Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позовну заяву позивач обґрунтовує тим, що він перебував з відповідачкою у шлюбі з 2012 по 2020 роки, який був розірваний. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . 09 жовтня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області у справі № 486/1698/19 видав судовий наказ про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 до її повноліття. На момент винесення судового наказу він проживав зі своїми батьками, витрат, пов`язаних з проживанням, не мав. У 2021 році він зареєстрував шлюб. [INFO] у нього народився син [PERSON] у другому шлюбі. Після одруження він змушений був винаймати окрему квартиру для проживання своєї сім`ї. Його дружина, [PERSON] , на сьогодні перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного віку, тому немає доходу. Посилається на статті 192, 181 СК України. Просить суд зменшити розмір аліментів з 1/4 на 1/6. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовну заяву, просив зменшити розмір аліментів з огляду на те, що в нього змінився сімейний стан і він змушений на сьогодні нести витрати за оренду квартири та утримувати нову сім`ю. Не заперечував факт придбання ним автомобілів. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Сорочан О.В. підтримав позов, просив суд зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки позивача. Направив до суду відповідь на відзив (а.с. 66-67), в якій посилався на те, що прожитковий мінімум для дитини на 2022 рік становить 2 618,00 грн. На його думку, навіть після задоволення позову, відповідачка буде утримувати аліменти на утримання доньки у розмірі 10 258,00 на місяць, що майже в чотири рази перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину. Ця сума буде достатньою для гармонійного розвитку дитини і її повного матеріального забезпечення. Також посилався на те, що автомобіль "Hyundai Accent" придбаний позивачем за кошти його батька. Саме батько і користується цим автомобілем. Крім того, позивач страждає на хронічні захворювання та потребує регулярного санітарно-курортного лікування. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Її інтереси в суді представляла адвокат Нетідова С.І., яка підтримала відзив на позовну заяву (а.с.33-38), заперечувала проти задоволення позову. Вважає позов необгрунтованим, незаконним та таким, що направлений на погіршення матеріального становища доньки позивача, порівняно з матеріальним становищем сина позивача. Посилається на статті 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1980, ст. 51 Конституції України, статті 141, 150, 180, 181, 192 СК України. За ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленністю між батьками, може бути згодом зменшений. Тобто, дана норма матеріального права передбачає можливість, а не обов`язок суду щодо зменшення розміру аліментів. Зменшення розміру аліментів відбувається в конкретних обставинах справи. Погіршення матеріального стану батька дитини може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Позивач працює начальником зміни електроцеху ВП "ПАЕС", де отримує регулярно високу заробітну плату, яка з кожним роком зростає, що впливає на його матеріальний стан. Позивач має фінансову можливість сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4. Змешення розміру аліментів призведе до погіршення матеріального становища доньки і поставить її у значно гірше матеріальне становище, ніж матеріальне становище сина позивача. Це явно суперечить інтересам дитини. Про покращення матеріального становища позивача свідчить те, що він придбав два легкових автомобіля: 20.02.2002 - "Hyundai Accent", 2005 року випуску, ринкова вартість якого становить близько 5 000,00 доларів США; та 24.11.2020 - "Ford Kuga", 2011 року випуску, ринкова вартість якого становить близько 12 700,00 доларів США. Ця інформація міститься в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів. Позивач посилається на те, що він витрачає 2 500,00 грн в місяць на оренду трьохкімнатної квартири. Є сумнівним достовірність цього договору оренди, який надав позивач, так як він укладений не з власником квартири, тобто не з орендодавцем. Докази того, що орендодавець діє в інтересах власника, відсутні. Відповідно до договору найму житлового приміщення від 04.11.2021 позивач орендує трьохкімнатну квартиру. В той же час, згідно з інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] , є двокімнатною, власником якої є [PERSON] , а не [PERSON] . Дані факти вказують, що договір найму житлового приміщення викликає обгрунтовані сумніви щодо його достовірності. Посилається на практику Верховного Суду. Крім того, позивачем не надано жодного допустимого та належного доказу, що його матеріальне становище значно погіршилось. Зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини призведе до погіршення матеріального становища доньки, що суперечить її інтересам, та поставить її в значно гірше матеріальне становище, порівняно із сином позивача. Просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні вирішувалось питання про витребування доказів, але у зв`язку з тим, що відповідач визнав факт придбання ним автомобілів, то витребування доказів було недоцільним. Суд тривалий час розглядав справу з огляду на зловживання процесуальними правами позивача та його представника. 08.02.2022 до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду. Від представника відповідача надійшло заперечення щодо заяви про залишення позову без розгляду. На її думку, ця заява не підлягає задоволенню, так як це суперечить нормам цивільного процесу. Відповідно до статті 257 ЦПК України суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав таку заяву. Залишення позову без розгляду - це форма закінчення цивільної справи без ухвалення судового рішення. Заява про залишення позову без розгляду свідчить про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена. Посилається на статті 43, 49 ЦПК України. Відповідно до положень статтей 12, 13, 43, 49, 257 ЦПК України можна дійти висновку, що позивач має право подати заяву про залишення позову без розгляду лише до початку розгляду справи по суті, а не на будь-якій стадії судового процесу, на відміну від відмови від позову. Посилається на те, що судом проведено ряд процесуальних дій. Судом була визнана явка позивача обов`язковою. Сторонами у цій справі готувались процесуальні документи: відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив. Суд заслуховував пояснення позивача [PERSON] . Тому, відповідно до положень п. 5, ч. 1 ст. 257 ЦПК України клопотання позивача про залишення його позову без розгляду, подане на стадії розгляду справи по суді, суперечить вимогам ЦПК України. Позивач у відповідності до статтей 43, 49, 206 ЦПК України на стадії судового розгляду наділений лише правом відмовитись від позову, так як залишення позову без розгляду має зовсім інші правові наслідки. Посилається на ч. 1,2 ст. 44 ЦПК України, відповідно до яких учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання клопотання (заяви) або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи. Суд вживав заходів щодо прибуття в судове засідання позивача та його представника, безрезультатно. Від представника позивача - авдоката Сорочана О.В. надійшла інформація, що 11.01.2023 [PERSON] в односторонньому порядку розірвав договір № 127 від 03.12.2021 про надання правової допомоги, тому він немає повновжень на ведення цієї справи. З огляду на це, суд завершив розгляд справи без участі позивача та його представника на підставі матеріалів справи та за участю представника відповідачки. В судовому засіданні встановлено, що 08.01.2020 Южноукраїнським міським судом Миколаївської області шлюб між сторонами був розірваний (а.с.3-4). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.5). Відповідно до судового наказу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09.10.2019 № 486/1698/19 з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх доходів (заробітку), але не менше, ніж 50 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про шлюб, 23 січня 2021 року позивач уклав шлюб із [PERSON] (а.с.7). [INFO] у позивача народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.8). Відповідно до ст. 51 Конституції України\~батьки зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 Сімейного Кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів») Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування свого позову, відповідно до ст. 192 СК України. Крім того, судом встановлено, виходячи з розміру доходів позивача, стану його здоров`я, наявності виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на утримання доньки, що він в змозі сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від його заробітку. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed