Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] 15 травня 2018 року уклала з Відповідачем - [PERSON] попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - частини житлового будинку (квартира) з будівельним номером [ADDRESS] та земельної ділянки площею до 0,0083 га, кадастровий номер: 3210900000:01:174:7766, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На виконання попереднього договору [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 25000,00 (двадцять п?ять тисяч) доларів США. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом на договорі. Зокрема, в пункті 2.2. Договору зазначено, що в підтвердження наміру придбати Об?єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу (Основного договору), Покупець передав, а Продавець прийняв до підписання цього договору грошові кошти у сумі 650 000 грн (шістсот п?ятдесят тисяч гривень), що є еквівалентом 25000 (двадцять п?ять тисяч) доларів США за середнім курсом комерційних банків. Крім того, передача коштів відбувалася у присутності свідків. Згідно п. 1.1. Договору сторони зобов?язалися у строк не пізніше кінця III кварталу 2018 року укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) нерухомого майна. За умовами п. 3.2.2. Продавець зобов?язаний письмово повідомити Покупця про час укладення основного договору за 30 календарних днів рекомендованим листом. Станом на 17 вересня 2018 року жодних пропозицій укласти основний договір купівлі-продажу вищевказаного будинку позивачка не отримала, більше того, [PERSON] повністю уникає спілкування з нею, на телефонні дзвінки, СМС повідомлення, повідомлення у Viber не відповідає. Тому 17.09.2018р. позивачка направила на адресу [PERSON] письмову вимогу про укладення основного договору купівлі-продажу. 08 жовтня 2018 року конверт з її листом повернувся із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про те, що відповідач письмову кореспонденцію від позивачки не отримує. Позивачу відомо, що об?єкт нерухомого майна вже зданий в експлуатацію та на [PERSON] оформлене право власності. Отже, позивач зазначає про те, що відсутні будь-які перешкоди для укладення основного договору купівлі-продажу. На думку позивача, вищевказаний попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15 травня 2018 року є нікчемним, оскільки відповідно до статей 635, 657 ЦК України він не був посвідчений нотаріально. Щодо вимоги про стягнення з відповідача суми грошових коштів, еквівалентної 25000,00 доларів США по курсу НБУ на день платежу, позивач зазначає наступне. У п. 2.2. договору Сторони визначили про те, що Покупець передав, а Продавець прийняв до підписання цього договору грошові кошти у сумі 650 000 грн (шістсот п?ятдесят тисяч гривень), що є еквівалентом 25000 (двадцять п?ять тисяч) доларів США за середнім курсом комерційних банків. Так, в попередньому договорі зазначено, що сума договору є еквівалентом 25000 доларів США за середнім курсом комерційних банків. Оскільки, середній курс комерційних банків офіційно не визначений, а сторони в договорі не погодили конкретний порядок визначення середнього курсу, не зазначили за середнім курсом купівлі чи продажу валюти, позивач вважає за доцільне заявити до стягнення грошовий еквівалент суми, що підлягає стягненню з відповідача, за офіційним курсом гривні до долару США на день платежу. Просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемності правочину, а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 699 500,00 гривень, що є еквівалентом 25 000,00 доларів США за офіційним курсом гривні до долару США. Стягнути з відповідача судові витрати. Позивач та представники позивача в судовому засіданні просили вимоги позову задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Ухвалою суду від 11.10.2021 справу прийнято до провадження судді Мерзлого Л.В. Ухвалою суду від 13.12.2022 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 21.01.2019 до суду від відповідача надходив відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що попередній договір купівлі-продажу від 15.05.2018 підписав в присутності свідків, але без участі [PERSON] . Також підтвердив, що планував продати ділянку, на якій розміщується будинок за адресою: [ADDRESS] , за умови отримання грошових коштів в сумі, обумовленій попереднім договором. Разом з тим, відповідач не погоджується, що отримував від [PERSON] будь які грошові кошти на виконання сторонами зобов`язань відповідно до умов попереднього договору купівлі-продажу від 15.05.2018. Також не погоджується, що зобов`язаний укласти з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , адже не отримував від позивача грошових коштів відповідно до попереднього договору. На даний час до вказаного будинку не підведені всі необхідні комунікації. Враховуючи викладене, просить в задоволенні позову відмовити. 12.03.2019 до суду від [PERSON] надходила відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказує про те, що попередній договір купівлі-продажу від 15.05.2018 підписаний особисто відповідачем без примусу, без оману, не під впливом насильства та не під впливом тяжкої обставини. Підписуючи попередній договір купівлі-продажу відповідач підтвердив факт отримання ним грошових коштів в сумі 25000 доларів США, а заперечення отримання відповідачем грошових коштів свідчить лише про прагнення уникнути повернення грошових коштів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вислухавши думку сторони позивача, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ч.1 статті 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У відповідності з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що [PERSON] 15 травня 2018 року уклала з Відповідачем - [PERSON] попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - частини житлового будинку (квартира) з будівельним номером [ADDRESS] та земельної ділянки площею до 0,0083 га, кадастровий номер: 3210900000:01:174:7766, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На виконання попереднього договору [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 25000,00 (двадцять п?ять тисяч) доларів США. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом на договорі. Зокрема, в пункті 2.2. Договору зазначено, що в підтвердження наміру придбати Об?єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу (Основного договору), Покупець передав, а Продавець прийняв до підписання цього договору грошові кошти у сумі 650 000 грн (шістсот п?ятдесят тисяч гривень), що є еквівалентом 25000 (двадцять п?ять тисяч) доларів США за середнім курсом комерційних банків. Згідно п. 1.1. Договору сторони зобов?язалися у строк не пізніше кінця III кварталу 2018 року укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) нерухомого майна. За умовами п. 3.2.2. Продавець зобов?язаний письмово повідомити Покупця про час укладення основного договору за 30 календарних днів рекомендованим листом. Факт підписання попереднього договору між [PERSON] та [PERSON] , а також факт отримання відповідачем по справі грошових котів підтверджується показами свідка [PERSON] , який суду показав, що під час укладання спірного договору та передачі коштів він перебував у брата позивача - [PERSON] та бачив, як [PERSON] отримав кошти саме в іноземній валюті в розмірі 25000 доларів США як аванс за частину таунхаусу. Свідок [PERSON] також зазначив про те, що тиску на [PERSON] з метою підписання ним договору не вчинялося. Спірний договір [PERSON] підписав в присутності [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] [PERSON] були передані кошти в розмірі 25 тис. дол. Купюрами по 100 дол. [PERSON] перерахував їх. [PERSON] також підтвердив, що кошти в розмірі 25 тис. дол. були передані саме для будівництва частини житлового будинку. У п. 2.2. договору Сторони визначили про те, що Покупець передав, а Продавець прийняв до підписання цього договору грошові кошти у сумі 650 000 грн (шістсот п?ятдесят тисяч гривень), що є еквівалентом 25000 (двадцять п?ять тисяч) доларів США за середнім курсом комерційних банків. Так, в попередньому договорі зазначено, що сума договору є еквівалентом 25000 доларів США за середнім курсом комерційних банків. Оскільки, середній курс комерційних банків офіційно не визначений, а сторони в договорі не погодили конкретний порядок визначення середнього курсу, не зазначили за середнім курсом купівлі чи продажу валюти, позивач вважає за доцільне заявити до стягнення грошовий еквівалент суми, що підлягає стягненню з відповідача, за офіційним курсом гривні до долару США на день платежу. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.10.2018 № 141179734, квартира за аресою: [ADDRESS] . на праві приватної власності належить [PERSON] . Відповідно до статті 202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною другою цієї статті встановлено, що правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного Кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов' язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ч. 1ст. 657 ЦК України). За змістом ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009р., з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що оспорюваний договір не було посвідчено нотаріально. В силу положень ч. 1, 2 ст. 215 ЦПК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009 р. правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.2 статті 533 ЦК України якщо у зобов?язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що укладений між сторонам попередній договір від 15.05.2018 року є нікчемним, тому позов задовольняє, зобов`язавши відповідача повернути позивачу грошові кошти в сумі 699 500,00 гривень, що є еквівалентом 25 000,00 доларів США за офіційним курсом гривні до долару США, які були передані відповідачу за вказаним попереднім договором. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 6995,00 грн.

Outcome: approved