Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, де заінтересованою особою вказав: [PERSON] , та просив видати обмежувальний припис стосовно нього, на строк шість місяців, яким визначити йому наступні тимчасові обмеження: - заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання [PERSON] (частині домоволодіння), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатись на відстань менше 5 метрів до місця проживання [PERSON] (частині домоволодіння), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб у будь-який спосіб спілкуватись із [PERSON] ; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб вести із [PERSON] листування, телефонні переговори або контактувати з ним через інші засоби зв`язку. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 06.03.2023 року заяву було залишено без руху, але у зв`язку із усуненням недоліків, ухвалою від 14.03.2023 року заяву було прийнято до розгляду, відкрито окреме провадження та призначено судове засідання на 11 квітня 2023 року. 15.03.2023 року заявник подав додаткові докази та клопотання про виклик і допит у якості свідка [PERSON] та залучення її до справи у якості потерпілої, а заінтересована особа 11.04.2023 року подала заперечення. Ухвалою суду від 11.04.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд задовольнив клопотання заявника про виклик і допит свідка, а ухвалою від 06.07.2023 року клопотання заявника про залучення [PERSON] у якості потерпілої залишено без розгляду. 21.07.2023 року, заявник подав заяву про зміну предмета позову з додатковими доказами, яку було прийнято судом. І оскільки заінтересована особа 01.08.2023 року була належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання 23 серпня 2023 року, о 10 год.15 хв. (а.с.109-113,114), але не з`явилась, суд на підставі ч.1 ст.350-5 ЦПК України, розглянув справу без її участі, але з урахуванням її аргументів та пояснень наданих у тих судових засіданнях, у яких вона брала участь. Стислий виклад позицій учасників. Аргументи заявника. [PERSON] регулярно вчиняє бійки, сварки, тобто вчиняє домашнє насильство щодо нього та його дружини. Зокрема, 27.08. та 29.08. 2022 року він ображав його нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, що повторилось 13.09.2022р. А 10.02.2023р. [PERSON] наніс йому тілесні ушкодження, за що відносно нього було внесено відомості до ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і обвинувальний акт щодо нього вже знаходиться на розгляді суду. Отже, заявник є постраждалою особою, а заінтересована особа - кривдником. І зважаючи на те, що домашнє насильство продовжується, у суду є всі підстави для того аби прийняти обмежувальний припис щодо заінтересованої особи. Аргументи представника заявника. І хоча заявник та заінтересована особа проживають у різних будинках, вони живуть на одній земельній ділянці, і їх сім`ї були пов`язані спільним побутом (вони мали спільне електро та газо постачання). Отже, є всі підстави для застосування у цій справі Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", і зокрема обмежувального припису аби захистити заявника від домашнього насильства заінтересованої особи. Аргументи заінтересованої особи. Вчинення вказаних вище дій не визнав та зазначив, що названий закон не поширюється на нього та заявника. А тому у видачі обмежувального припису слід відмовити. Оцінка суду щодо фактів. [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ) з серпня 2022 року проживають за адресою: [ADDRESS] , але у різних будинках (а.с.20-24 - заява; пояснення [PERSON] та [PERSON] ; покази свідка: [PERSON] ; а.с.31 - диск із відеозаписом події 10.02.2023 року та 11.03.2023 року). Зокрема в одному будинку, вказаному у технічному паспорті на домоволодіння [ADDRESS] , проживає: [PERSON] , сестра [PERSON] (яка є дружиною [PERSON] ) та батько [PERSON] , а в іншому будинку, який не вказаний у технічному паспорті, але розташований між будівлями, вказаними у технічному паспорті, літерами "Б" та "Г" , трохи вище, проживають: [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх троє дітей (а.с.93-95 - копія технічного паспорту; пояснення пояснення [PERSON] та [PERSON] ; покази свідка: [PERSON] ; а.с.31 - диск із відеозаписом події 10.02.2023 року та 11.03.2023 року; а.с.96-98 - довідка з ДРРПНМ). При цьому їх сім`ї, і зокрема: [PERSON] та [PERSON] спільно в одному житлі не проживають, спільним побутом вони не пов`язані, і взаємних прав та обов`язків вони не мають (пояснення [PERSON] і [PERSON] , що підтверджуються показами свідка: [PERSON] ). Суд не може погодитись із аргументами представника заявника про те, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживають, оскільки вони проживають на одній земельній ділянці (спільній території), у зв`язку із наступним. В силу положень ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. А згідно з п.5 ч.1 ст.2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання" житло - це житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, в якому особа постійно або тимчасово проживає. Отже, з огляду на нормативно-правові положення актів, що підлягають застосуванню, суд не може погодитись із висновком представника заявника про те, що заявника та заінтересовану особу слід визнати такими, що спільно проживають, позаяк вони живуть в різних жилих приміщеннях. Не може суд погодитись із спільним проживанням [PERSON] та [PERSON] навіть незважаючи на те, що вони мають спільний в`їзд, хвіртку та частину земельної ділянки, якою для цього спільно користуються. Оскільки за такою логікою, тоді і люди, які проживають у багатоквартирному будинку, у окремих квартирах, але користуються одним входом у під`їзд та їздять одним ліфтом чи ходять одними й тими ж сходами, теж повинні були б визнаватись такими, що мають спільне місце проживання, але ж з огляду на вказані норми права, це не так. Також, суд не може погодитись із аргументами заявника та його представника у тій частині, що [PERSON] та [PERSON] мають спільний побут, що підтверджується колись наявним у них спільним газо і електропостачанням, позаяк свідок [PERSON] підтвердила суду, що газопостачання та електропостачання має місце окремо. Зокрема її сім`я, в якій проживає [PERSON] забезпечена автономним електро та газопостачанням (соняшні панелі та газ у балонах) і мають свою окрему криницю, а [PERSON] має своє окреме постачання та криницю, і вони оплачують усі житлово-комунальні послуги самостійно і окремо (покази свідка [PERSON] ). Вона також підтвердила, що це представники газової служби, а не [PERSON] (на чому наполягав заявник та його представник) припинили для сім`ї [PERSON] газопостачання, а електропостачання їм припинив [PERSON] , проте протизаконність таких дій ні свідок, ні заявник не підтвердили ні фактично, ні доказово. При цьому знову ж таки, виходячи з аргументів, вказаних у попередньому абзаці, навіть коли труби по яких постачались газ і електрика в різні приміщення, в яких проживають [PERSON] та [PERSON] були спільними, це не може означати наявність у них спільного побуту. Разом з цим суд відзначає і те, що [PERSON] та [PERSON] не мають спільного побуту та взаємних прав і обов`язків в тому, числі і тому, що їх побут дійсно має місце окремо, у межах їх окремого житла та своєї сім`ї. Навіть земельні ділянки для підсобного господарства, у межах тієї земельної ділянки, на якій розташовані їх будинки, в яких вони проживають, є окремими для кожної сім`ї, що підтвердила свідок: [PERSON] . Також свідок [PERSON] своїми показами підтвердила і ті пояснення, які давали заявник і заінтересована особа про те, що у них дійсно витрати окремі, як і їх бюджети, харчування, ремонти, утримання житла, покупки і все інше здійснюється окремо. І ніяких взаємних прав та обов`язків щодо один до одного вони не мають. Разом з цим, суд вважає встановленими наступні обставини: 27.08 та 29.08.2022 року [PERSON] звернувся до поліції із заявою про вчинення відносно нього 27.08.2022р. домашнього насильства [PERSON] (а.с.7,27 - копія заяви; а.с.8,26 - довідка поліції), на підставі чого відносно нього було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП (а.с.8,26 - довідка поліції; а.с.9,28 - протокол), на підставі якого суд проводив розгляд справи про адміністративне правопорушення, але закрив справу у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.99,107 - копія постанови суду, а.с.100-101 - роздруківка з сайту суду). 13.09.2022 року [PERSON] знову звернувся до поліції, оскільки на його думку [PERSON] або його сестра порізали йому автомобільне колесо, але ознак адміністративного чи кримінального правопорушення в діях [PERSON] поліція не знайшла (а.с.10,29 - довідка поліції). 14.02.2023 року [PERSON] звернувся до поліції із заявою про вчинення відносно нього [PERSON] протиправних дій, зокрема через те, що останній ображав його нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, вимагав гроші за лікування батьків та наніс йому тілесні ушкодження, через які він був вимушений звертатись до лікарів (а.с.11- заява; а.с.39-41 - медичні документи). На підставі чого 16.02.2023р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відповідні відомості щодо кримінального провадження №12023096180000038, з кваліфікацією ч.1 ст.125 КК України (а.с.30 - витяг з ЄРДР). Разом з цим 11.04.2023 року, [PERSON] знову звернувся до поліції із двома заявами про вчинення відносно нього його сестрою та [PERSON] протиправних дій, зокрема самовільно відключили йому та його сім`ї світло та газ, і просив врахувати цю заяву при провадженні вказаного кримінального провадження (а.с.45,46 - заяви). І на даний момент, по цьому кримінальному провадженню було складено обвинувальний акт, за яким [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.126 КК України, і який призначено до судового розгляду (а.с.104-106 - копія обвинувального акту; а.с.102-103 - роздруківка з сайту суду). Але вважаючи, що [PERSON] вчинив щодо [PERSON] саме домашнє насильство і продовжує його вчиняти, останній звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, предмет якої уточнив окремою заявою (а.с.1-5,20-24,91-92 - заяви). Слід окремо відзначити, що суд не допитував свідка заінтересованої особи, оскільки він не підтримав раніше подане ним клопотання про виклик свідка, і не забезпечив його явку до суду у жодне судове засідання, а здійснювати виклик свідка судом, він не просив. Оцінка суду правовідносин. Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що заявник вважає себе жертвою домашнього насильства, а заінтересовану особу - кривдником, який його вчиняє, і тому для захисту свого права на особисту недоторканість та здоров`я вимагає його захистити способом передбаченим законом на такий випадок, зокрема: видати обмежувальний припис стосовно кривдника. Оцінка суду по суті заяви. В силу положень пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. А згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 цього ж закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. При цьому як вже вказувалось, суд враховує, що в силу положень ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. А згідно з п.5 ч.1 ст.2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання" житло - це житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, в якому особа постійно або тимчасово проживає. А встановлені судом факти прямо вказують на те, що заявник та заінтересована особа не проживають і ніколи не проживали в одному місці проживання, спільно, позаяк заявник має своє ізольоване житлове приміщення, а заінтересована особа - своє. Разом з цим суд враховує, що в силу положень частини 2 статті 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. І встановлені судом факти прямо вказують на те, що заявник та заінтересована особа не являються один одному будь-ким із наведених суб`єктів, на яких поширюється дія вказаного закону незалежно від факту спільного проживання. Суд також враховує і положення частини 3 статті 3 вказаного закону за якими, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Проте встановлені судом факти не підтверджують, що заявник та заінтересована особа пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та спільне проживання. Тому суд погоджується із аргументами заінтересованої особи про те, що Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дійсно не поширюється на заявника та заінтересовану особу, як на постраждалу від домашнього насильства особу та її кривдника, у розумінні цього закону. А відтак, встановлені судом факти і конкретні діяння заінтересованої особи, які доводив заявник, що мали місце по відношенню до нього, і які мали місце починаючи з серпня 2022 року, не можуть кваліфікуватися судом, як факти домашнього насильства заінтересованої особи, по відношенню до заявника. І як наслідок, зважаючи на це, і оскільки обмежувальний припис стосовно кривдника - це захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, а його наявність не доведена, підстави для застосування судом обмежувального припису щодо заінтересованої особи у цій справі, за діяння, які мали місце 27 і 29 серпня 2022 року, 13 вересня 2022 року та 10 лютого 2023 року - відсутні. Отже, у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] слід відмовити повністю. Таким чином,

Outcome: dismissed