Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

У березні 2023 року ПАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позову вказувало, що 4 грудня 2020 року у м. Чернівці по вул. Південно-Кільцевій сталося дорожньо-транспортна пригод за участю автомобіля «RENAULT MEGAN", державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «SKODA OKTAVIA», номерний знак [NUMBER] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. При цьому, постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2020 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Також вказувало, що на момент даної порожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «SKODA OKTAVIA», номерний знак [NUMBER] були застраховані в ПАТ «СК «АРКС» договором добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті № 40118ак0юб від 18 березня 2020 року. З метою отримання страхової виплати власник пошкодженого транспортного засобу «SKODA OKTAVIA», номерний знак [NUMBER] звернувся до ПАТ «СК`АРКС» із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування й відповідно за наслідками розгляду даної заяви страховою компанією на користь СТО ТОВ «КАРПАТИ АВТОЦЕНТР» було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 79 827 грн. 51 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 736400 від 29 грудня 2020 року. При цьому, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «RENAULT MEGAN", державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/201879803, у зв`язку із чим даною страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок ПАТ «СК «АРКС» в розмірі 53 667 грн. 48 коп. , що становить суму страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу «SKODA OKTAVIA», номерний знак [NUMBER] . Посилаючись на вищевказане, а також на те, що ПАТ "СК "АРКС" виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завданих збитків у повному обсязі, що підтверджено належними та допустимими доказами, просила стягнути з відповідачки різницю між сумою виплаченого страхового відшкодування в розмірі 26 160 грн. 03 коп., а також понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та подала письмовий відзив, в якому вказуючи на необґрунтованість позовних вимог, просила в задоволенні позову відмовити. Зокрема вказувала, що на момент дорожньо - транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «RENAULT MEGAN", державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/201879803, й відповідно відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Оскільки ліміт відповідальності становить 130 000 грн., а страховою компанією було виплачено лише 53 667 грн. 48 коп., що значно менше суми ліміту відповідальності, саме ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» повинна сплатити суму коштів в розмірі 26 160 грн. 03 коп. Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 4 грудня 2020 року в м. Чернівці по вул. Південно-Кільцевій сталося дорожньо-транспортна пригод за участю автомобіля «RENAULT MEGAN", державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «SKODA OKTAVIA», номерний знак [NUMBER] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2020 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу ( а.с. 4). На момент даної порожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «SKODA OKTAVIA», номерний знак [NUMBER] були застраховані в ПРАТ «СК «АРКС» договором добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті № 40118ак0юб від 18 березня 2020 року ( а.с.5 -24). З метою отримання страхової виплати власник пошкодженого транспортного засобу «SKODA OKTAVIA», номерний знак [NUMBER] звернувся до ПАТ «СК`АРКС» із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування (а.с. 25- 27). За наслідками розгляду даної заяви страховою компанією на користь СТО ТОВ «КАРПАТИ АВТОЦЕНТР» на підставі акту огляду транспортного засобу від 9 грудня 2020 року, рахунку № [NUMBER] від 21 грудня 2020 року та страхового ату від 28 грудня 2020 року (а.с 25-34) було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 79 827 грн. 51 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 736400 від 29 грудня 2020 року (а.с. 34). При цьому, як встановлено судом, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «RENAULT MEGAN", державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ПРАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/201879803, у зв`язку із чим позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/201879803 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 130 000 грн. Разом з тим, ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» виплатило позивачу страхове відшкодування на рахунок ПАТ «СК «АРКС» в розмірі 53 667 грн. 48 коп., що становить суму страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу «SKODA OKTAVIA», номерний знак [NUMBER] . Таким чином, судом достовірно встановлено, що ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу були відшкодовані витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством й відповідно різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, виникла у тому числі у зв`язку із законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме через врахування зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Так, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як вже було встановлено судом, постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2020 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу ( а.с. 4). Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні,чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. При цьому, статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно до вимог частини 1 пункту 3 статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Як встановлено судом, 29 грудня 2020 року позивач на підстав акту огляду транспортного засобу від 9 грудня 2020 року, рахунку № [NUMBER] від 21 грудня 2020 року та страхового акту від 28 грудня 2020 року здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 79 827 грн. 51 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 736400 від 29 грудня 2020 року (а.с.34). При цьому, відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Отже, за змістом ст. 993 ЦК України у системному зв`язку зі ст. 990 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. У даній справі позивач на підставі договору майнового страхування, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду. З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань: деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП), а тому слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання. Так, згідно пункту 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України "Про страхування" та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України. При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. Наведених висновків дійшла Велика Палата у постанові від 04.07.2018 року у справі №910/2603/17. Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Крім того, з огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. При цьому, у порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. Таким чином, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Як встановлено судом, ПАТ "СК "АРКС" виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до позивача, як до страховика потерпілої особи, перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. При цьому, доводи відповідача з посиланням на постанову Великої Палати Верховного суду від 04.07.2021 року у справі № 755/18006/15-ц, про те, що Верховний Суд, задовольняючи касаційну скаргу відповідача виходив з того, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» й відповідно у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, оскільки розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, суд до уваги не приймає, оскільки характер правовідносин у цій справі та у справі яка розглядається наразі є різними. Зокрема, в даній справі містилася відповідь АСК "Омега" від 17 жовтня 2019 року відповідно до якої підставою відмови у виплаті страхового відшкодування стало неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року відповідно до вимог ст. 37 п. 37.1.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що відсутнє в даному спорі. За таких обставин, суд аналізуючи викладене у сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги, що ПАТ "СК "АРКС" виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завданих збитків у повному обсязі, що підтверджено належними та допустимими доказами та з урахуванням наявних у матеріалах справи відомостей про виплату ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, яка виникла у тому числі у зв`язку із законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме у зв`язку із врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, дана різниця в розмірі 26160 грн. 03 коп. підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача в порядку суброгації. Оскільки позов задоволено, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки також підлягають стягненню судові витрати в розмірі сплаченого судового збору сумі 2684 грн. На підставі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування»,

Outcome: approved