Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до ТОВ «Совки-Інвест» про визнання (майнового) речового права. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ТОВ «Совки-Інвест» був укладений Попередній договір, відповідно до якого відповідач зобов`язався укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири [ADDRESS] , а позивач зобов`язався прийняти та належним чином оплатити її вартість. Відповідно до п. 1.4 попереднього договору сторони зобов`язуються укласти основний договір протягом 3 кварталу 2019 року, але в будь-якому разі не раніше отримання ТОВ «Совки-Інвест» правовстановлюючих документів на об`єкт та надання Державною реєстраційною службою України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення основного договору. Сторони визначили, що виконання зобов`язання щодо укладення та виконання основного договору повинне бути забезпечене. У зв`язку з цим, сторонами підписано договір про забезпечення виконання зобов`язань № ДЗЗ 419/3/7/54 від 16 червня 2018 року. Сума договору становить 246120 гривень. На рахунок ТОВ «Совки-Інвест» ним було сплачено грошові кошти в сумі 173600 гривень. 22 листопада 2022 року він через представника звернувся до відповідача з пропозицією про укладення основного договору купівлі-продажу квартири, а також просив повідомити реквізити для перерахунку недоплаченої суми за договором в розмірі 72520 гривень. Проте, лист, адресований відповідачу, повернувся до поштового відділення не врученим. Пунктом 2.3.2. попереднього договору визначено, що вартість одного квадратного метра становить 12000 гривень. Таким чином, фактично оплачені ним квадратні метри складають 14,46 кв.м. квартири. Із засобів масової інформації йому стало відомо, що будівництво житлового комплексу «Совські ставки» зупинено, оскільки забудовник самовільно вів будівництво комплексу за відсутності дозвільних документів на будівництво, відкрито кримінальне провадження. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним майнове (речове) право на (у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва та доплати) фактично оплачені ним квадратні метри 14,46 кв.м. від загальної площі квартири [ADDRESS] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року відкрито загальне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 16 червня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «Совки-Інвест» був укладений Попередній договір, відповідно до якого відповідач зобов`язався укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири [ADDRESS] , а позивач зобов`язався прийняти та належним чином оплатити її вартість (а.с. 10-13). Відповідно до п. 1.3. попереднього договору плановий строк введення будинку в експлуатацію - ІІ квартал 2019 року. Пунктом 1.2. попереднього договору визначено, що виконання зобов`язання щодо укладення та нотаріального посвідчення основного договору повинне бути забезпечене. У зв`язку з цим, сторонами підписано договір про забезпечення виконання зобов`язань № ДЗЗ 419/3/7/54 від 16 червня 2018 року (а.с. 14-17). [PERSON] було сплачено грошові кошти в сумі 173600 гривень, що підтверджується наданими позивачем квитанціями (а.с. 21-35). 22 листопада 2022 року позивач через представника звернувся до відповідача з пропозицією про укладення основного договору купівлі-продажу квартири, а також просив повідомити реквізити для перерахунку недоплаченої суми за договором в розмірі 72520 гривень (а.с. 40). З позову вбачається, що відповідач основний договір з [PERSON] не уклав та не передав останньому квартиру. Станом на день звернення до суду будинок в експлуатацію не введений. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Частиною 3 цієї статті визначено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» вбачається, що майновими правами, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Статтею 190 ЦК України визначено, що майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визначаються речовими правами. У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» зазначено, що управитель укладає із забудовником договір, за яким забудовник зобов`язується збудувати один або декілька об`єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію в установленому законодавством порядку та передати об`єкти інвестування установникам цього фонду у строки та на умовах, визначених цим Законом, Правилами фонду та договором управління майном, а управитель зобов`язується здійснювати фінансування будівництва цих об`єктів будівництва на умовах договору. Відповідно до ч. 2 ст. 10 цього Закону в договорі має бути передбачене зобов`язання забудовника уступити управителю майнові права на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, у разі виникнення обумовленого цим договором ризику невиконання забудовником своїх зобов`язань перед управителем. Пунктом 2.3.2. попереднього договору визначено, що вартість одного квадратного метра становить 12000 гривень. Таким чином, фактично оплачені ним квадратні метри складають 14,46 кв.м. квартири (173600 / 12000 = 14,46). Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за попереднім договором та договором про забезпечення виконання зобов`язань, а саме оплатив 14,46 кв.м. квартири в сумі 173600 гривень. Житловий будинок у визначений попереднім договором строк введено в експлуатацію не було, будівництво об`єкту не здійснюється, відповідно право власності позивача не зареєстроване, чим порушені його права. За таких обставин, ґрунтується на законі вимога позивача про визнання за ним майнових прав на закріплений за ним об`єкт незавершеного будівництва. Разом з тим, вимога позивача в частині визнання за ним права на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва та доплати задоволенню не підлягає, оскільки це є вимога на майбутнє. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у позивача відсутнє порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи законний інтерес з боку відповідача в частині цієї вимоги. З огляду на наведене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 1736 гривень судового збору

Outcome: partial