Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати зареєстрований з відповідачкою шлюб. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 30 червня 2007 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться, в сім`ї часто вникали сварки та суперечки з суттєво важливих питань. Подальше підтримання сімейних відносин та збереження сім`ї вважає неможливим. Позовна заява надійшла до суду 16.06.2023 року. Ухвалою головуючого судді від 29.06.2023, після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з призначенням першого судового засідання на 14.08.2023. У судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його присутності та підтримку позовних вимог. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала, причиною розпаду сім`ї є відсутність взаєморозуміння. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, враховуючи підтримання позову позивачем, визнання позову відповідачем, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 30 червня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 930 (а.с. 3). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , який народився [INFO] (а.с. 7,8). Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, їх неповнолітніх дітей, що має істотне значення. У зв`язку із визнанням позову відповідачем та відповідно до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved