/18, за яким позичальнику надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 42 500 дол. США зі сплатою 12,35 % річних, з порядком погашення заборгованості, визначеним договором, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 22 квітня 2022 року (а.с.31-34). У забезпечення взятих зобов`язань між банком та позивачем 24.04.2007 укладено додатково Іпотечний договір №08/300/18, відповідно до якого позивачем надано в якості предмета іпотеки житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.37-38). 16 серпня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін № 1 та додаткову угоду № 1, відповідно до яких було змінено валюту кредиту та переведено заборгованість позичальника у гривні у розмірі 297 192 грн. (а.с.35). Сторони підписали додатки № 1 та № 2, які є невід`ємними частинами договору, згідно з якими позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати основну суму кредиту в розмірі 2 562 грн. та відсотки за користування кредитом у розмірі згідно з графіком, який вказаний у додатку № 2 (а.с.34 зв.-36). 29 червня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» направлено відповідачу вимогу про сплату заборгованості у розмірі 440 772,01 грн. У липні 2017 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 черв 2018 року у задоволенні позову було відмовлено. На дане рішення ПАТ "Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати зазначене рішення та ухвалити не рішення про задоволення позову. 23 травня 2019 року Закарпатський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу та позов ПАТ "Укрсоцбанк" і скасував рішення Виноградівського районного суду від червня 2018 року (а.с.14-20). У червні 2019 року позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у як посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 травня 2019 року скасувати, а рішення Виноградівського районного су Закарпатської області від 27 червня 2018 року залишити в силі. У свою чергу апеляційний суд врахував умови кредитного договору, відповідно до якого за наявності порушення строку оплати заборгованості за договором більше ніж на 61 день строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Момент кінцевого погашення кредиту настав травня 2013 року, проте банк продовжив нараховувати відсотки за кредитом, що не відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду (постанова від\~ березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10цс18). Постановою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року касаційну скаргу задоволену частково. Постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 травня 2019 рої скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 20 квітня 2021 року Закарпатським апеляційним судом залучено до участі у справі якості правонаступника Акціонерного Товариства "Укрсоцбанк" - Акціонері Товариство "Альфа-Банк" (3 1 грудня AT "Альфа-Банк" офіційно змінив назву на AT «Сенс банк» і продовжує виконувати всі свої зобов`язання перед клієнтами і контрагентами як правонаступник "Альфа-Банк Україна"). До суду апеляційної інстанції [PERSON] надав копії квитанцій і підтвердження погашення кредиту в повному обсязі, з яких вбачається і апеляційним судом констатовано, що в період з 16.08.2012 року по 19.04.2021 року включно [PERSON] сплатив на рахунки банку в тому числі суму заборгованості по тілу кредит 290 622,50 грн. (а.с.14-20). Тому твердження відповідача у поданому відзиві, щодо неналежного виконання зобов`язань та допущення позивачем порушення сплати платежів повністю спростовано зазначеними судовими рішеннями які мають преюдиційне значення в даній справі. Тому, постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року у справі №299/2124/17 вирішено апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого AT є "Альфа-Банк" залишено без задоволення, рішення Виноградівського районного суду від 27 червня 2018 року залишено без змін (а.с. 14-20). Разом із цим, в постанові апеляційного суду чітко зазначено, що «... про повне виконання [PERSON] кредитних зобов`язань перед Альфа банк» (а.с.18, 21-23). В ДРРП досі наявні заборони на відчуження та іпотечне обтяження на жили будинок за адресою: [ADDRESS] , які не зняті AT "Альфа-Банк" (зараз - Sense Bank) (а.с.24-27). У свою чергу, підстави припинення іпотеки передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її з інших підстав, передбачених законом. Таким чином, основне кредитне зобов`язання за кредитним договором № 08/300/18 виконано у повному обсязі за таких обстави, вищенаведений договір іпотеки припиняється. 19 квітня 2023 року позивачем надіслано заяву-вимогу про скасування іпотечних обмежень на майно з огляду на те, що кредитні зобов`язання повністю погашені(а.с.28-29). Однак, 23.05.2023 року позивачем отримано лист-відповідь від Sence Bank у якому зазначається, що по кредитному договору обліковується прострочена заборгованість. У даному листі вказується, що відповідно до резолютивної частини рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.06.2018 року банку відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості. Посилаючись на це у задоволенні заяви про виключення з реєстру іпотек відомостей про накладення заборони відчуження відмовлено (а.с.30). Разом з тим, твердження відповідача у відзиві, щодо передчасності зняття заборони не відповідає обставинам справи та суперечить вимогам статті 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків), статі 74 ЗУ « Про нотаріат» (одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, що обумовили накладення заборони, нотаріус знімає заборону). Крім того, твердження відповідача, що позивач невірно обрав спосіб захисту своїх прав, оскільки належним способом захисту в даному позові є припинення зобов`язань за договором іпотеки, а не припинення іпотеки, суд не бере до уваги, оскільки доводи позивача повністю спростовуються та суперечать постанові Верховного Суду від 26.012022 року справа №127/26402/20,- «Оцінюючи правомірність та ефективність обрано способу захисту, Верховний Суд виходить із того, що договір, в першу чергу, є домовленістю сторін. Договір як документ - є оформленням цієї домовленості. Під договором також розуміється й правовідношення, що виникло на підставі цієї домовленості; змістом такого правового відношення є певні права та обов`язки сторін. Зі змісту зазначених підстав позову є очевидним те, що позивач, звертаючись до суду, обґрунтовував свої вимоги припиненням саме іпотеки за іпотечним договором як правовідношення, тобто похідного зобов`язання, а не самого договору іпотеки, як домовленості чи документа, тобто застосованої в іншому сенсі категорії "договір". Виходячи з такого розуміння категорії "договір", вимога про визнання таким, що припинено, договору іпотеки, а також вимога про визнання такими, що припинилися правові відносини з іпотеки, є тотожними за своєю правовою природою та змістом. Тому належним способом захисту прав іпотекодавця є саме визнання іпотеки за іпотечним договором, такою, що припинена, а не визнання припиненим іпотечного договору…». Суд враховує висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 26.01.2020 у справі № 127/26402/20,- «Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України "Про іпотеку")». Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту ст. ст. 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до ст. 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Таким чином з моменту виконання боржником зобов`язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення. Відповідно до ч. 1 ст. 593 ЦК України з припиненням основного зобов`язання, забезпеченого заставою припиняється право застави. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 186/1376/19 (провадження № 61-7428св20), від 20 серпня 2021 року у справі № 149/2736/20 (провадження № 61-9025св21), від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц (провадження № 61-34297св18). Під час застосування вищенаведених норм права у цій постанові підлягає врахуванню також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку", пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору). Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до статті 74 Закону України "Про нотаріат", одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Судом також встановлено, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном (а.с.24-27). Судом встановлено, що свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит боржник виконав в повному обсязі та належним чином, що підтверджується постановою Закарпатського апеляційного суду від 13.12.2022 року, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Крім того, врахував, що на момент звернення до суду із цим позовом відповідачем так і не вчинено дій щодо припинення іпотеки у зв`язку із повним погашенням боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою, а обов`язок в іпотекодавця щодо безпосереднього звернення до іпотекодержателя із заявою про припинення обтяження відсутній. Враховуючи, що позивач виконав у повному обсязі свої зобов`язання за кредитним договором кредитне зобов`язання припинилося, що зумовлює припинення іпотеки з огляду на її похідний характер, беручи до уваги, що строк іпотечного договору закінчився у зв`язку з чим вимоги позову про визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження майна та вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є обґрунтованими, а відтак позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1095, 07 гривень на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved