Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Служба у справах дітей Балтської міської ради Одеської області звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських відносно його дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах Служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області перебувають неповнолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , мати яких - [PERSON] , померла [INFO] . Батько дітей [PERSON] впродовж багатьох років проживає окремо від дітей та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що діти проживали з матір`ю [PERSON] , в будинку [ADDRESS] , після її смерті діти продовжили проживати в будинку з своїм рідним дядьком по лінії матері [PERSON] . Батько дітей утримуванням, вихованням і розвитком дітей не займається, він умисно ухиляється від виконанням своїх батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що вісім років тому він покинув дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , і їх вихованням займалася матір - [PERSON] . За цей період він з дітьми не спілкувався, їх не виховував та матеріально не утримував. Діти від нього відвикли, своїм батьком вони вважали співмешканця [PERSON] , тому з дітьми він не підтримує ніяких стосунків, вони не мають бажання йти жити до нього проживати, хоча і жити немає де, оскільки він проживає з жінкою у її будинку, у якої є троє дітей, а в будинку тільки дві кімнати. Просив задовольнити позов. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.09.2011 року ( а.с. 12), а також [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.09.2011 року ( а.с. 13), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.09.2011 року ( а.с. 14), а мати дітей [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.01.2023 року ( а.с. 11). Відповідно до наказу № 2-С від 02.01.2023 року неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] тимчасово було влаштовано до їх дядька [PERSON] , як дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах (а.с.20). Висновком, який був затверджений рішенням виконавчого комітету Балтської міської ради Одеської області від 30.03.2023 року № 70, визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 21-24). З копій актів обстеження умов проживання, починаючи з 05.10.2022 року по 21.03.2023 року (а.с. 25-28), вбачається, що батько дітей [PERSON] з родиною не проживав. З цілю профілактики правопорушень працівниками Служби у справах дітей Балтської міської ради Одеської області проводилися бесіди з неповнолітнім [PERSON] (а.с. 32-33). З листа директора КНП «Балтський центр ПМСД» № 13 від 18.12.2023 року вбачається, що діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] знаходяться на обліку у сімейного лікаря [PERSON] . Батько [PERSON] не приймає участі у моніторингу стану здоров`я своїх дітей, на прийом до лікаря ніколи їх не супроводжував, станом здоров`я ні разу не цікавився (а.с. 35). За даними директора КУ ЦНСП від 25.01.2023 року № 01-13/38 [PERSON] є біологічним батьком дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , але з дітьми довгий період часу не контактує, так як проживає в іншій родині. Вихованням та розвитком не займається. Потреби дітей не задовольняє. При спілкуванні з дітьми з`ясовано , що вони не бажають спілкуватися та проживати разом з батьком, а виявили бажання проживати з рідним дядьком [PERSON] (а.с.36). За інформацією директора Балтського ліцею № 3 Балтської міської ради Одеської області від 28.02.2023 року № 01-11/39 після смерті матері [PERSON] діти проживають в будинку по [ADDRESS] з вітчимом та братом матері, які не зацікавлені в подальшому їх утримувані та вихованні. батько дітей проживає з іншою сім`єю, в якій є троє дітей і не приймає участі у життя та вихованні своїх синів. Дітям дана дуже негативна характеристика (а.с. 37-42). Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено, що відповідач [PERSON] не займається вихованням та утриманням своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що свідчить про умисне ухилення ним від виконання своїх батьківських обов`язків. Вирішуючи питання, щодо позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з того, що ст. 8 Конституції України закріплено, визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 2, ч. 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання своїх дітей та їх матеріального забезпечення та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні. Разом з тим не підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , виходить з наступного. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Позивач, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача аліментів не надав доказів з ким будуть перебувати діти, тобто відсутня особа (установа) на користь якої необхідно стягувати аліменти на утримання дітей, або ж рахунки дітей, відкритий у фінансовій установі органом опіки і піклування. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд крім іншого вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України). Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору і рішення ухвалено на користь позивача, то за умовами ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн . На підставі викладеного,

Outcome: partial