Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Верховинської селищної ради про позбавлення батьківських прав. Позивач свої вимоги мотивує тим,що 14.11.2017 року сторони уклали шлюб, який розірвано рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22.05.2020 року. Під час перебування у шлюбі в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 08.02.2020 року вони з відповідачем проживають окремо. Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 13.03.2020 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дитини, проте уже близько двох років відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів, заборгованість зі сплати аліментів становить 40 450 гривень. Приблизно з 15.01.2021 року до цього часу відповідач жодних контактів з дитиною не підтримує, свої батьківські обов`язки щодо участі у її вихованні не виконує. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами в дитячому садочку (зазначене підтверджується характеристикою з дошкільного закладу), не переймається станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляє жодного інтересу до матеріального, морального, фізичного, психологічного стану дитини, не створює умов для її нормального розвитку, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача, в зв`язку з чим вона звернулася до служби у справах дітей Верховинської селищної ради з проханням позбавити відповідача батьківських прав, на що їй рекомендовано звернутися до суду, та після проведення перевірки, надано висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 30.03.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.05.2023 року замінено в даній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, а саме Службу в справах дітей Верховинської селищної ради на орган опіки і піклування - виконавчий комітет Верховинської селищної ради та продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Надалі позивач повідомила суд, що вона змінила прізвище на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу 03.03.2023 року, про що складено актовий запис №14 Верховинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 51). Ухвалою суду від 12.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні просила суд задоволити позов з підстав наведених у позовній заяві, не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Вона суду пояснила, що звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у зв`язку з тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Син [PERSON] , [INFO] , народився в їх з відповідачем шлюбі. 22.05.2020 року шлюб розірвано офіційно, а фактично припинився - з січня 2020 року. Саме з цього часу, тобто січня 2020 року, відповідач не бере участі у вихованні дитини та бачив сина лише випадково на вулиці в 2021 році. Аліменти на утримання сина не сплачує вже більше року, в зв`язку з чим виникла заборгованість. Також батько дитини не цікавиться життям сина, навіть не намагається. 19.05.2022 року внаслідок ДТП вона постраждала та отримала травму( перелом верхніх та нижніх кінцівок, ребер, забій внутрішніх органів), внаслідок чого перебувала на лікуванні в Івано-Франківській обласній лікарні три тижні. У той час син знаходився на утриманні її матері. Її родичі зустрічалися з відповідачем та намагалися пояснити, що потрібна допомога та підтримка для дитини, але відповідач повідомив про те, що його це не стосується. Їх шлюб розірвано через ігрову та алкогольну залежність відповідача. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений двічі належним чином, зокрема судову повістку на 02.08.2023 року отримав 15.07.2023 року (а.с. 79), судову повістку на 29.08.2023 року отримав 15.08.2023 року (а.с.87), про причини неявки не повідомив, відзиву не подав. Згідно з повідомленням Верховинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (а.с. 46), [PERSON] до лав Збройних Сил України не призивався. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, - органу опіки і піклування ( виконавчого комітету Верховинської селищної ради) Кітлярук О.Д. у судове засідання з`явилася, не заперечувала щодо задоволення позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно зі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У ст. 281 ЦПК України передбачено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Ухвалою суду від 29.08.023 року постановлено без виходу до нарадчої кімнати провести заочний розгляд цієї справи. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я , дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у ч. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст.ст.150-152,154,155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного. життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" ). Судом встановлено, щобатьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що Верховинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 15.05.2018 року складено відповідний актовий запис №79, що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 14.11.2017 року у Верховинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №77, а надалі розірвано рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22.05.2020 року (а.с.8). [PERSON] станом на 19.01.2023 року мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 40 450 гривень, виконавче провадження №63858041 (а.с.9). [PERSON] входить до складу сім`ї матері [PERSON] , жительки [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою 27.03.2023 року №201 Красницьким старостинським округом Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.7). Відповідно до психолого - педагогічної характеристики Ільцівського ЗДО «Квітка Карпат» (а.с.10) [PERSON] , [INFO] , відвідує садок тільки в супроводі матері. Із акта обстеження матеріально - побутових умов [PERSON] жительки [ADDRESS] , від 27.03.2023 року складеного комісією в складі діловода [PERSON] та старости [PERSON] , вбачається (а.с.13), що [PERSON] проживає в будинку матері [PERSON] в 1 кімнаті разом із сином [PERSON] , матеріально - побутові умови відповідають нормам. [PERSON] виховує сина без участі батька, не працює, є інвалідом 2-ї групи. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Верховинської селищної ради від 23.02.2023 року №194 (а.с. 11 - 12), [PERSON] , [INFO] , доцільно позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Також у судовому засідання свідок [PERSON] , [INFO] , житель с. Красник Верховинського району, який є чоловіком позивача, суду пояснив, що коли позивач перебувала в лікарні в червні 2022 року він зустрічався із [PERSON] у Верховині та повідомив йому про те, що дитина потребує уваги та догляду. [PERSON] йому відповів, що його це не стосується. Батько дитини [PERSON] не приймає участі у спілкуванні з сином [PERSON] . Свідок із позивачем одружений з березня 2023 року. Свідок [PERSON] , житель с. Красник Верховинського району, який є чоловіком рідної сестри позивача, суду пояснив, що він знайомий з [PERSON] з того часу, коли позивач перебувала з відповідачем у шлюбі. Він з дружиною проживає у будинку матері дружини, тобто в тому ж будинку, де проживає позивач із сином вже четвертий рік. Після розлучення відповідач не приходить до дитини, чи допомагає матеріально йому не відомо. Коли позивач потрапила в ДТП, то він, тобто свідок, повідомляв про це відповідача, який йому сказав про те, що його це не стосується. Згідно з вимогами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як передбачено ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрала дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не висвітлила бажання щодо її батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудження за вчинення кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 16 постанови N 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовни хцінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Таке втручання здійснюється для захисту емоційного здоров`я та моралі малолітньої дочки, тобто відповідає цілям, зазначеним у п. 2 ст. 8 Конвенції. Як зазначалося вище, позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в данному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього потребують інтереси дитини, батько якої не виявляє про неї піклування. Поведінка батька відносно своєї дитини дає підстави для обґрунтованих сумнівів у його спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчить про ризик неналежного виховання дитини. Суд звертає увагу, що відповідач отримав 1) 06.05.2023 року копію позовної заяви з додатками про позбавлення його батьківських прав, ухвалу про відкриття провадження в цій справі та судовий виклик на 22.05.2023 року (а.с.47), 2) 27.05.2023 року судову повістку на 12.06.2023 року (а.с.70), 3) 15.07.2023 року судову повістку на 02.08.2023 року (а.с. 79), 4) 15.08.2023 року судову повістку на 29.08.2023 року (а.с.87), але не виявив будь-якої заінтересованості до цієї справи, в судові засідання на стадії підготовчого та судового розгляду жодного разу не з`явився, відзиву не подав, що свідчить про його байдуже ставлення до свого малолітнього сина. Враховуючи конкретні обставини справи, триваючу байдужу поведінку відповідача, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, невідвідуванням сина впродовж майже двох років, відсутністю зв`язку дитини з батьком, не виправленням своєї поведінки при реальній можливості цього, в тому числі навіть протягом часу розгляду даної справи, то суд приходить до переконання про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З врахуванням усіх встановлених обставин справи суд констатує, що рішення про позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина відповідатиме найкращим його інтересам, якими є забезпечення розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При цьому враховується, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, проте суд звертає увагу, що питання стягнення з відповідача аліментів на утримання своєї сина вже було предметом судового розгляду, в зв`язку з чим суд за результатами рорзгляду даної справи не вирішує питання про стягнення з відповідача аліментів. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що в рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір у сумі 1073,60 гривень, то, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума. На підставі викладеного,

Outcome: approved