Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Липовецької міської ради (далі - відповідач), у якому просила: - визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок - "А" загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м.; веранду - "а"; ганок, козирок, вбиральню - "В"; погріб з шиєю - "Г"; сарай - "Д"; ганок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Після смерті матері позивача [INFO] [PERSON] , яка не залишила заповіту й не мала інших спадкоємців, залишилося спадкове майно, яке позивач як єдина дочка прийняла та успадкувала. Однак, попри успадкування позивачем належних спадкодавцю земельних ділянок, вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами успадкувати не вдалося. При зверненні до нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок матері, через непред`явлення свідоцтва про право особистої власності на такий будинок, який до того ж був втрачений і є оголошення у газеті. Ухвалою суду від 23.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Відповідач у визначений строк відзиву на позов не подав, однак представник у своїй письмовій заяві позов визнав і просив справу розглядати без нього. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, однак у заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] у с. Ганівка, Вінницької обл. Згідно довідки від органу місцевого самоврядування за місцем проживання [PERSON] вказано, що за адресою по [ADDRESS] з нею проживала її дочка - позивач, яка й продовжила проживати у будинку після смерті матері. Факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем підтверджено належними та допустимими доказами, які є у матеріалах справи. За життя [PERSON] не залишила заповіту, однак і не мала крім позивача інших спадкоємців й попри успадкування позивачем належних [PERSON] земельних ділянок, натомість житловий будинок за адресою: [ADDRESS] з господарськими спорудами успадкувати не вдалося. При зверненні до нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок матері, через непред`явлення свідоцтва про право особистої власності № 19 від 16.09.1989, виданого виконавчим комітетом Славнянської сільської ради на підставі рішення Липовецької районної ради №131 від 30.05.1985 і рішення виконавчого комітету Славнянської сільської ради №16 від 15.06.1989 на такий будинок, який до того ж був втрачений, про що є оголошення у місцевій газеті "Липовецькі вісті" випуск №59 від 28.12.2022. У матеріалах справи найвна копія технічного паспорту вищевказаного житлового будинку "А" загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м.; з відомостями про веранду - "а"; ганок, козирок, вбиральню - "В"; погріб з шиєю - "Г"; сарай - "Д"; ганок. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ст. 1216 -1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст.1222 ЦК України). Згідно з ч. 4 ст. 1235 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України . У відповідності зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Проте, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). В силу припису ч.ч. 1 та 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вбачається з матеріалів спадкової справи [PERSON] вона заповіту не складала, а єдиною спадкоємицею першої черги за законом є її дочка позивач. При цьому позивач постійно проживала зі своєю матір`ю за однією адресою. Судом було встановлено, що при зверненні до нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок матері, через непред`явлення свідоцтва про право особистої власності № 19 від 16.09.1989, виданого виконавчим комітетом Славнянської сільської ради на підставі рішення Липовецької районної ради №131 від 30.05.1985 і рішення виконавчого комітету Славнянської сільської ради №16 від 15.06.1989 на такий будинок, який до того ж був втрачений, про що є оголошення у місцевій газеті. Як визначено в п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд зауважує, що в силу вимог ст. 392 ЦК України власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку, а з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Відповідач визнав позов і суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога: визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок - "А" загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м.; веранду - "а"; ганок, козирок, вбиральню - "В"; погріб з шиєю - "Г"; сарай - "Д"; ганок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved