Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

Представник позивача адвокат Куруц Андрій Андрійович, що діє в інтересах [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищевказаним позовом, в якому просить визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] терміном в два місяці Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Сюртівської сільської ради Ужгородського району. Померлий [PERSON] , [INFO] дітей не мав. На день смерті [PERSON] , з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується довідкою Сюртівської сільської ради від 17.07.2023 року № 639/02-28. [PERSON] питаннями щодо поховання померлого займалась мати позивача [PERSON] , [INFO] , яка приходилась родичем померлого. Всередині червня 2023 року, [PERSON] прибираючи в будинку померлого [PERSON] , знайшла певні документи серед них був заповіт від 05.12.2011 наступного змісту: «Я, [PERSON] 1929 р.н., ідентифікаційний номер [NUMBER] народжений у с. Струмківка Ужгородського району Закарпатської області, який проживаю в [ADDRESS] , на випадок моєї смерті роблю таке заповітне розпорядження: все моє майно, яке буде належати мені на день моєї смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що я за законом буду мати право, заповідаю: [PERSON] , 1983 р.н. в цілому». Вищевказаний заповіт посвідчений Неце Аніко Тиборівною, секретарем Сюртівської сільської ради, 05 грудня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за № 133. 19 червня 2023 року на зворотній стороні вищевказаного заповіту секретарем Сюртівської сільської ради Оліз Шагов, здійснено запис наступного змісту: «За даними Сюртівської сільської ради заповіт не змінено і не скасовано». Таким чином, позивач дізнався про той факт, що померлий залишив заповіт на його ім`я. 24 липня 2023 року за вих. № 330/02-31 приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В.О. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що [PERSON] не прийняв спадщину після смерті [PERSON] не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений спосіб протягом встановленого законом шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини та на день смерті спадкодавця і не був зареєстрований із ним. Таким чином, позивач не може прийняти спадщину за померлим спадкодавцем, так як пропущено строк на прийняття спадщини відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, хоча на його ім`я видавався заповіт. Ухвалою суду від 31.07.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 11.08.2023 представник відповідача сільський голова Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Арпад Пушкар через канцелярію суду подав заяву про визнання позову. Просив розглянути справу без участі представника відповідача. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, засобами електронного зв`язку представник позивача подав клопотання про розгляд справи без їх участі. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає можливим провести розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області [PERSON] , [INFO] залишив заповіт від 05.12.2011, посвідчений секретарем Сюртівської сільської ради Неце А.Т., зареєстрований в реєстрі за №133. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON] все майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, заповів [PERSON] , 1983 р.н. Відповідно до довідки Сюртівської сільської ради від 17.07.2023 № 639/02-28 на день смерті [PERSON] з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 липня 2023 року за вих. №\~330/02-31 приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловкою\~В.О. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що [PERSON] не прийняв спадщину після смерті [PERSON] не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений спосіб протягом встановленого законом шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини та на день смерті спадкодавця і не був зареєстрований із ним. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Суд зазначає, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] в порядку ст.\~1268, ст.\~1270 ЦК України\~визначений строк у шість місяців з часу відкриття спадщини для її прийняття. Згідно із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця вчинення цих дій. Верховний суд України в постанові від 14 вересня 2016 року у справі 6-1215цс16 дійшов висновку, що відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Згідно правової позиції, що викладена Верховним Судом України у постанові № 6-1320цс17 від 23.08.2017, за наслідками перегляду судових рішень, внаслідок неоднакового застосування судами одних і тих же норм матеріального та процесуального права, при розгляді спорів про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід дослідити чи вчиняв нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. У постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у судовій справі № 315/765/14-ц викладено висновок, що необізнаність про існування заповіту не тотожна таким обставинам, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. З цих міркувань було скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвалу апеляційного суду про залишення без задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який було обґрунтовано необізнаністю позивача про існування заповіту, складеного на його користь, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний Суд аналогічно розглядає необізнаність особи про складення заповіту на її користь як поважну причину для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

Outcome: approved