Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Адвокат Данилюк О.М. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом, вказуючи, що 25 лютого 2022 року [PERSON] було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації. Наказом директора Опорного закладу "Великомежиріцькій ліцей" Великомежиріцької сільської ради №13-К від 24 лютого 2022 року "Про увільнення працівників освітнього закладу від роботи" [PERSON] було увільнено від виконання обов`язків вчителя трудового навчання та збережено за ним місце роботи, посаду і середній заробіток на особливий період, до кінця терміну воєнного стану. З 19 липня 2022 року [PERSON] було припинено виплату середнього заробітку на період проходження військової служби у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ та внесенням змін до ч. 3 ст. 119 КЗпП України. Вказує, що припинення виплат [PERSON] є протиправним та не відповідає нормам діючого законодавства. Оскільки, частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту» передбачено гарантії держави педагогічним та науково-педагогічним працівникам, які передбачають, зокрема, що у разі проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за такими працівниками зберігається попередній середній заробіток. Зазначена норма Закону змінена не була, регулює спірні правовідносини та є нормою спеціального законодавства та має пріоритет перед трудовим законодавством. Тому, просить суд стягнути з відповідача на його користь середньоденний заробіток за період з 19 липня 2022 року та по період проходження військової служби, а також стягнути понесені судові витрати із сплати судового збору. Представник позивача адвокат Данилюк О.М. до суду подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить задоволити в повному обсязі. Представник відповідача та третьої сторони в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином. Жодних клопотань чи заяв не подавали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або, якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та представника відповідача і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] 19 листопада 2014 року був призначений на посаду вчителя трудового навчання Великомежиріцького НВК "Школа І ступеню-гімназія" Корецької районної ради Рівненської області, назву якої, 28 серпня 2018 року було змінено на Опорний заклад "Великомежиріцькій ліцей" Корецької районної ради Рівненської області та 12 лютого 2021 року назву змінено на Опорний заклад "Великомежиріцькій ліцей" Великомежиріцької сільської ради. Відповідно до витягу із наказу начальника Рівненського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 38 від 25 лютого 2022 року, солдата [PERSON] призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Отже, на теперішній час [PERSON] досі проходить військову службу. Наказом директора Опорного закладу "Великомежиріцького ліцею" Великомежиріцької сільської ради №13-К від 24 лютого 2022 року [PERSON] призваного по мобілізації на особливий період до кінця терміну воєнного стану увільнено від виконання обов`язків вчителя трудового навчання та збережено за ним місце роботи, посади і середнього заробітку до кінця терміну воєнного стану. З 19 липня 2022 року [PERSON] було припинено виплату середнього заробітку на період проходження військової служби у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ та внесенням змін до ч. 3 ст. 119 КЗпП України. Згідно зі ст. 4 КЗпП України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України в редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову. Разом з тим, 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-ІХ (далі Закон) яким внесені зміни до законодавчих актів України, зокрема, ч. 3 ст. 119 КЗпП України викладена в наступній редакції: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову. Враховуючи зазначене, з дати набуття чинності Закону, середній заробіток за працівниками, перелік яких визначений ч. 3 ст. 119 КЗпП України, не зберігається. На виконання вказаних положень закону відповідачем з 19 липня 2022 року припинено нарахування та виплату позивачу середнього заробітку. Разом з тим, [PERSON] займає посаду вчителя трудового навчання в Опорному закладі "Великомежиріцький ліцей" Великомежиріцької сільської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про освіту», законодавство України про освіту ґрунтується на Конституції України та складається із цього Закону, спеціальних законів, інших актів законодавства у сфері освіти і науки та міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку. Державну політику у сфері освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, інші центральні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (ст. 5 Закону). Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту», у разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Змін до зазначеної норми Закону України «Про освіту» внесено не було. Таким чином, вимоги вищенаведених правових норм ч. 3 ст. 119 КУпП України та ч.2 ст. 57 Закону України «Про освіту» містять розбіжності, відносно наявності підстав для нарахування та виплати середнього заробітку особам, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2018 року у справі № 263/15749/16-а зазначив «..При наявності розбіжності загальних і спеціальних (виняткових) норм необхідно керуватися принципом lex specilis (лат. спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого, при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом lex specialis derogate generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною». Крім того, про перевагу норм lex specilis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (§ 69 рішення у справі «Ніколова проти Болгарії» від 25 березня 1999 року, § 15 рішення у справі «Баранкевич проти росії» від 26 липня 2007 року тощо. Отже, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі. Зважаючи на те, що позивач на момент припинення виплати йому середнього заробітку і до теперішнього часу займає посаду вчителя трудового навчання Великомежиріцького ліцею Великомежиріцької сільської ради, то на нього поширюється дія Закону України «Про освіту», який є спеціальним законом, а тому саме вказаний закон підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Таким чином, з урахуванням ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту», суд дійшов висновку, про те, що дії відповідача щодо припинення йому нараховування і виплати середнього заробітку з 19 липня 2022 року є протиправними, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з наступними змінами та доповненнями (далі Порядок № 100). Пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 8 розділу ІV Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог [PERSON] , а тому, вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середню заробітну плату позивачу за період з 19 липня 2022 року по дату винесення судового рішення. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову. Отже, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 1073 гривень 60 копійок. На підставі вищевикладеного та відповідно до ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 263, 280-289, 430 ЦПК України, суд,

Outcome: approved