Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 200\~000 грн. заподіяної моральної шкоди. Вимоги мотивовані тим, що 16 лютого 2019 року між ним та адвокатом Бабинцем С.П. було укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого було представництво адвокатом інтересів позивача в Деснянському районному суді міста Чернігова та Чернігівському апеляційному суді. Згідно даного Договору вартість послуг адвоката склала 9 000 грн., які останній отримав в повному обсязі. На виконання умов договору відповідачем було подано позовну заяву до [PERSON] про стягнення коштів. Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 травня 2019 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто 971 540 грн 00 коп. З адвокатом було домовлено, що він разом із позовною заявою подасть заяву про забезпечення позову, а саме накладення арешту на частину домоволодіння відповідача. Позивач на той час проживав за кордоном, тому спілкування між ним та адвокатом велось за допомогою електронної пошти. Однак, відповідач умови договору не виконав. 05 березня 2019 року відповідач на електронну пошту позивача направив ніби то повідомлення про накладення арешту на майно з дописом, що арешт накладений, хоча насправді вкладення до листа на електронну пошту містило ухвалу суду про відкриття провадження в справі та судову повістку, а не ухвалу суду про забезпечення позову. Повернувшись із-за кордону позивач особисто вирішив перевірити наявність ухвали суду про накладення арешту на будинок. Листом від 02 червня 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова його повідомив, що ухвали на арешт майна [PERSON] у справі не має, крім того не має і заяви адвоката Бабинця С.Г. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача. Отже, відповідач вводив позивача в оману протягом тривалого часу, розраховуючи на те, що позивач, який проживає за кордоном, не повернеться в Україну та не перевірить документи. Зазначає, що цинізм в поведінці відповідача полягає в тому, що він під видом ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки, повідомив позивача про накладення арешту. В подальшому, на протязі тривалого часу вигадував різні підстави відсутності забезпечення позову, то направляв заяву про забезпечення позову до суду поштою, але вона ще не розглянута судом, то звинувачував нотаріуса у неправомірних діях, але про сам факт відсутності подання ним заяви про забезпечення позову (своєї бездіяльності) не повідомляв жодним чином. Через те, що позов не було забезпечено шляхом накладення арешту на майно, на що позивач розраховував, відповідач у справі відчужила майно, у зв`язку з чим для відновлення своїх прав позивач змушений був знову звертатись з позовом до Деснянського районного суду м. Чернігова про визнання недійсними договорів купівлі- продажу будинку та земельних ділянок. Розгляд зазначеної справи тривав 2 роки 9 місяців, відновлення його прав відбулося лише у Верховному суді 29 червня 2022 року. За цей час позивач був фактично позбавлений грошових коштів у розмірі оціночної вартості будинку, оскільки дане майно мало йти в погашення боргу за рішенням суду на його користь. Зазначає, що весь цей період позивач перебував у постійному хвилюванні та пригніченому стані, погіршилися стосунки з усіма членами родини, постійні стреси та напруженість відобразились на стані його здоров`я та спричинили йому моральну шкоду. Крім того, судовий процес, який вимушено був розпочатий з вини відповідача, потребував додаткових суттєвих витрат та неухильної уваги. Розмір моральної шкоди, яка була заподіяна з вини відповідача, він оцінює в 200 000 грн. 00 коп. Вина відповідача встановлена постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року, а саме встановлено, що відповідач здійснив грубе порушення правил адвокатської етики та присягу адвоката. Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 10 лютого 2023 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначає, що жодних позадоговірних відносин між ним та позивачем не існувало, подання заяви про забезпечення позову не було обумовлене у договорі з адвокатом. Відсутня його вина як адвоката у заподіянні позивачу моральної шкоди. Крім того, позов заявлено до нього, не як до адвоката, а як до фізичної особи. Вважає, що заподіяння моральної шкоди позивачем не доведено, не обґрунтовано розмір та обставини стягнення моральної шкоди, оскільки жодних підстав для стягнення моральної шкоди передбачених ст.23 ЦК України позивачем не зазначено. ( а.с. 54-56) Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2023 року вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просив їх задовольнити. Зазначив, що між сторонами був укладений договір про надання правової допомоги у межах цивільної справи та була домовленість у межах виконання укладеної між ними угоди про звернення до суду із заявою про забезпечення позову. Про наявність такої угоди між позивачем та відповідачем у справі свідчить їх переписка електронною поштою, а також встановлено на засіданні КДК адвокатури Чернігівської області. Відповідач умов угоди не дотримався, до суду із відповідною заявою не звернувся, натомість звітував позивачу, що арешт накладено, чим у порушення правил адвокатської етики ввів позивача в оману. З вини відповідача, яка встановлена як Рішенням КДК від 02 березня 2021 року, так і постановою Шостого апеляційного адміністративного суду, позивач змушений був звертатись до суду для відновлення своїх порушених прав. Судові процеси тривали більше двох років, за цей період позивачу спричинена моральна шкода, яка оцінена ним, виходячи з глибини його душевних страждань. На запитання сторони відповідача відповів, що ще один договір про надання правової допомоги з [PERSON] позивачем було укладено тоді, коли він ще йому довіряв та не знав про порушення відповідачем умов договору та відсутність ухвали про забезпечення позову. Представник відповідача адвокат Кулініч К.В. та відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, їх позиція зводиться до того, що з позивачем дійсно було укладено договір про надання правової допомоги, електронної адреси даний договір не містить. Позивачем не надано підтвердження об`єму замовлених робіт, а домовленість про подання ухвали про забезпечення позову відповідач заперечує, акт виконаних робіт не складався. Позивач не довів, а суди, які попередньо розглядали справи, не встановили вини відповідача. Рішення КДК адвокатури Чернігівської області скасоване, тому юридично його не має. Його вина не встановлена. Моральна шкода позивачем не доведена та не обгрунтована. Фізична особа не може бути відповідачем у цій справі. Адвокат не несе відповідальності за те, протягом якого часу суд розглядатиме справу і яке рішення прийме. Тому вважали, що немає підстав для задоволення позову. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. \~ \~ \~ \~Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ \~ \~ \~Статтею 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачених цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. \~ \~ \~ \~Згідно із п. 3 ст. 19 Закону видами адвокатської, серед іншого, діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах. \~ \~ \~ \~Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно з п. 1, 3, 7, 11 ч. 1 ст. 20 цього Закону під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб тощо; збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб; користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 21 Закону під час здійснення адвокатської діяльності адвокат, зокрема, зобов`язаний: дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики; на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правової допомоги; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги. Оскільки згідно із ч. 3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то претензії щодо порушення адвокатом умов договору про надання правової допомоги представляють собою спір, який повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства. \~ \~ \~ \~ Правилами адвокатської етики, затвердженими установчим з`їздом адвокатів України 17 листопада 2012 року, визначено, що ці Правила слугують обов`язковою для використання адвокатами системою орієнтирів при збалансуванні, практичному узгодженні ними своїх багатоманітних та іноді суперечливих професійних прав та обов`язків відповідно до статусу, основних завдань адвокатури та принципів її діяльності, визначених Конституцією України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законодавчими актами України, а також закріплюють єдину систему критеріїв оцінки етичних аспектів поведінки адвоката у дисциплінарному провадженні кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури (преамбула).Співвідношення Правил адвокатської етики і чинного законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність Норми цих Правил не відміняють і не замінюють положень чинного законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, а доповнюють і конкретизують його (ст. 1 Правил). \~ \~ \~ \~Як визначено у ст. 27 Правил адвокатської етики кожному дорученню, незалежно від розміру обумовленого гонорару, адвокат повинен приділяти розумно необхідну для його успішного виконання увагу. При виконанні доручення адвокат зобов`язаний використати всі розумно необхідні і доступні йому законні засоби для надання ефективної правової допомоги клієнту, здійснення його захисту або представництва. Адвокат повинен намагатися оперативно виконувати доручення клієнтів, дотримуючись при цьому всіх інших вимог, що пред`являються законом і цими Правилами до належного виконання адвокатом своїх професійних обов`язків. \~ \~ \~ \~Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. \~ \~ \~ \~ Відповідно до положень ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За положеннями ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. \~ \~ \~ \~Виходячи з приписів норм ст. ст. 623, 906 ЦК України, тягар доказування факту невиконання або неналежного виконання договору про надання послуг покладається на замовника послуг. \~ \~ \~ \~За правилами ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. \~ \~ \~ \~Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом [PERSON] уклав з адвокатом Бабинцем С.П. договір про надання правової допомоги від 16 лютого 2019 року, предметом якого є представлення інтересів замовника у Деснянському районному суді м. Чернігова та Чернігівському апеляційному суді. Пунктом 2.1.2. Договору передбачено, що згідно умов цього договору виконавець надає замовнику послуги із складання позовних заяв, а також інших документів, пов`язаних з досягненням поставленого перед виконавцем завдання. Пунктом 5.1 Договору передбачена відповідальність сторін за порушення своїх зобов`язань. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.( а.с. 8, 78) Отже, укладеним між сторонами договором( п.2.1.2) передбачено, що виконавець надає замовнику послуги із складання позовних заяв, а також інших документів, пов`язаних з досягненням поставленого перед виконавцем завдання. Тому, на думку суду при поданні позовної заяви від імені позивача до Деснянського районного суду м. Чернігова про стягнення грошових коштів, подання заяви про запезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, і є якраз тим іншим документом, пов`язаним з досягненням поставленого перед виконавцем завдання. Зазначене спростовує твердження відповідача, що подання заяви про наклалення арешту не було обумовлено укладеним з позивачем договором. \~ \~ \~ \~ Дослідженими судом доказами та поясненнями учасників судового розгляду встановлено, що Деснянським районним судом м. Чернігова за участі адвоката Бабинця С.П. як представника [PERSON] дійсно розглядалавсь справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, рішенням цього суду від 22 травня 2019 року позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 971 540 грн 00 коп. та 1000 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу. ( а.с. 11-15). У подальшому в ході примусовго виконання цього рішення встановлено, що в період судового розгляду, а саме 22 березня 2019 року [PERSON] відчужила за договорами купівлі- продажу належні їй на праві власності частки у домоволодінні та земельних ділянках. Це змусило позивача у справі у жовтні 2019 року звертатись із новим позовом до суду про визнання недійсними, укладених [PERSON] довогорів купівлі- продажу. Постановою Верховного Суду від 29 червня 2022 року права позивача у справі були поновлені, оспорювані ним договори купівлі- продажу визнані недійсними.( а.с. 29-33) \~ \~ \~ \~З відповіді Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 червня 2020 року на заяву [PERSON] вбачається, що у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів ухвала про накладення арешту судом не виносилась. ( а.с. 13). \~ \~ \~ \~Як встановлено матеріалами справи, позивачем [PERSON] бездіяльність адвоката Бабинця С.П. була оскаржена до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Чернігівської області. \~ \~ \~ \~02 березня 2021 року Рішенням дисциплінарної комісії КДКА Чернігівської області притягнуто до дисциплінарної відповідальності адвоката [PERSON] та застосовано до нього дисциплінарне стягнення, яке передбачене п.1 ч.2 ст. 32 і п.3 ч.1 ст. 35 Закону України " Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а саме: позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України.( а.с. 16-25, 81-91). \~ \~ \~ \~Комісія встановила, що дисциплінарний проступок адвоката [PERSON] у даному випадку полягає у тому, що він у період з 15 березня 2019 року по 16 червня 2020 року надав своєму клієнту [PERSON] , із яким у нього було укладено договори про надання правової допомоги від 16 лютого 2019 року ( строк дії до 31 грудня 2019 року) та від 20 вересня 2019 року ( строк дії до 31 травня 20020 року) інформацію, яка не відповідає дійсності, а саме повідомив 05 березня 2019 року в електронному листі, що судом у зазначеній справі накладено арешт, чим створив у клієнта тверду впевненість у тому, що в цивільній справі накладено арешт на нерухоме майно, належне відповідачці [PERSON] , а тому клієнт був упевнений, що за допомогою такого забезпечення позову клієнт зможе реально виконати рішення суду, а також приховував від [PERSON] інформацію, що насправді ним не подавалась заява про забезпечення позову і що суд арешт не накладав, навпаки адвокат вдався до тактики перекручування цієї інформації, яка стала відома клієнту у серпні 2019 року. \~ \~ \~ \~Також дисциплінарним\~проступком адвоката\~ [PERSON] \~комісія встановила\~ сам\~факт неподання\~ним у період\~із 1\~лютого 2019\~року по\~22\~березня 2019\~року заяви про забезпечення позову у цивільній справі № 750/1816/19 (провадження № 2/750/884/19), комісія дійшла висновку, що таку заяву адвокат міг подати не лише одночасно з поданням позову, але й протягом усього часу розгляду справи аж до ухвалення судом рішення від 22 травня 2019 року, однак протягом усього часу розгляду цієї справи (три місяці) не зробив цього. При цьому оскільки відчуження нерухомого майна сталось 22 березня 2019 року, то навіть подання адвокатом заяви про забезпечення позову після цієї дати могло б не призвести до бажаного результату, адже власником майна з цієї дати стала особа, яка не була учасником справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Як вбачається з постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року (рішення суду не надано) адміністративний позов [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення Кваліфікайно- дисциплінарної комісії адвокатури Чернігівської області задоволено у повному обсязі. При цьому суд виходив з того, що за приписами ч. 2 ст.31 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність» накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю може застосовуватися виключно у разі: 1) повторного протягом року вчинення дисциплінарного проступку; 2) порушення адвокатом вимог щодо несумісності; 3) систематичного або грубого одноразового порушення правил адвокатської етики, в той час, як з тексту оскаржуваного рішення КДКА не вбачається-встановлення таких обставин. Крім того, відповідачем порушені строки притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, визначені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». ( а.с. 26). Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року апеляційну скаргу Кваліфікаційно- дисциплінарної комісії адвокатури Чернігівської області задоволено частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року змінено в мотивувальній частині, в іншій частині залишено без змін.( а.с. 26-28) З мотивувальної частини постанови суду вбачається, що колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи, зокрема, дисциплінарного, провадження, погодилась із тим, що адвокатом [PERSON] було грубо порушено правила адвокатської етики та присягу адвоката України, за що він мав би понести дисциплінарну відповідальність. З тексту оскаржуваного рішення КДКА Чернігівської області вбачається, що підставою, для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосуванню до нього дисциплінарного стягнення, яке передбачене п.1 ч.2 ст.32 і п.3 ч.1 ст.35 Законом № 5076- VІ, стало ствердження обставин, викладених у скарзі [PERSON] від 30 жовтня 2020 року, з якої вбачається, що він оскаржує дії [PERSON] , вчинені ним, як адвокатом, під час та в межах виконання умов договору від 16 лютого 2019 року, а саме, неподання заяви про забезпечення позову у цивільній справі №750/1816/19. Разом з тим, згідно з частиною другою статті 35 Закону № 5076-У1 адвокат може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності протягом року з дня вчинення дисциплінарного проступку. Отже, оскільки дисциплінарний проступок скоєно адвокатом в період з 18 лютого 2019 року по 22 березня 2019 року, строк притягнення його до дисциплінарної відповідальності сплив у березні 2020 року при цьому спірне рішення КДКА Чернігівської області прийнято у березні 2021 року, тобто поза межами законодавчо установленого строку. При цьому, колегія суддів не прийняла доводи апелянта, що дисциплінарний проступок, вчинений адвокатом [PERSON] , охоплює і період із 05 березня 2020 року по 16 червня 2020 року, протягом якого позивач приховував від [PERSON] інформацію про те, що насправді ним не подавалась заява про забезпечення позову та, що суд не накладав арешт на майно, оскільки, предметом розгляду Комісії стала скарга [PERSON] лише про неподання [PERSON] заяви про забезпечення позову. А тому інші порушення, вчиненні [PERSON] , не могли бути предметом розгляду та відповідно в подальшому бути підставою для притягнення до відповідальності за зазначеною скаргою « [PERSON] ( а.с. 26-28) Отже, колегія суддів апеляційного суду встановила, що відповідач дійсно здійснив грубе порушення правил адвокатської етики і присягу адвоката України (постанова суду набрала законної сили 20 жовтня 2021 року), проте сплинув строк притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Тобто, факт вини відповідача у грубому порушенні правил адвокатської етики і присяги адвоката України встановлений та доведений рішенням суду, яке набрало законної сили. Як зазначено судом вище, між позивачем та адвокатом Бабинцем С.П. укладено договір про надання правової допомоги, на виконання умов якого між сторонами досягнуто домовленість, що адвокат до початку розгляду справи в суді подасть заяву про накладення арешту на майно відповідача в цілях забезпечення позову. Оскільки [PERSON] проживав на той час за кордоном, то спілкування з адвокатом велось за допомогою електронної пошти, так зі змісту скрін-шотів, які містяться в матеріалах справи (а.с.10,79) вбачається, що адвокат 05 березня 2019 року повідомляє позивача, що арешт накладений та висилає ухвалу суду про призначення справи. Тобто, позивач приховував від [PERSON] інформацію про те, що насправді ним не подавалась заява про забезпечення позову та судом арешт на майно не накладався, та одночасно вводив його в оману повідомляючи, що арешт накладений. А отже, зазначений факт є непрямим доказом того, що між позивачем та відповідачем була домовленість про подання заяви про накладення арешту на майно відповідача у тій цивільній справі. Отже, беззаперечно встановлено, що адвокат Бабинець С.П. в порушення укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги, не звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, разом з цим вводив позивача в оману, що арешт накладено. Як наслідок, інтереси позивача були порушені, оскільки за відсутності ухвали про забезпечення позову відповідач у тій цивільній справі відчужила належні їй частину будинку та земельних ділянок, чим унеможливила виконання рішення суду про стягнення з неї на користь позивача 971\~540 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~Про порушення свого права, а саме відсутність ухвали про накладення арешту на майно відповідача у справі, позивач дізнався 02 червня 2020 року з відповіді Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 червня 2020 року. Принаймі, це у судовому засіданні не було спростовано належними доказами. \~ \~ \~ \~Для відновлення своїх порушених прав [PERSON] повторно звертався до Деснянського районного суду з позовом до відповідача у справі про визнання недійсними укладених нею договорів. Постановою Верховного Суду від 29 червня 2022 року права позивача у справі були поновлені, оспорювані ним договори купівлі- продажу визнані недійсними. Таким чином, суд вважає доведеним наявність вини відповідача у порушенні правил адвокатської етики, порушення умов договору про надання правової допомоги, що спонукало позивача до відновлення порушених прав, спричинило позивачу моральних страдань та є підставої для цивільно- правової відповідальності у даній справі. \~ \~ \~ \~ Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до норм ЦПК України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами не підтверджується (пункт 4 Постанови Пленуму). У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. \~ \~ \~ \~Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Розмір визначеної судом компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану позивача. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Суд встановив, що моральні страждання позивача виявились у душевних переживаннях та у хвилюванні через неможливість виконання рішення суду через відчуження майна, на яке з вини відповідача не було накладено арешт, а також позивач був змушений докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав шляхом звернення до суду із позовом про визнання недійсним неправомірних правочинів, крім того позивач відчував себе морально подавленим, тобто всі ці фактори тягнуть за собою моральні страждання позивача. Час, витрачений позивачем на поновлення порушеного з вини відповідача права, порушило звичний уклад його життя, позбавило можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя та погіршило відносини з членами родини, чим завдано позивачу моральної шкоди, що становить підставу її відшкодування за ст. 23, 1167 ЦК України. \~ \~ \~ \~При визначенні\~розміру відшкодування\~моральної шкоди\~суд виходить\~з \~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~завданих \~ [PERSON] ,\~наявності перешкод\~у реалізації\~його \~життєвих планів,\~а також\~вимоги розумності,\~виваженості та\~справедливості й\~дійшов висновку\~про відшкодування\~моральної шкоди\~частково у\~розмірі 50\~000\~ грн.\~00\~коп.\~ А\~отже,\~суд дійшов\~висновку про\~часткове задоволення\~позовних вимог\~ [PERSON] .\~ Прослуханий судом аудізапис розмови ( а.с. 91) суд не приймає як належний та допустимий доказ, оскільки з розмови вбачається, що спілкування ведеться між [PERSON] та сторонньою особою ( за твердженнями представника позивача дружиною позивача), записано лише частину розмови, невідомо про арешт у якій справі йдеться у розмові, тому суд погоджується з твердженням відповідача, що дана розмова нічого не підтверджує і не спростовує у даній справі. \~ \~ \~ \~ З огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). На підставі наведеного,

Outcome: partial