Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 травня 2023 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій [PERSON] , що виразились у спричинені її синові - [PERSON] , тяжких тілесних ушкоджень, спричинено йому смерть. Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2022 року [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання як 10 років позбавлення волі. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року зазначений вище вирок суду залишено без змін, касаційного оскарження не було, тому вирок набрав законної сили. Як мати [PERSON] позивач зазнала значних душевних страждань та хвилювань внаслідок втрати сина. Моральна шкода виражається у душевних стражданнях, що перебуває у причинному зв`язку з вчиненим злочином. Скоєне засудженим [PERSON] завдало їй значну психологічну травму, що проявляється у втраті довіри до оточуючих людей, звичного способу життя, здорового сну, істотно погіршилася можливість реалізації своїх звичок та бажань. Також психологічна травма була наслідком втрати соціальних зв`язків зі своїм звичним оточенням. У результаті протиправних дій з боку відповідача - [PERSON] , які виразилися у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, позивач втратила сина і ця втрата є непоправною, як наслідок вона відчуває моральні страждання, які супроводжуються втратою сну, апетиту, у значній мірі інтересу до життя, має місце постійне підвищенням тиску, нервозність, відчуття болі в області голови та серця. Розмір завданої їй моральної шкоди вона оцінюю в розмірі 500 000,00 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача. 22 травня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 24 травня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено підготовче засідання на 15 червня 2023 року. У підготовче засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Інших клопотань від сторін не надійшло, справу призначено до судового розгляду на 29 червня 2023 року. 29 червня 2023 року судове засідання відкладено на 20 липня 2023 року. 20 липня 2023 року судове засідання відкладено на 31 серпня 2023 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи є заява про розгляд без її участі, на позові наполягає. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала. Згідно ст. 281 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача обгрунтовані і підлягають задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що відповідно копії свідоцтва про народження серійний номер [NUMBER] , виданого 30.03.1993 року виконкомом Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області - [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого записана [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с. 8). Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Васильківському, Межівському, Покровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м.Дніпро) Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 19 березня 2021 року, актовий запис № 375, підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.9). Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2022 року [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання як 10 років позбавлення волі. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року зазначений вище вирок суду залишено без змін, касаційного оскарження не було, тому вирок набрав законної сили (а.с.11-36). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.6 ст. 82 ЦПК України - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Загибель людини, неминуче завдає моральних страждань близьким родичам, що ґрунтується на загальних людських засадах, що не потребує доведення жодними додатковими доказами. Як мати [PERSON] позивач зазнала значних душевних страждань та хвилювань внаслідок втрати сина. Моральна шкода виражається у душевних стражданнях, що перебуває у причинному зв`язку з вчиненим злочином. Скоєне засудженим [PERSON] завдало їй значну психологічну травму, що проявляється у втраті довіри до оточуючих людей, звичного способу життя, здорового сну, істотно погіршилася можливість реалізації своїх звичок та бажань. Також психологічна травма була наслідком втрати соціальних зв`язків зі своїм звичним оточенням. У результаті протиправних дій з боку відповідача - [PERSON] , які виразилися у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, позивач втратила сина і ця втрата є непоправною, як наслідок вона відчуває моральні страждання, які супроводжуються втратою сну, апетиту, у значній мірі інтересу до життя, має місце постійне підвищенням тиску, нервозність, відчуття болі в області голови та серця. Відповідно до частини 1, пункту 9 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, у тому числі, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до частин 1 та 2 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За змістом частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно частини 2 статті 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ст.ст.55,124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Водночас охорона життя і свобод людини - найважливіше завдання кримінального права України. Закон рівною мірою охороняє життя будь-якої людини, незалежно від її життєздатності (хворої, або такої, що перебуває в безнадійному стані внаслідок травми тощо), моральних якостей, віку, соціального та службового становища. Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст.6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції. Зокрема, у ст.3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Згідно п. 7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000,00грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1073,60грн.

Outcome: partial