Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

Представник позивача в грудні 2022 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави, уповноваженим органом якої є Міністерство оборони України в особі Військово-медичного клінічного центру Південного регіону витрати на стаціонарне лікування осіб потерпілих від злочину у розмірі 8\~224,85 грн. Позов обґрунтовано тим, що згідно кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №420161010000412 від 29.12.2016 року за ч.2 ст. 406 КК України, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення відносно [PERSON] . Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень останній знаходився на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ПР де йому надавалась медична допомога та державою в особі ВМКЦ ПР на лікування [PERSON] , з урахуванням медикаментів, лабораторних та клінічних досліджень, загальногосподарських та комунальних витрат було витрачено 8\~224,85 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/10392/17 від 21.01.2022 року кримінальне провадження у відношенні [PERSON] було закрите у зв`язку із закінченням строків давності. 10.10.2022 року Одеською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону України направлено звернення до ВМКЦ ПР щодо вжиття заходів для відшкодування витрачених центром грошових коштів на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] в судовому порядку. У зв`язку із зазначеним позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.01.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд. Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання з`явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, винним себе не вважає, кримінальне провадження відносно нього закрите, а вина його не була доведена. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Відповідно до ч.2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши письмові доводи позивача, дослідивши подані ним докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою\~статті 95 ЦПК України\~передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Судом встановлено, що 10.10.2022 року Одеською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону України направлено звернення до ВМКЦ ПР щодо вжиття заходів для відшкодування витрачених центром грошових коштів на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] в судовому порядку. Відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/10392/17 від 24.01.2022 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 406 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Відповідно до довідки-розрахунку стаціонарного лікування Військово-медичного клінічного центру Південного регіону №548/5620 від 05.12.2022 року лікування [PERSON] , 1995 року народження проводилось в стаціонарі за рахунок бюджетних коштів МО України, вартість лікування склала 8\~224,85 грн. Згідно із Законами України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», Положенням про Міністерство оборони України та Указом Президента України від 06.04.2011 за №406/2011 визначено, що Міністерство оборони України здійснює безпосереднє керівництво Збройними Силами України, і є центральним органом виконавчої влади та військового управління. Міністерство оборони України, згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-PП/99, є уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про збройні Сили України», - Збройні сили України організаційно складаються з органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин, установ та організацій. Органами на місцях є підпорядковані Міністру оборони України командири зазначених військових формувань. Вони зобов`язані вживати заходи для відшкодування завданої державі шкоди, для чого повинні діяти відповідно до Закону, у тому числі, у разі необхідності представляти інтереси держави в судах. Фінансування Збройних Сил України, як визначено ст. 15 Закону України «Про збройні Сили України», здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а отже за рахунок держави. Військово-медичний клінічний центр Південного регіону (далі ВМКЦ ПР) є одним зі структурних підрозділів Міністерства оборони України, що фінансується за рахунок бюджету. Збитки, які йому спричиняються - це безпосередня шкода економічним інтересам держави. За загальним правилом, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Пунктом 3постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545 «Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. В цілому ж, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 "Про відшкодування витратна стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат"питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Згідно з вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Згідно довідки-розрахунку стаціонарного лікування Військово-медичного клінічного центру Південного регіону №548/5620 від 05.12.2022 року лікування [PERSON] , 1995 року народження проводилось в стаціонарі за рахунок бюджетних коштів МО України, вартість лікування склала 8\~224,85 грн. Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо особи закрито на підставі\~ст. 49 КК\~у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою. Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається, зазначеного висновку дійшов Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові № 449/1689/19 від 2 грудня 2021 року. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем вчиненням кримінального правопорушення заподіяно шкоду, внаслідок чого лікувальним закладом проведено лікування потерпілої особи. Вказане відповідно до наведених вище норм є підставою для відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої від злочину особи. Враховуючи викладене, з відповідача підлягають стягненню витрати на лікування потерпілого в сумі 8\~224,85 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору при подачі позову, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 2684 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved