Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова 13.01.2023 надійшла позовна заява Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Купріянова Володимира Борисовича, який здійснює представництво інтересів держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] , в якій позивач просив стягнути з відповідача на користь Харківської міської ради кошти у розмірі 493698,87 грн, як безпідставно збережені за використання земельної ділянки з кадастровим номером 6310137900:13:009:0033, загальною площею 0,4 га за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що вивченням Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова Харківської області наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері земельних правовідносин встановлено порушення вимог законодавства під час використання земельних ділянок, розташованих на території м. Харкова. У власності Харківської міської ради перебуває земельна ділянка з кадастровим номером 6310137900:13:009:0033 загальною площею 0,4000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягом Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.07.2021 за № НВ-0007211212021 державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки здійснено 20.05.2013. Таким чином, зазначена земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав 20.05.2013 з моменту присвоєння їй кадастрового номеру та реєстрації в Державному земельному кадастрі. За результатами комплексного вивчення наявних документальних матеріалів та інформації виконавчих органів міської ради, проведеного обстеження земельної ділянки встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310137900:13:009:0033 загальною площею 0,4000 га по [ADDRESS] використовується для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] . За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.06.2021 № 263353699 нежитлова будівля літ. «А-2» загальною площею 640,8 кв.м розташована за адресою: [ADDRESS] з 29.07.2013 перебуває у приватній власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1716 від 29.07.2013. Реєстрація речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137900:13:009:0033 за [PERSON] не здійснювалась. Згідно з інформацією Головного управління ДПС у Харківській області від 15.07.2021 за № 17967/5/20-40-24-14-22 гр. [PERSON] грошові зобов`язання у вигляді орендної плати з фізичних осіб або земельного податку з фізичних осіб не сплачує. Таким чином, [PERSON] використовує земельну ділянку з кадастровим номером 6310137900:13:009:0033 для розміщення та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-2» загальною площею 640,8 кв.м за адресою: [ADDRESS] , без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до статей 125,126 Земельного кодексу України на неї, а також без сплати коштів за землю в передбаченому законодавством розмірі. Рішенням Харківської міської ради від 17.10.2018 за № 1247/18 затверджено Порядок добровільного відшкодування безпідставно збережених коштів за використання земель комунальної власності на території м. Харкова з порушенням вимог законодавства, яким передбачено, що самоврядний контроль за використанням земель комунальної форми власності територіальної громади м. Харкова здійснює Харківська міська рада в особі Департаменту територіального контролю Харківської міської ради. Саме Департамент уповноважений за результатами вжитих заходів самоврядного контролю, скласти акт обстеження земельної ділянки та здійснити розрахунок безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування земельними ділянками без правовстановлюючих документів. На підставі вказаних документів, згідно з Положенням про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові, яке затверджено рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 за № 41/08, Департаментом територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 6310137900:13:009:0033 без правовстановлюючих документів на неї. В період з 01.01.2020 по 31.10.2021 розмір орендної плати в місяць становив 23509,47 грн (який складається з нормативної грошової оцінки - 3526420 грн, ставки річної орендної плати - 8%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов - 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки -1). Водночас 18.03.2020 набув чинності Закон України від 17.03.2020 № 533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (COVID-19), зокрема, внесені зміни до порядку нарахування та сплати за землю - підрозділ 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено новим пунктом 52-4. Дещо пізніше Верховна Рада України прийняла Закон України від 02.04.2020 № 540 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), яким змінено норму пункту 52-4 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо плати за землю, згідно якого плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки) не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року. [PERSON] не сплачено за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6310137900:13:009:0033 площею 0,4000 га по [ADDRESS] плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі у сумі 493698,87 грн за період з 01.01.2020 по 31.10.2021, внаслідок чого відповідач зберіг у себе майно - грошові кошти, а Харківська міська рада втратила належне їй майно (кошти від орендної плати) у розмірі 493698,87 грн. Щодо представництва інтересів Харківської міської ради в суді Новобаварською окружною прокуратурою позивач посилався на ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦК України, ст. 2, 10, 16 Закону України «Про місцеві самоврядування в Україні», та зазначив, що недоотримання безпідставно збережених коштів місцевим бюджетом ослаблює економічні основи територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, що потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції. Харківська міська рада при наявності зазначених порушень інтересів територіальної громади м. Харкова, у судовому порядку не вживає відповідних заходів та не здійснює захист порушення законних економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади міста та як наслідок й інтересів держави в цілому, своїм правом на звернення до суду з відповідним позовом не скористалась, що свідчить про її бездіяльність та наявність у керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для звернення до суду з даним позовом. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.03.2023 задоволено позов Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Купріянова Володимира Борисовича, який здійснює представництво інтересів держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки. Стягнуто з [PERSON] на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки з кадастровим номером 6310137900:13:009:0033 загальною площею 0,4 га за адресою: [ADDRESS] у розмірі 493698 (чотириста дев`яносто три тисячі шістсот дев`яносто вісім) грн 87 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 7405 (сім тисяч чотириста п`ять) грн 48 коп. (а.с.101-111). Ухвалою суду від 06.06.2023 задоволено заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду, скасоване у даній справі заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.03.2023, та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.193-196). 05.07.2023 судом, не виходячи до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про долучення до матеріалів справи поданого стороною відповідача відзиву на позовну заяву (а.с.210-214, 221-223). У відзиві на позов сторона відповідача просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позов ґрунтується на суперечливих та недоведених фактах та не спирається на правові норми закону. У спорі, що розглядається, існують сталі зв`язки, а саме з часу купівлі у 2013 році нежитлової будівлі по [ADDRESS] , та в даному випадку не йде мова про незаконне збереження майна, а наявне лише невиконання зобов`язання. Лист ГУ ДПС у Харківській області від 15.07.2021 № 17967/5/20-40-24-14-22 про те, що [PERSON] за земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , грошові зобов`язання у вигляді орендної плати з фізичних осіб або земельного податку з фізичних осіб не сплачує, не є належним доказом, оскільки не доводить, що такі зобов`язання відповідачу нараховуються. Зазначила, що прокурор, звертаючись до суду, належним чином не довів невиконання або неналежного виконання Харківською міською радою своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що позивач, який є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатися до суду з відповідним позовом. Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався. Належним чином повідомлені згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про дату, час і місце розгляду справи, відповідач [PERSON] та його представник адвокат Міщенко О.В., яка діє на підставі ордеру (а.с.158), в судове засідання на 12-00 год. 01.08.2023 не з`явились, на електронну адресу суду 01.08.2023 від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 01.08.2023 у зв`язку з його хворобою (а.с.229). 01.08.2023 ухвалою суду, не виходячи до нарадчої кімнати, судом оголошено перерву в судовому засіданні у зв`язку з неявкою відповідача та його представника. Представник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова прокурор Калашников П.В. 29.08.2023 подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, розглянути справу без участі прокурора, зазначивши, що доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, відповідач [PERSON] та його представник адвокат Міщенко О.В., згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання на 11-30 год. 29.08.2023 не з`явились, про поважність причин неявки до початку судового засідання не повідомили. За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. В даній справі представництво інтересів відповідача здійснює адвокат Міщенко О.В., яка діє на підставі ордеру серії АН № 1045980 від 10.05.2023, в якому відсутні застереження щодо обмеження повноважень адвоката на вчинення будь-якої процесуальної дії. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Отже, враховуючи наведене та термін перебування справи в провадженні суду, позицію сторони відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, суд дійшов висновку, що відсутні підстави, передбачені статтею 223 ЦПК України, щодо відкладення або оголошення перерви у судовому засіданні 29.08.2023. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За приписами статей 19, 142 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. Витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою За положеннями ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Органам місцевого самоврядування законом можуть надаватися окремі повноваження органів виконавчої влади, у здійсненні яких вони є підконтрольними відповідним органам виконавчої влади . Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 4 ст. 56 ЦПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор звертався до Харківської міської ради щодо порушення законних економічних (матеріальних) інтересів територіальної громади міста, однак Харківська міська рада не вчинила жодних дій щодо звернення до суду, тому прокурор правомірно подав позов до суду. Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом частин 5,6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до копій листів № В-25/20 від 23.01.2020 та № П-65/20 від 12.02.2020 Департамент територіального контролю виконавчого комітету Харківської міської ради повідомляв [PERSON] щодо виявлення факту використання земельної ділянки по [ADDRESS] без документів, що посвідчують право власності або користування нею, без державної реєстрації прав на неї та без здійснення плати за користування; запропоновано добровільне відшкодування Харківській міській раді безпідставно збережених коштів на використання земельної ділянки та попереджено, що у разі відмови добровільно відшкодувати збережені кошти, Департаментом буде подано позов до суду про їх стягнення (а.с.41-44). Як вбачається з інформації Департаменту територіального контролю та земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради від 04.08.2021 № 16699/0/226-21, наданої на запит Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова від 29.06.2021 № 52-102-2173 вих.21, матеріали щодо законності використання земельної ділянки з кадастровим номером 6310137900:13:009:0033 разом з оригіналом акту обстеження земельної ділянки передані листом Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 08.10.2020 № 15948/0/226-20 до прокуратури Харківської області для вжиття заходів представницького характеру. Як наслідок, заходи правового реагування шляхом звернення до суду з позовом Харківської міської ради до [PERSON] . Департаментом не вживалися (а.с.19-22). 18.10.2021 керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Купріянов В.Б. направив Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради лист, в якому зазначив, що [PERSON] використовує земельну ділянку комунальної форми власності з кадастровим номером 6310137900:13:009:0033 за адресою: [ADDRESS] без виникнення права власності/користування та без держаної реєстрації цих прав у відповідності до статей 125, 126 Земельного кодексу України на неї, чим завдано шкоди інтересам держави, у зв`язку з чим просив надати розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання [PERSON] зазначеної вище земельної ділянки без правовстановлюючих документів на неї, а також належним чином оформлений акт обстеження земельної ділянки з додатками (а.с.36). Листами від 15.07.2022 та від 28.12.2022 керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Купріянов В.Б. повідомив Харківську міську раду про свій намір звернутися до суду за захистом інтересів держави в особі Харківської міської ради з позовом до [PERSON] щодо стягнення коштів у розмірі 493698,87 (а.с.49-53, 55-59). Як встановлено судом і підтверджується письмовими доказами, нежитлове приміщення літ. «А-2» загальною площею 640,8 кв.м за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ПрАТ «Науково-виробнича фірма «Сенсор», посвідченого 29.07.2013 приватним нотаріусом ХМНО Шеметовою О.В. р. № 1716, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.06.2021, копією договору купівлі-продажу від 29.07.2013 (а.с.29-30, 45-48). Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру від 20.07.2021, земельна ділянка з кадастровим номером 6310137900:13:009:0033 площею 0,4000 га розташована за адресою: [ADDRESS] перебуває у комунальній власності; цільове призначення: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови; вид використання: для реконструкції нежитлової будівлі під адміністративні, проектні та дослідні приміщення з будівництвом приміщень майстерень, компресорної, гаража та влаштування автостоянки службового транспорту. Дата державної реєстрації земельної ділянки - 20.05.2013 (а.с.23-28). 05.11.2021 головним спеціалістом відділу інспекційної роботи Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради Павловським Романом Володимировичем складено Акт обстеження земельної ділянки, яким встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.11.2021 № 283159967 право приватної власності на нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 640,8 кв.м по [ADDRESS] з 29.07.2013 зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2013 № 1716. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.07.2021 № НВ-0007211212021 земельна ділянка (кадастровий номер 6310137900:13:009:0033) площею 0,4000 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 20.05.2013. Проведеним на місцевості обстеженням встановлено, що земельна ділянка площею 0,4000 га (кадастровий номер 6310137900:13:009:0033) по [ADDRESS] використовується для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] . Зазначена земельна ділянка огороджена, вільний доступ відсутній. До даного Акту додано план-схему (а.с.33-35). Відповідно до листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 12.09.2022 № 2208/0/225-22 щодо вжиття заходів щодо державної реєстрації речових прав Харківської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137900:13:009:0033 за адресою: [ADDRESS] , проведення реєстрації права власності Харківської міської ради на зазначену земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» буде можливе після повного відновлення роботи центрів надання адміністративних послуг м. Харкова (а.с.54). На лист від 29.06.2021 № 52-102-2174 вих21 Головне управління ДПС у Харківській області повідомило Керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова про те, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] за земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , грошові зобов`язання у вигляді орендної плати з фізичних осіб або земельного податку з фізичних осіб не сплачує (а.с.31,32). Згідно з розрахунком суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності на території м. Харкова з порушенням вимог законодавства, складеного на підставі Витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 05.05.2020 та від 22.07.2021, розрахунок безпідставно збережених [PERSON] коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2020 по 31.10.2021 складає 4993698,87 грн (а.с.38-40). З доданих стороною відповідача до відзиву документів вбачається, що ГУ ДПС у Харківській області Бондаренку О.Г. винесено податкове повідомлення-рішення № 8527985-2414-2030 від 03.06.2021 про визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за податковий період 2021 рік у розмірі 31846,46 грн (а.с.215). Згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2011 у справі № 520/4763/2020, яке набрало законно сили, скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 по справі № 520/4763/2020, яким відмовлено у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Прийнято постанову, якою позов [PERSON] задоволено. Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 23.09.2019 № 151910-5606-2030 (а.с.172-181). Предметом позову у цій справі є стягнення безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2020 по 31.10.2021, що становить 4993698,87 грн за користування відповідачем земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів на неї, на підставі статей 1212-1214 ЦК України. Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Із уведенням у дію 01.01.2002 нового Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, про що зазначено у частині 2 статті 83 ЗК України. Отже, принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображено у положеннях ЗК України, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді. Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01.01.2002 перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у ЗК України. У статті 5 цього Закону було наголошено, що суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Із 01.01.2013 набув чинності Закон № 5245-VI, за змістом пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого за загальним правилом, правом власності на земельну ділянку, розташовану у межах відповідного населеного пункту, орган місцевого самоврядування наділений в силу закону, зокрема з введенням 01.01.2002 в дію нового Земельного кодексу України. Отже, всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що з 01.01.2002 перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у Земельному кодексу України. Таким чином, нездійснення державної реєстрації речового права на сформовану ділянку за органом місцевого самоврядування відповідно до положень ст. 79-1 Земельного кодексу України не є підставою для звільнення набувача права власності на будівлю або споруду від обов`язку сплачувати за фактичне користування землею комунальної власності, на якій розташований такий об`єкт нерухомості. Земельна ділянка з кадастровим номером 6310137900:13:009:0033 за адресою: [ADDRESS] перебуває у комунальній власності, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Харківська міська рада є власником вказаної земельної ділянки, та має право на захист свого права на землю (спірну земельну ділянку), тобто цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтями 122- 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі". Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Відповідно до частин 1, 2 статті 120 цього Кодексу (у редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю, розташовану на спірній земельній ділянці) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. В даному випадку прокурор, який діє в інтересах місцевої ради як органу місцевого самоврядування, який представляє територіальну громаду, захищаючи право землевласника, вимагає компенсації вартості неотриманої орендної плати шляхом стягнення в судовому порядку безпідставно збережених коштів. Такими землекористувачами, а в судовому процесі - відповідачами є особи, які мають у власності нерухоме майно, але право користування земельною ділянкою під їх майном не оформлено (ані в оренду, ані у власність, ані у постійне користування), тобто користування земельною ділянкою «за фактичним розміщенням на ній нерухомого майна». Згідно з правовим висновком Верховного Суду в постанові від 18 червня 2019 року в справі № 815/4818/15, найчастіше відсутність будь-яких дій особи щодо документального оформлення права користування землею під об`єктами нерухомості є свідомим вибором власника будівель, оскільки це допомагає останньому уникати обов`язку оплати користування несформованою або неоформленою в користування земельною ділянкою за відсутності підстав, передбачених п. 286.1 Податковим кодексом України. Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212- 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів [PERSON] (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20. [PERSON] набув право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 640,8 кв.м за адресою: [ADDRESS] , що розташована на земельній ділянці площею 0,4000 га кадастровий номер 6310137900:13:009:0033 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ПрАТ «Науково-виробнича фірма «Сенсор», посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Шеметовою О.В. 29.07.2013 р. № 1716. З урахуванням положень статей 120, 125 ЗК України та статті 1212 ЦК України до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 і № 922/5468/14, у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19, у постанові Верховного Суду від 28.09.2020 у справі №922/4073/19. Тобто, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України. Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17. Отже, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. Саме такий правовий висновок викладений у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За приписами статей 10, 265 Податкового кодексу України, п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України плата за землю є місцевим податком. Вона зараховується до бюджетів місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 1166 ЦК України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (такий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15). Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Наведена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17. Згідно з частинами 1, 2, 3, 4, 5 9, 10 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Про необхідність застосування статті 79-1 ЗК України та положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29.01.2019 у справах №922/3780/17 та № 922/536/18, від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі № 922/981/18 та від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, в яких міститься висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою Харківська міська рада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , на якій розташована належна відповідачу на праві приватної власності нежитлова будівля літ. «А-2», загальною площею 640,8 кв.м. є сформованою, має межі, та їй присвоєно кадастровий номер 6310137900:13:009:0033, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровим планом земельної ділянки. Дана земельна ділянка використовується для експлуатації та обслуговування об`єкта нерухомості, право власності на яке зареєстроване за відповідачем. Розмір земельної ділянки, якою користується відповідач, доведений обґрунтований і підтверджений достатніми доказами. Встановлені обставини свідчать, що відповідач як власник об`єкта нерухомого майна у період із 01.01.2020 по 31.10.2021 користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не сплачуючи коштів за користування нею, тому суд дійшов до висновку, що [PERSON] є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України. В даному випадку наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин стороною відповідача не доведено. Згідно з пунктом «д» частини 1 статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284 (далі - Порядок №284). Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-81, 89, 228, 229, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів. Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 ПК України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина 2 статті 20 Закону України «Про оцінку земель»). Ураховуючи наведене, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюється на підставі нормативної грошової оцінки. Аналогічний правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №639/5391/19. За таких обставин, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення комісією міської ради розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності. Суд зазначає, що вказаний висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, яким неодноразово зазначалося, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №646/4546/19, від 28.09.2020 у справі №922/4073/19, від 24.09.2020 у справі № 922/3616/19, від 12.06.2019 у справі №922/902/18, від 08.08.2019 у справі №922/1276/18, від 01.10.2019 у справі №922/2082/18, від 06.11.2019 у справі №922/3607/18). Розрахунок суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у розмірі 493698,87 грн здійснений відповідно до закону, на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що підтверджується матеріалами справи. З огляду на викладене у сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7405,48 грн (а.с.18). Відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи довічно, що підтверджується наданими ним копією довідки до Акту МСЕК № 622366 та копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 05.10.2016 серії [NUMBER] , отже відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. В зв`язку з наведеним, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7405,48грн компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved