Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

У березні 2023 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У цій квартирі зареєстрована, але більше п`яти років не проживає її донька - відповідачка [PERSON] та її (позивачки) онук [PERSON] . Оскільки відповідачка у вказаному будинку не проживає, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, чим перешкоджає реалізації її (позивачки) прав на квартиру, зокрема, вона не може отримати субсидію, продати квартиру, то просила визнати її (відповідачку) такою, що втратила право користування цією квартирою. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримала та викладене підтвердила. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов суду не надала. Третя особа - служба у справах дітей Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, свого представника в судове засідання не направила, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення представника позивачки, покази свідка [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 26 квітня 2019 року, свідоцтв про право власності на житло від 6 березня 2015 року та 7 травня 1998 року позивачка є власником квартири [ADDRESS] , але з 2019 року не проживає її (позивачки) донька - відповідачка по справі [PERSON] що підтверджується матеріалами справи (а.с.16-27) та показами свідків [PERSON] і [PERSON] . Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними по справі доказами, відповідачка більше чотирьох років не проживає у належній позивачці квартирі, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаною квартирою.

Outcome: approved