Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фармгейт Україна» (далі - ТОВ «Фармгейт Україна»), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 02.10.2017 року між позивачем та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0801 площею 1,4923 га строком оренди на 10 років. Право оренди позивача зареєстровано 03.10.2017 року. У вересні\~2019\~року ТОВ\~«Фармгейт Україна»\~стало відомо,\~що 23.07.2018\~року даний\~договір оренди\~припинено на\~підставі договору,\~укладеного між\~виконавчим директором\~ТОВ «Фармгейт\~Україна» Домбровським\~О.\~Р.\~та [PERSON] .\~На підставі\~вказаного договору,\~02.08.2018\~року державним\~реєстратором припинено\~право оренди\~позивача.\~Після цього,\~вказана земельна\~ділянка виступала\~предметом договорів\~про встановлення\~права користування\~земельною ділянкою\~для сільськогосподарських\~потреб (емфітевзису),\~укладених між\~власником земельної\~ділянки [PERSON] \~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Хостленд»\~(далі\~-\~ТОВ «Хостленд»),\~а з\~10.06.2020\~року з Фермерським Господарством «Сім`я 2019» (далі ФГ «Сім`я 2019»). Таким чином, оспорюваний договір про розірвання договору оренди земельної ділянки від 23.07.2018 року укладений представником ТОВ «Фармгейт Україна» всупереч інтересам самого товариства, зміст договору не відповідає справжньому волевиявленню останнього як суб`єкта господарювання та був спрямований на задоволення інтересів [PERSON] , що вказує на наявність умислу та зловмисної домовленості між представником ТОВ «Фармгейт Україна» та [PERSON] під час укладення спірного договору. Крім того, позивач зазначає, що договір оренди земельної ділянки від 10.06.2020 року укладено між [PERSON] та ФГ «Сім`я 2019» в період дії чинного договору оренди землі щодо тієї ж самої земельної ділянки, укладеного між [PERSON] та позивачем, за яким право користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6822181300:03:015:0801 належить ТОВ «Фармгейт Україна», а тому порушує його право як належного користувача земельними ділянками. Відтак, укладений договір про розірвання договору оренди землі від 23.07.2018 року та, як наслідок, договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 10.06.2020 року, який укладено між [PERSON] та ФГ «Сім`я 2019», в особі голови Домбровського О. Р., порушує речові права позивача, не відповідають вимогам закону та є недійсними у силу ст.ст. 203, 215, 232 ЦК України. Зважаючи на викладене, ТОВ «Фармгейт Україна» просить суд: 1) визнати недійсним договір від 23.07.2018 року про розірвання договору оренди земельної ділянки , номер запису про інше речове право: 22721650 від 03.10.2017 року, індексний номер рішення: 42350610 від 02.08.2018 року та скасувати його державну реєстрацію; 2) визнати недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 10.06.2020 року, зі строком дії до 10.06.2069 року, номер запису про інше речове право №37352428, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53163057 від 16.07.2020 та скасувати його державну реєстрацію. Ухвалою судді від 01 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову по даній цивільній справі. Ухвалою судді від 19 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву ТОВ «Фармгейт Україна» до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27 січня 2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів в Ізяславській міській раді Хмельницької області. Ухвалою суду від 27 вересня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказіву у Головного управління ДПС у Хмельницькій області. Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] Ухвалою суду від 05 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] та тертя особа - [PERSON] скористалися своїм правом на подання заяв по суті справи, в яких висловили свої позиції щодо поданого позову. 03.12.2021 року відповідач [PERSON] направив відзив, яким позовні вимоги не визнав, зазначивши, що станом на 2017 2018 роки був уповноважений від імені ТОВ «Фармгейт Україна», зокрема, укладати договори про розірвання договорів оренди землі. Діючи на той час виключно в інтересах позивача, що полягали в збереженні позитивного іміджу підприємства, яке готове йти назустріч у будь-яких питаннях мешканцям села, де ТОВ «Фармгейт Україна» здійснювало основну свою діяльність, переконавшись, що [PERSON] категорично налаштована на припинення орендних правовідносин із товариством, задля уникнення можливого конфлікту та нарікань, було прийнято рішення про підписання з нею договору про розірвання договору оренди землі. Відмічає, що на момент укладення спірного договору про розірвання договору оренди належної [PERSON] земельної ділянки, між ними не було жодної розмови про подальше користування належною їй земельною ділянкою особисто ним, як фізичною особою. Відтак посилання позивача на наявність зловмисної домовленості між [PERSON] та [PERSON] при укладенні угоди про розірвання договору оренди є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. 06.12.2021 року відповідач [PERSON] направила до суду відзив, яким також заперечила проти задоволення позову та підтвердила, що між нею та ТОВ «Фармгейт Україна», від імені якого діяв директор [PERSON] , у 2017 році було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0801. Після укладення договору оренди належної їй земельної ділянки з позивачем у 2018 році вона дізналася про можливість передання вказаного нерухомого майна в оренду або емфітевзис на більш вигідних для власників землі умовах ТОВ «Хостленд», які повідомили, що готові взяти в користування її земельну ділянку, однак лише після того, як [PERSON] припинить діючий договір оренди з ТОВ «Фармгейт Україна». У зв`язку з цим [PERSON] звернулася до ТОВ «Фармгейт Україна» з проханням про розірвання договору оренди землі, переслідуючи при цьому виключно власний інтерес у частині використання її земельної ділянки на максимально вигідних для неї умовах. У подальшому, юристами позивача було підготовлено угоду про розірвання договору оренди, яку [PERSON] і підписала. Ствердила, що між нею і керівником ТОВ «Фармгейт Україна» [PERSON] не було жодної змови, про яку зазначається у позовній заяві. Також,\~12.07.2023\~року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] подано до суду заяву, якою вона заперечує проти позовних вимог ТОВ «Фармгейт Україна». Вказує, що з 18.01.2022 року на підставі договору купівлі продажу вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0801, яка перебуває у користуванні ФГ «Сім`я 2019», яке використовує зазначену земельну ділянку згідно її цільового призначення та виконує всі умови договору користування зазначеної земельної ділянки. Вважає, що в позові не міститься жодного посилання на те, який саме інтерес [PERSON] було задоволено шляхом розірвання договору, не наведено посилання на жодний доказ, що міг би підтвердити існування зловмисної домовленості між відповідачами, так само, як і не спростовано факт існування довіреності на уповноваження позивачем [PERSON] на вчинення такого роду правочину. У судове засідання представник позивача адвокат Чернов В. В. не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] та ТОВ «Хостленд» у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неприбуття суд не повідомили, заяв та клопотань не надсилали. Представник відповідача ФГ «Сім`я 2019» адвокат Карун В. П. проти задоволення позову заперечив в повному обсязі. Зазначив про відсутність зловмисної домовленості між [PERSON] та [PERSON] при укладенні угоди про розірвання договору оренди, оскільки [PERSON] звернулася до ТОВ «Фармгейт Україна» з проханням про розірвання договору оренди землі, переслідуючи при цьому виключно власний інтерес у частині використання її земельної ділянки, а тому доводи позивача щодо вказаного факту є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Також наголосив, що [PERSON] не має будь-якого відношення до ТОВ «Хостленд», з яким [PERSON] неодноразово укладала правочини ще до укладення договору з ФГ «Сім`я 2019», а, отже, і зацікавленості в укладенні вказаних спірних правочинів у нього були відсутні. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву про слухання справи за її відсутності. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. Судом об`єктивно\~встановлено,\~що [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 1,4923 га, кадастровий номер 6822181300:03:015:0801, що розташована на території Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 02.10.2017 року ТОВ «Фармгейт Україна» в особі директора [PERSON] та [PERSON] уклали договір оренди землі, за умовами якого остання передала ТОВ «Фармгейт Україна» земельну ділянку площею 1,4923 га, кадастровий номер 6822181300:03:015:0801 у платне користування строком на 10 років. 03.10.2017 року зареєстровано право оренди зазначеної земельної ділянки за ТОВ «Фармгейт Україна» (номер запису про інше речове право 22721650). Згідно з п. 33 вказаного договору оренди землі від 02.10.2017 року дія договору припиняється шляхом його розірвання, в тому числі за взаємною згодою сторін. 23.07.2018 року між ТОВ «Фармгейт Україна» в особі директора [PERSON] і [PERSON] укладено договір про розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0801 за взаємною згодою сторін. На підставі цієї угоди рішенням державного реєстратора КП «Бюро нерухомості «Поділля» від 30.07.2018 року (індексний номер 42350610) припинено право позивача на оренду вказаної земельної ділянки. Надалі, 30.08.2018 року між ТОВ «Хостленд» (емфітевтом) та [PERSON] (власником земельної ділянки) укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо ділянки з кадастровим номером з кадастровим номером 6822181300:03:015:0801 площею 1,4923 га та 20.11.2018 року внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису - 29039469). 27.03.2019 року зареєстровано припинення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) ТОВ «Хостленд» від 30.08.2018 року на підставі угоди про розірвання від 14.03.2019 року. 15.03.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Хостленд» укладено договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зі строком дії до 01.03.2067 року. Право оренди зазначеної земельної ділянки за ТОВ «Хостленд» зареєстровано 27.03.2019 року (номер запису про інше речове право 30956091). 14.11.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Хостленд» укладено угоду про розірвання договору про право користування вказаною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб та 27.11.2019 року внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису - 49877404). 22.11.2019 року між [PERSON] та ФГ «Сім`я 2019» укладено договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) зі строком його дії до 25.11.2068 року щодо цієї ж земельної ділянки. Право користування зазначеної земельної ділянки за ФГ «Сім`я 2019» припинено на підставі угоди про розірвання від 25.11.2019 року. 25.01.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Хостленд» укладено договір оренди землі від 21.01.2020 року. Право оренди зазначеної земельної ділянки за ТОВ «Хостленд» зареєстровано 25.01.2020 року (номер запису про інше речове право 35250284) та 03.07.2020 року зареєстровано його припинення. 13.07.2020 року зареєстровано право оренди зазначеної земельної ділянки за ФГ «Сім`я 2019» (номер запису про інше речове право 37352428) на підставі договору укладеного з [PERSON] про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб від 10.06.2020 року, зі строком дії до 10.06.2069 року. Крім того, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 18.01.2022 року, земельна ділянка з кадастровим номером 6822181300:03:015:0801 належить [PERSON] , яка згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.07.2022 року змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зазначені обставини підтверджуються договором оренди землі від 02.10.2017 року, договором про розірвання договору оренди від 23.07.2018 року, договором про встановлення права користування земельною дідянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 10.06.2020 року, Інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №271439688 від 20.08.2021 року та №328782865 від 11.04.2023 року За положеннями частин першої та другої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (статті 6, 203, 627 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 13\~Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини 3 статті 31\~Закону України\~«Про оренду\~землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частинами першою, третьою статті 215\~ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. При зверненні до суду із позовом про визнання спірного договору про розірвання договору оренди землі від 23.07.2018 року недійсним, ТОВ «Фармагейт Україна» підставою позову вказало факт укладення оспорюваного правочину [PERSON] як виконавчим директором товариства внаслідок його зловмисної домовленості з другою стороною - власником земельної ділянки, у інтересах останньої. Тому позивач просить визнати недійсним вказаний договір, передбачених ч. 1 ст. 232 ЦК України, як такий, що вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. Так, у силу положень частини 1 статті 232\~ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232\~ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. Згідно із частиною третьою статті 238\~ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Тобто правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому словосполучення «у своїх інтересах» слід розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. Зазначена норма права передбачає також добросовісність поведінки особи -представника, який діє від імені іншої особи на підставі довіреності або в силу своїх повноважень. Законом не встановлено виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність дій. Проте, з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України), висновок про добросовісність поведінки особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала ця особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Кваліфікація правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює доведення та встановлення судом таких умов: від імені однієї із сторін правочину виступав представник; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; наявність умислу в діях представника щодо зловмисної домовленості; настання несприятливих наслідків для особи, яку представляють; наявність причинного зв`язку між зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений із метою завдання шкоди довірителю. Під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють. Критерій «зловмисності» не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 у справі № 544/35/18, від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 554/10202/13-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 753/7290/17, в ухвалі Верховного Суду України від 28 травня 2009 року по справі № 6-6639вов09. У силу приписів статті 204\~ЦК України правомірність правочину презюмується. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 80, 81 ЦПК України). У судовому засіданні було встановлено, що під час підписання договору про розірвання договору оренди землі від 23.07.2018 року сторони діяли добровільно, без будь-якого примусу як фізичного, так і морального, на підставі вільного волевиявлення, яке відповідає їхній внутрішній волі. Таким чином, позивачем не доведено, що оспорюваний договір було укладено внаслідок зловмисної домовленості відповідачів. Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні також будь-які докази на підтвердження факту укладення такого договору [PERSON] як представником ТОВ «Фармагейт Україна» у власних інтересах. За таких обставин, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що мала місце зловмисна домовленість представника ТОВ «Фармагейт Україна» Домбровського О. Р. та власника земельної ділянки [PERSON] , суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для визнання недійсними оспорюваного договору про розірвання договору оренди землі від 23.07.2018 року з кадастровим номером 6822181300:03:015:0801, укладеним між ТОВ «Фармгейт Україна» та [PERSON] . Позивач також пред`явив позовну вимогу про визнання недійним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 10.06.2020 року, укладеного щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0801 між ФГ «Сім`я 2019» та [PERSON] . Згідно з частиною 1 статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина 2 статті 319 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Із змісту спірного договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) вбачається, що такий укладено 10.06.2020 року, тобто зі спливом майже двох років після розірвання договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Фармгейт Україна». Вирішуючи дані позовні вимоги, суд враховує, що [PERSON] є власником земельної ділянки і скористалася своїм правом розпоряджатися нею на власний розсуд, у тому числі укладати договір емфітевзису з іншим емфітентом, оскільки попередній договір оренди розірвано та підстави для визнання договору про його розірвання недійсним відсутні, відтак відсутні й підстави для визнання даного договору недійним, оскільки він укладений відповідно до норм чинного цивільного законодавства. Укладення спірних договорів в ситуації, коли від імені орендаря діє представник (на той час виконавчий директор ТОВ «Фармагейт Україна»), та подальше через деякий час укладення договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) з ФГ «Сім`я 2019» саме по собі не свідчить, що мала місце зловмисна домовленість представника із іншою стороною [PERSON] (власником земельної ділянки), оскільки з моменту укладення розірвання договору оренди землі від 23.07.2018 року та до укладення договору емфітевзису від 10.06.2020 року [PERSON] неодноразово укладались договори з ТОВ «Хостленд», до якого [PERSON] не має будь-якого відношення, а, отже, і зацікавленості в укладенні спірних правочинів. Відтак, позов у цій частині вимог до задоволення не підлягає. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Фармгейт Україна» про скасування державної реєстрації спірних правочинів є похідними від вимог про визнання оспорюваних договорів недійсними, вони теж до задоволення не підлягають. Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed