Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд усунути [PERSON] від права спадкування після смерті їхнього батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла їхня рідна матір [PERSON] . Заповіту на випадок своєї смерті вона не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є він, відповідачка та їх батько [PERSON] . З 11.06.1966 року батьки перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали разом. На час смерті матері він і його сестра, відповідачка по справі, проживали окремо від батьків і ніхто з них після смерті матері не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Фактично спадщину, що залишилася після смерті матері, прийняв їх батько. Батьки страждали на тяжкі захворювання і доглядали один за одним. В останні місяці свого життя мати знаходилася в тяжкому стані. На той час він перебував на заробітках в Російській Федерації і коли повернувся, не застав її в живих. Батько залишився один і через похилий вік та тяжку хворобу перебував у безпорадному стані. Після смерті матері стан здоров`я батька погіршився, в зв`язку з чим він в січні 2020 року був поставлений на облік у лікарів невропатолога та психіатра. Відповідачці було відомо про стан здоров`я батька, що від потребував постійного стороннього догляду, але вона ухилялася від виконання своїх обов`язків. В жовтні 2018 року він повернувся додому. До його приїзду догляд на батьком здійснювала його рідна сестра - [PERSON] та племінниця матері - [PERSON] . Коли він повернувся додому, то поселився разом з батьком та здійснював за ним постійний догляд. Він повідомив сестру про тяжкий стан здоров`я батька та про необхідність постійного стороннього догляду за ним, запропонував відповідачці разом здійснювати догляд за ним або разом наняти доглядальницю. Однак відповідачка категорично відмовилася витрачати гроші на доглядальницю та особисто здійснювати догляд за батьком. Вона запропонувала здати батька до будинку для престарілих, але він відмовився. З жовтня 2018 року і до дня смерті батька він сам без участі відповідачки піклувався про батька. З 2019 року стан батька погіршився, також значно погіршився його психічний стан здоров`я внаслідок захворювань. Він вже не розумів значення своїх дій і не міг ними керувати, його неможливо було залишити без постійного догляду. Про вказані випадки він також повідомив відповідачку і знов наполягав на її участі в здійсненні догляду за батьком, але вона відмовилась. Відповідачка, починаючи з дня смерті матері - з травня 2018 року і до дня смерті батька - травень 2020 року, тобто за два роки тільки два рази відвідала батька. Весь догляд за батьком до дня його смерті йому довелось здійснювати без участі та допомоги відповідачки. [INFO] батько помер. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] , який він побудував разом з матір`ю під час шлюбу та успадкував її частку. Право власності на зазначений житловий будинок з надвірними спорудами зареєстровано на матір [PERSON] (на її дошлюбне прізвище [PERSON] ) на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві власності від 07.01.1966 року, виданого виконкомом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області. Він та відповідачка прийняли спадщину шляхом звернення з відповідними заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П. 01 липня 2020 року приватний нотаріус Бойко Л.П. відкрила спадкову справу за №115/2020, яку зареєструвала в спадковому реєстрі за №66042821. Оскільки відповідачка заявила про свої права на частину спадщини, що залишилася після смерті батька, вважає, що відповідно до вимог ст. 1224 ЦК України вона підлягає усуненню від спадкування. Позивач та його представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити. В останнє судове засідання представник позивача не з`явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову позивача та його представника, надали відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач пояснила, що в 2012 році в той час, коли її неповнолітня донька навчалась в ЗСШ №8, а син - в ЗСШ № 9 м. Покров, вона з метою їх матеріального забезпечення поїхала на тимчасові заробітки до м. Києва. В подальшому в 2012 році для навчання до Київського педагогічного університету імені Грінченка до м. Києва прибула її неповнолітня донька. В лютому 2013 році для навчання в Ірпінській СЗОШ №18 смт. Коцюбинське Київської області прибув її неповнолітній син, який навчався в цій школі до 9 класу, а саме до травня 2016 року. В подальшому з 2016 року по червень 2019 рік син навчався в Київському регіональному вищому професійному училищі будівництва. В кінці літа 2017 року, коли вона з дітьми знаходилась в м. Києві, в м. Покров захворіла (онко) мати [PERSON] , однак прикутою до ліжка вона не була. З метою обстеження та лікування матері вона в січні 2018 року організувала їй поїздку та проживання в м. Києві на протязі 8-10 днів. [INFO] за місцем свого проживання в м. Покров померла мати [PERSON] у віці 78 років. За 4 дні до її смерті вона провідувала батьків та допомагала їм по господарству на протязі 5 днів. Знаючи, що мати тяжко хвора, брат разом зі своєю дружиною поїхав на заробітки до Російської Федерації і, коли мати померла, він не приїздив навіть на її поховання. За особисті кошти вона поховала матір. Брат на поховання матері ніяких коштів не надавав і в подальшому їх не компенсував. Після смерті матері вона та брат відмовились від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті матері на користь батька. Ще при житті мати наполягала на складенні заповіту на її та брата користь, щоб хоч щось дісталось їй в майбутньому після смерті батьків. Так як вона вважала брата порядною людиною, тому відмовила маму це робити, однак як з`ясувалось з часом, зробила це даремно. На момент смерті матері батьку було 77 років і він не потребував сторонньої допомоги, так як самостійно сам себе обслуговував. Вона купила батьку велику кількість продуктів, навела порядки в його будинку. Її двоюрідна сестра [PERSON] , яка проживала по сусідству з батьком, виявила бажання періодично провідувати батька та у разі необхідності допомагати йому по господарству. Крім цього батько отримував пенсію в розмірі 3300 грн. і також вона їй надавала кошти для витрат. На другий день після поховання матері по телефону вона подзвонила брату в РФ та повідомила, що здійснила поховання матері і, що їй потрібно їхати до Києва до місця навчання та проживання неповнолітнього сина. Також вона повідомила брата, який перебував в РФ, що періодичне відвідування батька буде здійснювати його двоюрідна сестра [PERSON] та інші родичі. Також по телефону брат запевнив, що вона може їхати до Києва, а він зі свого боку також щось буде здійснювати, щоб хтось періодично відвідував батька та в разі потреби повідомляв їх по телефону. Також періодично по можливості вона та її діти приїздили з м. Києва для спілкування з батьком (дідусем), який самостійно здійснював за собою догляд. В жовтні 2018 року з заробітків з РФ разом з дружиною [PERSON] повернувся брат і хоча в нього було де жити він поселився разом з дружиною в будинку батька. Періодично по мірі можливості, відвідуючи батька, той їй скаржився, що брат постійно в дворі проводить зустрічі зі своїми знайомими з вживанням спиртного та вчиненням зварок. Одного разу батько розповів, що на ґрунті вживання спиртного [PERSON] під час сварки зламала [PERSON] палець, після чого брат вигнав її з будинку. Також батько скаржився на [PERSON] , що іноді пенсія батька витрачається не за призначенням. Вона намагалась якось провести розмову з братом, однак він на це не реагував. Постійно, коли вона дзвонила брату, щоб надав свій телефон для розмови з батьком, той не давав їй такої можливості під різними приводами, брат не давав спілкуватись їй по телефону з батьком, щоб батько не скаржився на його поведінку. За весь час проживання в будинку батька, починаючи з жовтня 2018 року, брат тільки 08.05.2020 року один раз за своєю ініціативою подзвонив їй та повідомив, що батько помер і похорони відбудуться з моргу міської лікарні м. Покров. Це було пов`язано з карантином в державі. До цього він ні разу не просив надавати кошти батькові, так як знав, що в неї їх фактично в достатній кількості немає. Також позивач не повідомляв, що він поставив батька 29.01.2020 року на диспансерний облік в лікарні і що відповідно до цього обліку батько потребує постійного стороннього догляду і що ще потрібна допомога з її боку. В день смерті батька вона попутним автомобільним транспортом з м. Київ прибула до м. Покров. Вона запропонувала брату свою посильну матеріальну допомогу на поховання батька, однак він сказав, що нічого не потрібно, так як із-за епідемії карантину поховання батька проводиться без поминального обіду та інших поминальних церемоній (з моргу на кладовище). Після похорон батька вона спитала у брата, як вони будуть вирішувати питання стосовно спадщини, на що він відповів, що поки ще рано про це балакати. Також після смерті батька вона попросила у брата віддати їй на пам`ять батьківські два комплекти нової постільної білизни, два рушники і декілька відрізів жіночої матерії, які залишились після смерті мами. Брат не заперечував і вона в його присутності їх взяла, після чого він повідомив, що до вирішення питання по спадщині він продовжить проживати в батьківському будинку. 18.07.2020 року у зв`язку з проведенням призову її сина [PERSON] на службу до ЗС України, вона, будучі в м. Покров, запросила брата прийняти участь у святковій вечері 19.07.2020 року. Брат по телефону повідомив, що йому немає коли, так як він їде до Польщі, а ключі від батьківського будинку залишить у їхньої двоюрідної сестри [PERSON] . В подальшому так як підходив шестимісячний строк звернення до нотаріусу з заявою про наміри прийняття спадщини, то вона 26.10.2020 року вирішила їхати з м. Києва до м. Покров та направила брату через Вайбер на його телефон [NUMBER] СМС повідомлення, що їде до м. Покров і де він. Вночі брат відповів по [PERSON] зі свого телефону [NUMBER] СМС повідомленням, що він в Польщі. З метою, щоб брат не пропустив шестимісячний термін звернення з заявою про наміри прийняття спадщини вона звернулась за консультацією до приватного нотаріусу Бойко Л.П., яка запропонувала надати їй відповідні документи та у зв`язку з відсутність брата вказати його в заяві як спадкоємця. Щоб взяти з батьківського будинку відповідні документи, вона звернулась до сестри [PERSON] , щоб та надала їй ключі від будинку, однак вона сказала, що ключів у неї ніколи не було. Вона зрозуміла, що брат ввів її в оману. Тоді вона поїхала до батьківського будинку, який був закритий, а сусіди повідомили, що бачили в цей день [PERSON] на території будинку. Вона зрозуміла, що брат її дурить стосовно знаходження за кордоном, щоб вона не йшла до нотаріусу та пропустила шестимісячний строк для звернення. З приводу введення її в оману вона написала брату через Вайбер на його телефон [NUMBER] СМС повідомлення, на що він відповів їй нецензурно, що вона не отримає спадщину, так як все, що хотіла, вже забрала (маючи на увазі постільну білизну, рушники та відрізи матерії). Після цього вона відразу поїхала до приватного нотаріусу Бойко Л.П., де подала відповідну заяву про наміри прийняття спадщини та дізналась, що її брат [PERSON] ще 01.07.2020 року звертався до нотаріусу стосовно прийняття спадщини і була заведена спадкова справа. Однак про це брат навмисно їй не повідомляв, щоб вона не спішила звертатись до нотаріусу та пропустила шестимісячний термін звернення з заявою про наміри прийняття спадщини. При спілкуванні в подальшому з братом він став безпідставно її докоряти, що вона нібито свою частину спадщини отримала від продажу батьківського автомобіля, однак це не відповідає дійсності, так як свій автомобіль батьки продали ще при своєму житті. Відповідач вважає, що вона не скоїла будь-яких дій, які б свідчили, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Третя особа - приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П. в судове засідання не з`явилась, але надала суду клопотання, в якому просить розглянути справу без її участі. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, згідно яких повідомила, що вона сусідка. Коли хворіла їх мати [PERSON] , вона просила [PERSON] приїхати допомагати, але вона її проігнорувала і приїхала вже перед смертю матері, не залишилась ночувати. Вона разом з сусідами допомагали матері відповідачки постійно до дня смерті. Батько сторін також хворів, погано бачив. Позивач [PERSON] був з батьком, іноді приїздила і відповідачка [PERSON] , але ненадовго. Вона знає, що батьки обіцяли [PERSON] авто, а [PERSON] - будинок. Батьки [PERSON] купували невеликий будинок на п. Рудніку. Батько сторін помер в травні 2020 року близько два роки після смерті його дружини. [PERSON] з чоловіком пропонували відправити батька до будинку престарілих. Окрім цього, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, згідно яких повідомила, що вони були сусідами. Батьки сторін жили разом. [PERSON] батькам не допомагала, все робив [PERSON] . [PERSON] хотіла відправити батька до будинку престарілих. З [PERSON] і [PERSON] у неї добрі стосунки. [PERSON] жила не в місті, до батьків приїжджала рідко і майже не допомагала. Окрім цього, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, згідно яких повідомила, що сторони по справі - її племінники. Вони не можуть поділити батьківську хату, хоча [PERSON] батьки дали все, [PERSON] - нічого. Мейзер жила в м. Києві, за батьками не доглядала, хотіла віддати батька до будинку престарілих. Батьку вона нічим не допомагала. [PERSON] доглядав батька до смерті, поховав його. [PERSON] - її рідний брат. Вона підтверджує, що [PERSON] не займалась утриманням батька. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частина 2 ст. 13 ЦК України передбачає межі здійснення цивільних прав передбачено при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися віддій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Але такий спосіб захисту як визнання дій неправомірними законом не передбачено. Не передбачено такий спосіб захисту і укладеним договором. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З доводами позивача та його представника, викладеними в позові та в судовому засіданні суд погодитися не може, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , Серії [NUMBER] , його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.6). [PERSON] (дівоче прізвище « [PERSON] ») та [PERSON] є рідними братом та сестрою. Їхні батьки - [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані в будинку за адресою: [ADDRESS] , який належав на праві власності [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , зареєстрованого Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] помер [INFO] (а.с.5). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] , який він побудував разом з матір`ю позивача під час шлюбу та успадкував її частку. Право власності на зазначений житловий будинок з надвірними спорудами зареєстровано на матір позивача [PERSON] (на її дошлюбне прізвище [PERSON] ), яка померла [INFO] , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві власності від 07.01.1966 року, виданого виконкомом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області (а.с.9-10). Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області» №2868 від 06.11.2020 року, виданої головним лікарем [PERSON] на запит адвоката Шаврової Н.М., [PERSON] знаходився на обліку у сімейного лікаря з діагнозом: Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Пароксизм миготливої аритмії. С 29.01.2020 року перебуває на «Д» обліку у лікарів невропатолога та психіатра. Діагноз: Кортіко-церебральна атрофія головного мозку з деменцією. Діагноз підтверджений МРТ головного мозку 30.01.2020р. З моменту взяття на «Д» облік (29.01.2020р.) до дня смерті ( [INFO] ) потребував постійного стороннього догляду (а.с.8). Позивач та відповідачка прийняли спадщину, що відкрилася після смерті їхнього батька [PERSON] шляхом звернення з відповідними заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П. 01 липня 2020 року приватний нотаріус Бойко Л.П. відкрила спадкову справу за №115/2020, яку зареєструвала в спадковому реєстрі за №66042821 (а.с.7). Відповідач та її представник зазначають, що відповідно до довідки від 05.11.2020 року, виданої на замовлення позивача КНП «ЦПМ-СД Покровської міської ради Дніпропетровської області», [PERSON] з моменту взяття на «Д» облік, тобто починаючи з 29.01.2020 року, до дня смерті [INFO] потребував постійного стороннього догляду. Про те, що з 29.01.2020 року батько сторін став перебувати на обліку у лікаря невропатолога та психіатра з діагнозом, які перераховані в довідці від 06.11.2020 року і на підставі цього діагнозу потребував постійного стороннього догляду, позивач не повідомляв та і повідомити не міг відповідачу, так як довідка була отримана лише через 5 місяців з дня смерті батька. Станом на день смерті батька ( [INFO] ) в державі продовжував існувати карантин, а тому відповідач в цей день з м. Київ прибула на похорони батька попутним приватним транспортом. Твердження позивача та його представника, висловлені в позовній заяві та в судовому засіданні про те, що відповідач ухилялась від виконання своїх обов`язків; залишила батька у безпорадному стані; що нібито позивач пропонував спільний догляд за батьком або запросити доглядальницю; про нібито відмову відповідачки від спільного надання коштів на доглядальницю та нібито пропонування направлення батька до будинку пристарілих не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Згідно ст. 1224 ЦК України усунення від права на спадкування, а саме: 1. Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. 2. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. 3. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. 4. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. 5. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. 6. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. 7. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Суд вважає, що [PERSON] не скоїла будь-яких дій, які б свідчили, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 6 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України. У своїх постановах Верховний суд неодноразово зазначав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; - перебування спадкодавця в безпорадному стані; - потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. При цьому, за позицією ВС, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли /вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30.08.2019р. у справі №589/3209/16-ц, постанова від 22.10.2018р. у справі №644/7044/15-ц). Також у справі №727/3905/16-ц ВС зазначив, що правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги: - при можливості її надання спадкодавцю; - який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу; - існує потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця. В ході розгляду справи твердження позивача та його представника, що відповідачка не приймала участі в утриманні батька, не допомагала матеріально та не здійснювала за ним особисто догляд, не знайшли своє підтвердження. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом. При цьому необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі №552/4032/19, провадження № 61-6897св20 від 05 листопада 2020 року. У постанові від 24 червня 2020 року по справі № 127/9778/17, провадження № 61- 3706св19 Верховний Суд зазначив, що безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах. Пунктом 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що норми частини п`ятої статті 1224 ЦК стосуються всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Надані позивачем докази не свідчать про те, що їх батько перебував у безпорадному стані та потребував постійної сторонньої допомоги. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Суд враховує ті обставини, що на той період часу в Україні був введений карантин, а також те, що відповідач протягом тривалого часу проживає в Київській області. Суд дає критичну оцінку показам свідків, допитаних в судовому засіданні збоку позивача з приводу їх явної зацікавленості у вирішенні справи на користь позивача, які перебувають у близьких дружніх стосунках з позивачем по справі. Таким чином з доданих до позовної заяви доказів не вбачається, що [PERSON] , померлий [INFO] перебував у безпорадному стані, а позивач протягом тривалого часу опікувався і матеріально забезпечував [PERSON] самостійно. Перебування [PERSON] на обліку у вказаних лікарів не свідчить про те, що він перебував у безпорадному стані. Вказана обставина не підтверджується наданими позивачем документами. В зазначених документах відсутні дані про те, що [PERSON] перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Оскільки [PERSON] та його представником не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заявлених ними позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed