Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

9 травня 2023 року адвокат Мидзка Володимир Адамович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Радехівська міська рада Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. У позовній заяві з урахуванням клопотання про зміну предмету позову, що надійшло до суду 10.08.2023, зазначає, що [PERSON] , [INFO] , проживала в с. Бабичі Червоноградського (колишнього Радехівського) району Львівської області від свого народження до дня смерті. Внаслідок відсутньої правової обізнаності та розуміння, що її житло на [ADDRESS] , є об`єктом нерухомого майна та повинне бути зареєстрованим в державному реєстрі прав, [PERSON] не оформила право власності на цей будинок до дня своєї смерті. Так, після її смерті відкрита спадкова справа, проте, успадкувати вищезгаданий будинок [PERSON] не може через відсутність правовстановлюючих документів на нього. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері та в установленому порядку прийняла спадщину після її смерті. За таких обставин позивач не має іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, окрім як звернутися до суду з метою захисту свого невизнаного майнового права. Отож, позивач просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.4-11, 158-159). Ухвалою судді від 30 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.1-2). Ухвалою судового засідання від 7 червня 2023 року постановлено витребувати з Радехівської державної нотаріальної контори (80200, просп. Відродження 7, м. Радехів, Червоноградський район Львівська область) копію спадкової справи №192/2020, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.64-65). 20 червня 2023 року до суду надійшла фотокопія спадкової справи №192/2020, заведена після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.70-105). Ухвалою підготовчого засідання від 6 липня 2023 року постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті (а.с.108-109). 10 серпня 2023 року через канцелярію суду [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Радехівська міська рада Львівської області про визнання права власності на спадкове майно, в якій просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами за адресою: будинок [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки між [PERSON] та [PERSON] укладений Договір про поділ спадщини, що посвідчений 3 червня 2022 року державним нотаріусом, завідувачем Соснівської державної нотаріальної контори Львівської області, в порядку заміщення виконуючою обов`язки завідувача Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області, [PERSON] . Пунктом 3 вказаного вище Договору про поділ спадщини передбачено, що: Все інше спадкове майно, що не вказане в цьому договорі, яке належить або може належати спадкодавцю, буде успадковуватися Сторонами в рівних частинах кожним» (а.с.116-124). Ухвалою судового засідання від 22.08.2023 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Радехівська міська рада Львівської області про визнання права власності на спадкове майно прийнято до спільного розгляду з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Радехівська міська рада Львівської області про визнання права власності на спадкове майно (а.с.163). У судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] подав через канцелярію суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності [PERSON] . Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовільнити, зустрічні позовні вимоги визнали у повному обсязі, просили визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.161). Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги первісного позову визнала, просила визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , про що подала через канцелярію суду відповідну заяву (а.с. 156). Відповідач за первісним та зустрічним позовом [PERSON] також подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, первісні позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги визнала у повному обсязі (а.с.160). Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору подав через канцелярію суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності та за наявними матеріалами у справі. Не заперечив щодо задоволення позовних вимог (а.с.59). З урахуванням наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проведено за відсутності учасників справи, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що первісний та зустрічний позов потрібно задовольнити, виходячи з таких міркувань. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд установив, що [PERSON] , [INFO] , проживала в с. Бабичі Червоноградського (колишнього Радехівського) району Львівської області від свого народження до дня смерті. [INFO] в неї народилася дочка - [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що видно із копії Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , повторно виданого Вузлівською сільською радою Радехівського району 05.07.1991, про що зроблено відповідний запис №33 (а.с. 33, 127), та із копії Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , повторно виданого Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 17.11.2020, відповідний актовий запис №3 (а.с. 37, 131). У шлюбі зі [PERSON] [PERSON] народила ще дві дочки: [PERSON] , [INFO] (після одруження змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ») та [PERSON] , [INFO] Ці факти підтверджують такі документи: копія Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , що видане Вузлівською сільською радою Радехівського району 20.10.1979, відповідний запис №46 (а.с.34, 128); копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , що видане Вузлівською сільською радою Радехівського району 01.11.1979, відповідний запис №60 (а.с.35, 129); копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , що видане Вузлівською сільською радою Радехівського району 26.04.1982, відповідний запис №30 (а.с.36, 130); копія Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , що видане Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області 24.06.1998, відповідний запис №6 (а.с.38, 132). [PERSON] зі сім`єю були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записами в будинковій книзі, заведеній за адресою: [ADDRESS] (а.с.39-45) та випискою з погосподарської книги №241 від 28.03.2023, виданою Радехівською міською радою Львівської області (а.с.12, 140). Це був старий дерев`яний будинок, збудований ще до Другої світової війни, який не належав їм на праві власності. Як зазначено в будинковій книзі, його площа складала лише 48 м.кв. Для сім`ї з п`яти осіб площа цього будинку було надто малою. Крім того, будинок потребував капітального ремонту, але через його дуже незадовільний стан дороговартісний ремонт був недоцільним. З 01.07.1984 до 12.03.2002 [PERSON] перебувала членом колгоспу імені [PERSON] (в подальшому перейменованому, реформованому, реорганізованому в агрофірму імені [PERSON] , агрофірму імені М. Шашкевича, СТзОВ імені М. Шашкевича, ПАФ ім. М.Шашкевича), що підтверджується довідкою ПАФ ім. М. Шашкевича № 6 від 28.02.2023 (а.с.13, 141). Працюючи в колгоспі, [PERSON] просила керівництво посприяти їй в отриманні нового житла будь-яким способом. На той час керівником виробничого підрозділу №2 колгоспу імені Я. Галана в с. Бабичі працював [PERSON] , на сьогоднішній день житель [ADDRESS] . В той час за сприяння керівництва колгоспу в особі Курпіля М. Т. та сільської ради їй було надано в користування землю на [ADDRESS] на якій знаходилася стара покинута будівля, та на якій дозволили будівництво житлового будинку з подальшим його оформленням. Керівництво колгоспу розуміли, що у [PERSON] велика сім`я, а наявного старого будинку, та ще й в аварійному стані, для їх проживання недостатньо. Отож, отримавши допомогу будматеріалами, протягом наступних кількох років [PERSON] збудувала будинок з господарськими будівлями на цій земельній ділянці. В 1989 році [PERSON] зі сім`єю переїхала жити у новий будинок. Тобто, фактичним постійним місцем проживання [PERSON] та членів її сім`ї став будинок [ADDRESS] , хоча їх зареєстрованим місцем проживання був будинок [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] (чоловік спадкодавця), що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , що видане 07.03.2000 Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області, відповідний запис №15 (а.с.14, 142). Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] у селі Бабичі Радехівського (тепер Червоноградського) району Львівської області (копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] що, видане 08.11.2008 Вузлівською, сільською радою Радехівського району Львівської області, відповідний актовий запис №45, а.с.15, 143). Із довідки Радехівської міської ради Львівської області №240 від 28.03.2023, мати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] постійно до дня смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживала за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] до того і на час смерті проживала разом з [PERSON] , здійснювала за нею догляд та проводила поховання. Після смерті вступила в володіння майном та доглядає його (а.с.16, 144). Відповідно до довідки, виданої Радехівською міською радою 28.03.2023 №243, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , знаходиться житловий будинок, в якому проживають без реєстрації: [PERSON] - голова домогосподарства; [PERSON] - дочка; [PERSON] - дочка; [PERSON] - син; [PERSON] - зять; [PERSON] - онука; [PERSON] - онук; [PERSON] - онук (а.с.17, 145). Згідно з довідкою, виданою Радехівською міською радою 28.03.2023 № 242, у будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] - голова сім`ї; [PERSON] - дочка; [PERSON] - дочка; [PERSON] - син; [PERSON] - зять; [PERSON] - онука; [PERSON] - онук; [PERSON] - онук (а.с.18, 146). Вказане повністю відповідає інформації, зазначеній у будинковій книзі на будинок [ADDRESS] (а.с. 39-45, 133-139). Будинок в [ADDRESS] , у якому раніше проживала сім`я позивача, на даний час не придатний для проживання та ремонту, у ньому ніхто не проживає. Право власності на будинок [ADDRESS] спадкодавцем не було зареєстроване у встановленому законом порядку. Так, із довідки КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» №4179 від 04.11.2022, видно що станом на 31 грудня 2012 року в КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» житловий будинок [ADDRESS] на праві власності не зареєстрований (а.с.19, 147). Інформація про державну реєстрацію прав на цей будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також відсутня (Інформаційна довідка №328889988 від 12.04.2023, а.с.20, 148). На замовлення позивача КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 11 листопада 2022 року виготовлено Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] , з якого видно, що рік спорудження будинку - 1989 (а.с.21-23, 149-152). Із висновку про вартість об`єкта оцінки вказаного вище будинку видно, що ринкова вартість такого - становить 95 554,00 грн (а.с.24, 152). Після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа №192/2020, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №69109759 від 03.06.2022 (а.с. 26); копією Свідоцтва про право на спадщину за законом №120 від 03.06.2022 (а.с. 27, 153). Із матеріалів спадкової справи №192/2020, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] видно, що в Радехівську державну нотаріальну контору Львівської області 02.12.2020 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері звернулася [PERSON] . Між тим, своєю заявою від 27 січня 2021 року остання підтвердила свою згоду на включення до кола спадкоємців іншого спадкоємця за законом - дочку спадкодавця [PERSON] , без звернення до суду, так як нею було пропущено шестимісячний термін для прийняття спадщини. Відтак, 3 травня 2022 року [PERSON] також звернулася в органи нотаріату із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. [PERSON] та [PERSON] підписали Договір про поділ спадщини, що посвідчений 3 червня 2022 року державним нотаріусом, завідувачем Соснівської державної нотаріальної контори Львівської області, в порядку заміщення виконуючою обов`язки завідувача Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області, [PERSON] . Державним нотаріусом 3 червня 2022 року були видані [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. [PERSON] в органи нотаріату із заявами не зверталася (а.с.70-105, 154). Пунктом 3 вказаного вище Договору про поділ спадщини передбачено, що «Все інше спадкове майно, що не вказане в цьому договорі, яке належить або може належати спадкодавцю, буде успадковуватися Сторонами в рівних частинах кожним» (а.с.78, 155). Отже, [PERSON] та [PERSON] можуть успадкувати лише по 1/2 частині спірного будинку, проте не можуть оформити спадщину у нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючих документів на нього, про що зазначено у листі Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області №103/01-16 від 30.03.2023 (а.с.28). Інших осіб, які б претендували на майно, окрім тих, які визначені відповідачами у первісному та зустрічному позові, ні за законом, ні за заповітом немає. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст. 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.48 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва і діяли до вступу в дію Цивільного кодексу Української РСР 18.07.1963 року № 1540-ІV. Зокрема, за вказаними Указом і Постановою підставою виникнення права власності на нерухоме майно був сам факт збудування такого з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття його в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на нерухоме майно із проведенням його реєстрації. Відповідний висновок зробив Верховний Суд України, та виклав правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-І, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Згідно з Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них..., який затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 13.06.2012 № 304, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Із технічного паспорту видно, що житловий будинок [ADDRESS] збудований у 1989 році, тому не вважається самочинним будівництвом. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. На підставі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Оскільки у цьому випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на 1/2 частину спірного будинку за [PERSON] та визнання права власності на 1/2 частину цього ж будинку за [PERSON] , у порядку спадкування за законом після смерті матері. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання первісного та зустрічного позову відповідачами, Договір про поділ спадщини між [PERSON] та [PERSON] від 3 червня 2022 року, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, суд доходить висновку, що первісні позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами за адресою: будинок [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом, та зустрічні позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину цього ж будинку з належними господарськими будівлями та спорудами, у порядку спадкування за законом, є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що необхідно задовольнити.

Outcome: approved