Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 02.06.2023 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «КЛАРІКС РЕМ 23» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якій просила стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату розмірі 33432,56 грн., компенсацію за несвоєчасний розрахунок у розмірі 501,48 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день звернення до суду в розмірі 29577,24 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 8052 грн. та судовий збір. Вказує, що в період з 01.02.2017 по 24.03.2023 вона працювала на посаді машиніста крана 5-6 розряду у ТОВ «Промислові ремонти» та була звільнена з посади за згодою сторін, на підставі ст. 36 КЗПП України 24.03.2023. Однак при звільненні їй не була виплачена частина нарахованої заробітної плати в розмірі 33432,56 грн., що підтверджується розрахунковим листком. Остання виплата заробітної плати здійснена 28.02.2023, а з 01.03.2023 по 24.03.2023 відповідач жодної виплати заробітної плати не провів, тому виникла необхідність стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 33432,56 грн. Одночасно зазначає, що у зв`язку порушенням виплати з вини роботодавця належних звільненому працівнику сум, просить стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 29577,24 грн., з розрахунку середньоденної заробітної плати, а саме нарахованих виплат заробітної плати згідно форми ОК-5, яка становила за січень 2023- 6759,83 грн. + лютий 2023-12958,39 грн. = 19718,22 грн./ 42 відпрацьованих дні= 469,48 грн., враховуючи період затримки з 24.03.2023 по 24.06.2023 = 469,48 грн. * 63 дні = 29577,24 грн. Окрім цього, у зв`язку з порушенням строків виплати доходів, просить стягнути компенсацію за несвоєчасний розрахунок по заробітній платі в розмірі 501,48 грн., з розрахунку 33432,56 грн.*1,5/100=501,48 грн. Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано інформацію у відповідача. 26.06.2023 задоволено клопотання представника позивача Кадук В.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , замінено первісного відповідача на ТОВ «ПРОМ-РЕМОНТИ». Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [PERSON] з 01.02.2017 по 24.03.2023 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Промислові ремонти», що підтверджується записами в копії трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 11). 24.03.2023 звільнена з підприємства за угодою сторін згідно зі ст. 36 ЗУпП України, що підтверджується копією наказу про звільнення з роботи № 3/13 у від 24.03.2023, згідно якого [PERSON] має компенсацію за невикористану основну відпустку за період роботи з 01.02.2022 по 24.03.2023 28 календарних днів, та за невикористану додаткову відпустку за роботу у шкідливих та важких умовах праці за період роботи з 06.08.2022 по 24.03.2023 4 календарних дні (а.с. 12). Згідно розрахункового листка за березень 2023 [PERSON] нараховано компенсацію відпустки за 32 дні в розмірі 13466,56 грн., та борг за підприємством на кінець місяця станом на 23.03.2023 складає 33432,56 грн., з нормою відпрацьованого часу за місяць 172,5 год. (а.с. 12 зворот). Згідно з індивідуальними відомостями застрахованої особи за формою ОК-5,заробітна плата\~ [PERSON] \~за передуючими місяцями звільнення становить: за січень 2023 6759,83, лютий 2023 12958,39 грн. (а.с. 25). Із наданої позивачем інформації про рух коштів в АТ «ПУМБ» останнє надходження на банківський рахунок позивача зараховано 28.02.2023 9252,66 грн. - виплата ТОВ «Промислові ремонти» (а.с. 23). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ТОВ "ПРОМИСЛОВІ-РЕМОНТИ" є правонаступником ТОВ "ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ" (а.с. 59-61). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124\~Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] з 01.02.2017 по 24.03.2023 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Промислові ремонти», правонаступником якого є ТОВ «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» (а.с. 11). Відповідно до\~ст.43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці»\~визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1\~ст.24 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Частиною 1\~статті 47 КЗпП України\~передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того судом враховується, що згідно із підпунктом\~164.2.1 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України\~доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Відповідно до підпункту\~168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену\~ст.167 цього Кодексу. Згідно пункту 167.1. ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. Як встановлено пунктом 16-1 підрозділу 10. інших перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється\~військовий збір, а саме згідно підпункту 1.3\~ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати. Відповідно до\~ст.115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України\~визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як вбачається з розрахункового листка за березень 2023 [PERSON] нараховано компенсацію відпустки за 32 дні в розмірі 13466,56 грн., та за підприємством на кінець місяця станом існує борг, що складає 33432,56 грн. (а.с. 12 зворот). Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача не сплачено невиплачену заробітну плату, тому суд вваажє, що вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 33432,56 грн., з яких 13466,56 грн. за невиплачену відпустку та 19966 грн заробітна плата. Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. Відповідно до статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. За змістом ч.1 ст. 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина 2 ст. 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17, провадження № 11-1210апп19. Згідно з пунктами 1-4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом другим Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з пунктами 3 та 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата: доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Пунктом 8 Порядку унормовано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 8 Порядку). \~ \~ \~ \~Згідно розрахункового листа за березень 2023 станом на 24.03.2023, норма відпрацьованих годин складає 172,5 год. (а.с. 12 зворот). Суд погоджується з розрахунком позивача, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, так як згідно форми ОК-5 заробітна плата позивача за січень-лютий 2023 складала 19718,22 грн. (6759,83 грн. + 12958,39 грн.=19718,22 грн.), середньоденна заробітна плата складає 469,48 грн. (19718,22 грн.: 42 дні = 469,48 грн.), таким чином середній заробіток за весь час затримки розрахунку з дня звільнення по день звернення до суду складає 29577,24 грн. (з 24.03.2023 по 24.06.2023 63 дні, 469,48 грн. * 63 дні= 29577,24 грн.). Щодо компенсації за несвоєчасний розрахунок по заробітній платі суд зазначає. Згідно із\~ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~(Закон) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Стаття 2 Закону визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації згідно із ст. 3 Закону обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць ст. 4 Закону. Суд також погоджується з розрахунком позивача щодо суми компенсації за несвоєчасний розрахунок по заробітній платі, а саме в розмірі 501,48 грн., з розрахунку 33432,56 грн.*1,5%(індекс інфляції за березень 2023)/100% = 501,48 грн. Оскільки позивачу не були виплачені всі належні суми у строки, зазначені в\~ст.116 КЗпП України, суд вважає, що наявні всі підстави для стягнення з відповідача 33432,56 грн. невиплаченої заробітної плати, 29577,24 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 501,48 грн. компенсації за несвоєчасний розрахунок по заробітній платі. \~ \~ \~ \~Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано копію Договору про надання правничої допомоги від 17.04.2023, укладений між позивачем та адвокатом Кадук В.В., пунктом 4.1. якого передбачено оплата послуг адвоката, яким сторони домовилися, що розмір витрат на правничу допомогу становить 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину роботи адвоката. Надання адвокатом правничої допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі правничої допомоги та квитанцією про оплату. Актом приймання-передачі правничої допомоги до умов договору про надання правничої допомоги від 17.04.2023 встановлено обсяг надання професійної допомоги, а саме: проведено збір доказів, адвокатським запитом з витраченим часом 1 год. з вартістю послуги в розмірі 1073,60 грн., складання позовної заяви про стягнення заборгованості з витраченим часом 5,0 год. та вартістю послуги 5368,00 грн., складання клопотання про витребування доказів з витраченим часом 1,30 год. з вартістю послуги 1610,40 грн. Згідно розрахункової квитанції №989057 від 31.05.2023 адвокатом одержано від [PERSON] кошти в сумі 8052 грн. за надання правової допомоги за договором від 17.04.2023 (а.с. 30-31). Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як роз`яснено в п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу в сумі 8052 грн., та відповідно до вимог ч.4 ст.137, ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також відповідно до розміру задоволених вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 8052,00 грн. З огляду на положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом [PERSON] звільнена від сплати судового збору в частині позову про стягнення заробітної плати на підставі положення п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно з ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач, відповідно п. 1 ч. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільнена від його сплати при зверненні до суду, суд вважає необхідним, стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн. на користь держави. Щодо частини позову про стягнення середнього заробітку, позивачем при зверненні до суду було сплачено 1073,60 грн. судового збору, позов задоволено, тому відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн. а.с. 42, сплачений позивачем при зверненні до суду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст. 47, 115, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved