Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

23.10.2019 року до суду звернувся позивач із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в порядку регресу. Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області 23.06.2020 року було винесено заочне рішення, яким з [PERSON] стягнуто на користь Моторного (транспортного)\~страхового бюро\~Українипонесені витрати, пов`язані з регламентною виплатою в порядку регресу у розмірі 100000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою суду від 13.06.2023 року заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.06.2020 року у цивільній справі №191/3992/19 за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в порядку регресу скасовано, та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України обґрунтовані наступним. 09.07.2016 року о 22.00 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Тойота» н/з [NUMBER] , знаходячись на 248 км +600м а/д Харків Сімферополь, під час руху не обрав безпечну швидкість та при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Пежо» н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби пошкоджені, чим спричинена матеріальна шкода. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2016 року у справі №200/13117/16-п закрито провадження у відношенні [PERSON] за ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова суду від 23.08.2016 року не оскаржувалася в апеляційній інстанції, і набрала законної сили 05.09.20165 року. Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2016 року у справі №191/3562/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави. Апеляційна інстанція постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.11.2016 року повернула апеляційну скаргу [PERSON] , оскільки вона була подана після закінчення строку на апеляційне оскарження і відсутністю клопотання про поновлення цього строку . Таким чином, постанова суду від 30.09.2016 року набрала законної сили 11.10.2016 року. МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди потерпілому, заподіяної з вини володільця транспортного засобу, який не забезпечив цивільно-правову відповідальність. 06.12.2016 року МТСБУ затвердило розмір регламентної виплати потерпілому в розмірі 100000,00 грн., що підтверджується Довідкою МТСБУ про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №1 від 06.12.2016 року. 09.12.2016 року МТСБУ було прийнято наказ №9797 від 09.12.2016 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] про виплату відшкодування у розмірі 100000,00 грн. Потерпілому [PERSON] суму відшкодування 100000,00 грн. фактично сплачено (перераховано банківською установою) 15.12.2017 року, що підтверджується платіжним дорученням МТСБУ №9797рв від 14.12.2016 року. МТСБУ звернулося до [PERSON] з листом - вимогою від 09.12.2016 року №3.1.-05/32587 про відшкодування витрат в сумі 100000,00 грн. Проте, дана вимога не була задоволена, витрати відповідачем не були відшкодовані МТСБУ. На сьогоднішній день, понесені фактичні витрати МТСБУ в розмірі 100000,00 грн. відповідачем в добровільному порядку не відшкодовані позивачу, на всі звернення до нього залишилися без задоволення, що порушує його законні права і інтереси та під лягають їх захисту в суді. МТСБУ відшкодувавши потерпілому суму регламентної виплати, отримало право вимоги до винуватця ДТП, який не застрахував цивільно-правову відповідальність, в розмірі понесених фактичних витрат, в порядку зворотної вимоги (регресу). У сьогоднішнє судове засідання представник позивача не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм правову оцінку, вважає, що висунуті позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.07.2016 року о 22.00 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Тойота» н/з [NUMBER] , знаходячись на 248 км +600м а/д Харків Сімферополь, під час руху не обрав безпечну швидкість та при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Пежо» н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби пошкоджені, чим спричинена матеріальна шкода. Вина відповідача у скоєнні вказаної ДТП підтверджується постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2016 року (а.с.10). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, тому власник пошкодженого автомобіля [PERSON] звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди (а.с.13). Відповідно до висновку №4024 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля «Toyota Hilux» державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 217982,60 грн. без урахування ВТВ, та 238307,78 грн. з урахування ВТВ (а.с.18-22). Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20). Під час розгляду цієї справи судом не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого [PERSON] або непереборної сили. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, що регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. В пункті 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з підпунктами "а", "г" пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону. 06.12.2016 року МТСБУ затвердило розмір регламентної виплати потерпілому [PERSON] в розмірі 100000,00 грн., що підтверджується довідкою МТСБУ про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №1 від 06.12.2016 року та наказом МТСБУ про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №9797 від 09.12.2016 року (а.с.45, зворотна сторона а.с.45). Здійснення виплати підтверджується платіжним доручення №9797рв від 14.12.2016 року на суму 100000,00 грн. (а.с.46). Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Пунктом 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, чинній на час вчинення ДТП (08 січня 2017 року), передбачено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. У Рішенні від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 у справі № 1-6/2014 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 715/1586/17 (провадження № 61-28576св18). Зважаючи на те, що [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових, на підставі посвідчення серії [NUMBER] , яке видане 10.09.2015 року ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.99), то відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, чинній на час вчинення ДТП (09 липня 2016 року), він був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Подібні правові висновки щодо звільнення учасників бойових дій від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" наведено в постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 521/6088/16-ц (провадження № 61-17101св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 336/851/17 (провадження № 61-25433св18), від 03 листопада 2021 року у справі справа № 308/10965/19 (провадження № 61-9308св21). Оскільки підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено виняток щодо права МТСБУ подати регресний позов до водія транспортного засобу, який звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України відповідно до пункту 13.1 статті 13 цього Закону, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову МТСБУ до [PERSON] про відшкодування витрат пов`язаних з регламентною виплатою в порядку регресу. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача не підлягають стягненню виплати по оплаті суми судового збору у розмірі 1921,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed