Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

1. Короткий зміст пред`явленого позову. В січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що в період часу з травня 2007 року по квітень 2015 року вона проживала разом з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. 03 жовтня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, згідно рішення Вороньківської сільської ради Бориспільського району №366-25-V від 30 листопада 2007 року [PERSON] для обслуговування житлового будинку була передана у власність земельна ділянка площею 0,2500 га, розташована за адресою: [ADDRESS] . Наприкінці 2007 року придбаний житловий будинок був знесений та на вказаній земельній ділянці сторони почали будувати новий будинок. В період з 2008 року по 2014 рік [PERSON] та [PERSON] був збудований житловий був збудований житловий будинок площею 150,6 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, який на даний час не введений в експлуатацію та право власності на який не зареєстровано. Вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю сторін, оскільки збудований під час проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю та за рахунок спільних коштів. У зв`язку з цим, [PERSON] просила суд визнати земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 3220881701:01:001:0110, яка розташовується в [ADDRESS] , та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Крім цього, поділити в натурі у рівних частках земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 3220881701:01:001:0110, яка розташовується в [ADDRESS] , та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва. 01 жовтня 2019 року представник позивача [PERSON] подав заяву про зміну предмета позову, якою просив суд визнати земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 3220881701:01:001:0110, яка розташовується в [ADDRESS] , та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки визнати земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 3220881701:01:001:0110, яка розташовується в [ADDRESS] , та право власності на частину розташованого на цій земельній ділянці об`єкту незавершеного будівництва; поділити в натурі у рівних частках земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 3220881701:01:001:0110, яка розташовується в [ADDRESS] , та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва. 2. Процесуальні дії у цивільній справі. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року були скасовані рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2018 року та постанова Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.3 а.с.57-61). На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Журавського В.В. (т.3 а.с.68). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик та допит свідків (т.3 а.с.138-139). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (т.3 а.с.153). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2020 року за клопотанням представника позивача [PERSON] була призначена комплексна судова будівельно-технічна, земельно-технічна та оціночно-земельна експертиза. Провадження в цивільній справі було зупинено на час проведення експертизи (т.3 а.с.162-164). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2021 року було поновлено провадження в цивільні справі (т.4 а.с.23). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про призначення комплексної судової будівельно-технічна, земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи (т.4 а.с.40-41). Ухвалами Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2022 року та від 29 листопада 2022 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про забезпечення допиту свідка [PERSON] в режимі відеоконференції з Богунським районним судом м. Житомира (т.4 а.с.52-53,68-69). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, було прийнято відмову представника позивача [PERSON] від допиту свідка [PERSON] (т.4 а.с.101-103). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про допит в якості свідка позивача (т.4 а.с.101-103). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про огляд доказу за його місцезнаходженням (т.4 а.с.101-103). 3. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача [PERSON] підтримав пред`явлений позов та наполягав на його задоволенні у повному обсязі, з урахуванням заяви про зміну предмета позову. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти пред`явленого позову та просив суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Представник Вороньківської сільської ради у судове засідання не з`явився. Натомість сільський голова Яструб Н.І. направила до суду лист з проханням розглянути цивільну справу без участі представника сільської ради за наявними в справі матеріалами (т.3 а.с.93). Представник Департаменту ДАБІ у Київській області Маковій О.О. направила до суду письмові пояснення стосовно пред`явленого позову. За змістом яких вказала на те, що 11 червня 2013 року було подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва за адресою: [ADDRESS] . Замовником будівництва зазначений [PERSON] (т.1 а.с.152-154). 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 19 квітня 2007 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , шо підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого Авраменко Н.А., приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №4202 (т.1 а.с.10-12). 03 жовтня 2007 року [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого Меленною Т.К., приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №1290 (т.1 а.с.36-37). Рішенням Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області №366-25-У від 30 листопада 2007 року [PERSON] була передана у власність земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] (т.1 а.с.38). На підставі цього рішення [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером 3220881701:01:001:0110, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.39-40). 30 грудня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Вказана обставина встановлена рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року (т.2 а.с.111-114, а.с.115-119). Спірні правовідносини регулюються гл.1 «Сім`я. Регулювання сімейних відносин» та гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» СК України, а також гл.24 «Набуття права власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У відповідності до положень п.5 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Згідно положення ч.4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Суд також враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц, згідно з якою, для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту. 5.2. норми матеріального права про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та виділення в натурі майна із спільної сумісної власності. Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно ч.1, ч.2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У відповідності до ч.1, ч.2 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 04 березня 2020 року у справі №307/3957/14-ц (провадження №61-43540св18), аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі №6-159цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №200/22329/14-ц (провадження №14-483цс19). У постанові від 12 квітня 2023 року у справі №511/2303/19 (провадження №14-56цс22) Велика Палата Верховного Суду вказала на такі висновки: до прийняття новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання. 5.3. норми процесуального права. Відповідно до положення ч.ч.1-2, ч.4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ч.1, ч.3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За правилами ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положення ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. 6.1. щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що подружжя [PERSON] заселилось в житловий будинок в [ADDRESS] одночасно з нею та проживали на одному поверсі. Вони разом приймали участь у створенні ОСББ. Вперше свідок познайомилась зі сторонами по справі в серпні 2007 року. Зі слів [PERSON] свідку відомо про те, що вони будували будинок. У вказаній квартирі сторони прожили близько чотирьох років та з`їхали. Свідок підтвердила, що на фото №1 (т.1 а.с.18) зображений [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] доводиться їй племінницею. В 2007 році [PERSON] разом з [PERSON] приїжджали до свідка на 50-ліття та починаючи з того часу вони часто відвідували свідка, приїжджали також батьки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] проживали в цивільному шлюбі, будували разом будинок. Свідок ніколи не бачила будинок, який будувався сторонами по справі, проте їй відомо про те, що сторони проживали разом в квартирі в м. Бровари. Свідок вказала осіб, які зображені на фото №2 (т.1 а.с.18) та повідомила, що події, які на ньому зафіксовані відбувались в серпні 2007 року. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з [PERSON] він познайомився в 2007 році. В цьому ж році [PERSON] почав проживати з [PERSON] , яка доводиться свідку двоюрідною сестрою. [PERSON] приймав участь в ремонті квартири в м. Бровари. [PERSON] був присутнім на дні народженні матері свідка в м. Шостка. Свідок також відвідував будинок в с. Вороньків, який на той час був в процесі будівництва. [PERSON] та [PERSON] разом приїжджали в гості до свідка в м. Житомир. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з [PERSON] та [PERSON] познайомився в 2007 році, вони потоваришували, їздили разом на відпочинок, їздили в с. Вороньків на будівництво будинку. [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік та дружина. Свідок вказав, що будівництво будинку в с. Вороньків сторони по справі займались разом, [PERSON] займалась дизайном, а [PERSON] - підвозив будівельні матеріали. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона була другом сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Свідок познайомилась з ними під час роботи в магазині «Велика кишеня». Вони спілкувалась, відвідували один одного. Свідку відомо про те, що в 2011 році [PERSON] та [PERSON] проживали як пара та разом будували будинок, зокрема [PERSON] демонстрував свідку будинок, розташування кімнат. В свою чергу, [PERSON] купувала гардини на вікна та інше в будинок. З цієї підстави свідок вважала, що вони проживають як чоловік та жінка. Допитана у судовому засіданні в якості свідка позивач показала, що з 19 квітня 2007 року вона та [PERSON] почали зустрічатись та проживати разом як подружжя. Влітку того ж року вони разом їздили на День народження до матері [PERSON] та подарували їй пральну машинку. З часу спільного проживання вони разом почали планувати придбання будинку і земельної ділянки. В жовтні 2007 року була придбана земельна ділянка та знесений старий житловий будинок. Вказане нерухоме майно було зареєстровано на ім`я [PERSON] . Позивач вказала на те, що вони з [PERSON] проживали як подружжя, планували народження дітей та з цією метою звертались в клініку репродуктивної медицини. Аналізуючи показання свідків, допитаних у судовому засіданні, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом та між ними склались відносини, притаманні подружжю, оскільки оточуючі сприймали їх як сім`ю. Зі змісту договору від 18 лютого 2008 року, укладеного між ТОВ «Емвей Україна», з однією сторони, [PERSON] та [PERSON] , з іншої сторони (т.1 а.с.14), в постановах в справі про адміністративне правопорушення від 11 липня 2010 року та від 19 травня 2013 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП (т.1 а.с.15-16), в протоколі про адміністративне правопорушення від 19 березня 2013 року (т.1 а.с.17) адреса місця проживання [PERSON] зазначена: [ADDRESS] . Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №6096/6097/17-32 від 27 вересня 2017 року підпис від імені [PERSON] у рядку «підпис платника» у квитанції КП «Броваритеплоенергомережа» виконаний рукописним способом, без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Рукописні записи у квитанції КП «Броваритеплоенергомережа» на 01 лютого 2009 року, квитанції ВАТ «Київоблгаз» від 22 березня 2008 року виконані [PERSON] . Підпис від імені [PERSON] у рядку «підпис платника» у квитанції КП «Броваритеплоенегомережа» на 01 лютого 2009 року виконаний не [PERSON] , а [PERSON] (т.2 а.с.78-81). Вказані квитанції, надані для дослідження експерту, підтверджують оплату вартості спожитих житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , тобто квартири, яка належала на праві власності [PERSON] , саме [PERSON] від імені [PERSON] . Таким чином [PERSON] та [PERSON] поживали разом за однією адресою, оплачували вартість спожитих житлово-комунальних послуг. Протягом 2012-2014 років [PERSON] та [PERSON] подорожували спільно, що вбачається з відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (т.1 а.с.57-58,119-120). Зокрема, 16 січня 2012 року сторони разом на автомобілі з реєстраційним номером [NUMBER] перетнули кордон в пункті пропуску Шегині та повернулись до України 25 січня 2012 року; 14 червня 2012 року сторони разом на автомобілі з реєстраційним номером [NUMBER] перетнули кордон в пункті пропуску Платонове та повернулись до України 15 червня 2012 року; 24 січня 2013 року сторони разом на автомобілі з реєстраційним номером [NUMBER] перетнули кордон в пункті пропуску Шегині та повернулись до України 04 лютого 2013 року; 29 жовтня 2014 року разом виїхали до Тбілісі та повернулись до України 02 листопада 2014 року; 30 листопада 2014 року сторони разом на автомобілі з реєстраційним номером [NUMBER] перетнули кордон в пункті пропуску Нові Яриловичі та повернулись до України 05 грудня 2014 року. З фотоілюстрацій (т.1 а.с.18-27), за твердженням позивача, підтверджується, що в період часу з травня 2007 року по жовтень 2014 роки вона та [PERSON] разом відпочивали, відвідували друзів, святкували весілля, дні народження друзів та рідних. Свідок [PERSON] та свідок [PERSON] відповідно підтвердили, що на фотознімках №1 та №2 зображені сторони по справі. Разом з цим, на інших фотоілюстраціях не вбачається дати та часу, коли вони були здійснені, окрім власноручного зазначення року позивачем. Тому вказані фотоілюстрації суд не може прийняти в якості належних доказів. В період з 2012-2015 роки [PERSON] та [PERSON] разом проходили в лікування в клініці « Надія » як пацієнти та брали участь у програмі штучного запліднення, що підтверджується довідкою від 15 березня 2016 року, виданою директором клініки Зукін В.Д. , копією медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] , копіями медичних досліджень [PERSON] та [PERSON] . При цьому, [PERSON] в останнє відвідувала клініку 26 березня 2015 року, а [PERSON] 28 березня 2015 року та в цей день написав заяву на ім`я директора клініки з проханням не проводити програму переносу розмноження ембріонів [PERSON] без його письмової згоди (т.1 а.с.89, 90-92,93-117) На переконання суду, участь сторін по справі у програмі штучного запліднення свідчить про їхнє бажання мати спільну дитину, що додатково підтверджує ту обставину, що між сторонами склались відносини, притаманні подружжю. Враховуючи вищезазначені показання свідків та письмові докази, які мітяться в матеріалах цивільної справи, суд погоджується з твердженням позивача стосовно того, що починаючи з 2008 по 2015 роки вона та [PERSON] проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу. 6.2. щодо визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та виділення в натурі майна із спільної сумісної власності. З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №385884 вбачається, що підставою для видачі [PERSON] правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку було рішення Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області №366-25-V від 30 листопада 2007 року. Дана обставина свідчить про те, що земельна ділянка площею 0,2500 га з кадастровим номером 3220881701:01:001:0110 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в [ADDRESS] , була приватизована відповідачем. З цієї підстави спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю [PERSON] , а не спільною сумісною власністю сторін по справі. 13 червня 2013 року [PERSON] подав до ІДАБК у Київській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт №КС062131640714 (т.1 а.с.156-157), в якому повідомив про будівництво житлового будинку та господарських будівель, споруд за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостями з технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленого 10 липня 2013 року КП БРР БР«БТІ», на земельній ділянці з кадастровим номером 3220881701:01:001:0110 побудований двоповерховий житловий будинок літера «А-2», площею 104 кв.м., літня кухня літера «Б», гараж літера «В», оглядова яма гаражна «Г», огорожа літера «N1», ворота «N2», хвіртка літера «N3», ганок літера «а1», балкон літера «а2», балкон літера «а3», балкон літера «а4», колонка питна літера «К», яма вигрібна «Л» (т.3 а.с.115-120). Разом з цим, будівництво домоволодіння [ADDRESS] залишається не завершеним, цей об`єкт нерухомого майна не введений в експлуатацію. Зважаючи на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази з яких би вбачалось, що право власності на вказане домоволодіння зареєстровано у встановленому порядку. Вказана обставина свідчить про те, що в силу ч.3 ст.331 ЦК України, у сторін виникло право спільної сумісної власності виключно на будівельні матеріали, використані в процесі будівництва будинку [ADDRESS] . З огляду на це, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для поділу земельної ділянки площею 0,2500 га з кадастровим номером 3220881701:01:001:0110 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташовується в [ADDRESS] , та об`єкту незавершеного будівництва, розташованого на ній. Тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій від 22 січня 2016 року та від 26 вересня 2019 року (т.1 а.с.1, т.3 а.с.114) вбачається, що при пред`явленні позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 7658 гривень 40 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування їй витрат на оплату судового збору, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed