Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.03.2004 р. та визнання право власності на нерухоме майно. Свої вимоги мотивував тим, що 20.12.2003 року позивач придбав у власність магазин який розташований за адресою [ADDRESS] . Рішеням Маринівської сільської ради було прийнято рішення про встановлення права власності та надання дозволу позивачу [PERSON] на ведення об`єкта в експлуатацію. 29.03.2004 р. позивачем було зареєстроване право власності на магазин. Проте в свідоцтві про право власності на майно по-батькові позивач зазначений як « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження по-батькові позивач (на російській мові) записаний « [PERSON] ». При видачі паспорту в 1996 році було допущено помилку в написані по-батькові позивача, а саме було перекладено як « [PERSON] ». В 2014 році позивач поміняв паспорт, в якому зазначено вірно по-батькові « [PERSON] ». Проте на момент оформлення документів на нерухоме майно, а саме нежитлової будівлі - магазину позивач значився згідно паспорта як « [PERSON] ». За таких обставин, неможливо встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.03.2004 р. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача об`єднаної територіальної громади Доманівської селищної ради в усдове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без участі представника, проти задоволення заяви не заперечують. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] (запис зроблено на російській мові), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до відповіді Доманівського сектору УДМС від 12.05.2023 р. встановлено, що 04.12.1998 р. було видано паспорт серії [NUMBER] Доманівським РВ УМВС України в Миколаївській області на підставі свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Маринівською сільською радою на ім`я [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заяви про видачу паспорта громадянина України (Ф-1) написання по батькові змінилося на [PERSON] . Згідно рішення Маринівської сільської ради від 09 березня 2004 р. №5 вирішено оформити право власності на приміщення магазину, розміщеного в [ADDRESS] на [PERSON] . З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВА №038611 від 29.03.2004 р. встановлено, що [PERSON] на приватної власності належить нежитлова будівля, магазин по [ADDRESS] , що також підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 29.03.2004. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом - 4 Доманівської селищної ради від 05.01.2022 р. №14 встановлено, що інших осіб із прізвищем, ім`ям та по батькові [PERSON] на території Маринівського старостинського округу не зареєстровано. Таким чином судом встановлено, що в свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 29.03.2004, має місце помилка в написанні прізвища, а саме замість вірного « [PERSON] » зазначене [PERSON] ». Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК (ст.315 ЦПК у новій редакції) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що зазначену помилку у написанні по батькові у свідоцтві про право власності на нерухоме майно позивач самостійно не має можливості усунути, а в матеріалах справи є доказ належності вказаного свідоцтва саме [PERSON] . У зв`язку з цим вимога позивача про встановлення факту належності правовстановлюючого документу (свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 29.03.2004) [PERSON] підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 29.03.2004 р. [PERSON] належить на праві власності нежитлова будівля, магазин по [ADDRESS] виданого на підставі рішення виконкому Маринівської сільської ради від 09.03.2004 р. №5. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на нерухоме майно - магазин, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Отже, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved