Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), яка подана адвокатом Жекалом Ігорем Сергійовичем (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), в якій просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 27 лютого 2019 року у розмірі 124184,59 гривень з яких: 97345,61 грн. - основна сума боргу (еквівалент 2662 доларів США); 19070,00 грн. - інфляційні збитки та 7768,98 грн. - 3% річних, а також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1241,84 гривень та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначив, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики №27/02/19-1 від 27.02.2019, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 69453,29 гривень, що за курсом НБУ (1 долар США = 26.982628 грн.) на день укладення даного Договору було еквівалентно 2574 доларів США, про що відповідачем також власноруч було складено розписку від 27.02.2019. 29.05.2019, сторонами було укладено додаткову угоду до Договору позики, якою було внесено зміни до п. 1, 5, 6.1 Договору позики, змінивши суму позики з 69453,29 грн. на 70293,21 грн., що за курсом НБУ (1 долар США = 26.40 грн.) на день укладення Додаткової угоди до Договору позики еквівалентно 2662 доларів США 00 центів, про що відповідачем також власноруч було складено розписку від 29.05.2019. Сторони також погодили, що загальна сума в гривнях, яка підлягатиме поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 2662 доларів США 00 центів за курсом НБУ на дату здійснення платежу ( п.1 Договору позики). Окрім того п.5 Договору позики сторонами був погоджений графік повернення позичальником грошових коштів, відповідно до якого позичальник зобов`язався сплачувати борг частинами: 4066,54 грн. (еквівалент 154 дол. США) до 27.06.2019 включно; 4066,54 грн. (еквівалент 154 дол. США) до 27.07.2019 включно; 62160,11 грн. (еквівалент 2354 дол. США) до 27.08.2019 р. включно. З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань між сторонами був також укладений договір застави транспортного засобу. Однак, всупереч погодженому графіку відповідачем не було виконано боргове зобов`язання та не було сплачено жодної частини боргу. Пунктом 15.4. Договору позики сторони також погодили: у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору, або Договору застави, а також у разі втрати предмету забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, або погіршення його стану, або умов його використання, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за цим Договором та іншим договором, укладеним сторонами в забезпечення виконання зобов`язань позичальника. Зазначив, що відповідно до п. 10 Договору у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Зазначений пункт договору узгоджується з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Просить окрім основного боргу стягнути з відповідача інфляційні збитки та 3% річних у розрахунку з 28.06.2019 (дата прострочення сплати чергової частини боргу, згідно графіку повернення позичальником грошових коштів) до 23.02.2022. Крім того, зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 15000,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного\~провадження з\~повідомленням (викликом)\~сторін(а.с. 28 29). У судове засідання, представник позивача - адвокат Жекало І.С., не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява в якій просить справу розглянути справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Надав суду оригінали договору позики від 27.02.2019, розписки від 27.02.2019, додаткової угоди від 29.05.2019 до договору позики №27/02/19-1 від 27.02.2019 та розписки від 29.05.2019. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Відповідно до\~ст. 268 ЦПК України\~датою складання повного тексту рішення є\~ 22 серпня 2023 року. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 лютого 2019 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) був укладений Договір позики №27/02/19-1. Відповідно до п. 1 Договору позики Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти у сумі 69453,29 гривень, що за курсом НБУ (1 долар США = 26.982628 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 2574 доларів США 00 центів, в свою чергу, Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати 2574 доларів США 00 центів за курсом НБУ на дату здійснення платежу не пізніше ніж через 3 (три) місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 27.05.2019 року. За домовленістю Сторін позика є безвідсотковою. Відповідно до п. 10 Договору у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Пунктом 15.4. Договору позики сторони також погодили: у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору, або Договору застави, а також у разі втрати предмету забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, або погіршення його стану, або умов його використання, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за цим Договором та іншим договором, укладеним сторонами в забезпечення виконання зобов`язань позичальника (а.с. 49 50). \~ \~ \~ \~Відповідно до розписки [PERSON] від 27 лютого 2019 року, він отримав від [PERSON] позику в сумі 69453,29 гривень що за курсом НБУ (1 долар США = 26.982628 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 2574 доларів США, згідно договору позики\~№ 27/02/19-1, зобов`язалася повернути цю суму в строк до 27.05.2019 включно (а.с. 51). З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань між сторонами 27 лютого 2019 року також був укладений договір застави транспортного засобу, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежаном А.В та зареєстровано в реєстрі за № 672 (а.с. 12 15). 29.05.2019, сторонами було укладено додаткову угоду до Договору позики, якою було внесено зміни до п. 1, 5, 6.1 Договору позики. Зазначено, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню буде відповідати еквіваленту 2662 долари США 00 центів за курсом їх продажу НБУ на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 (три) місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 27.08.2019 року. Окрім того п.5 Договору позики сторонами був погоджений графік повернення позичальником грошових коштів, відповідно до якого позичальник зобов`язався сплачувати борг частинами: 4066,54 грн. (еквівалент 154 дол. США) до 27.06.2019 включно; 4066,54 грн. (еквівалент 154 дол. США) до 27.07.2019 включно; 62160,11 грн. (еквівалент 2354 дол. США) до 27.08.2019 р. включно (а.с. 52). \~ \~ \~ \~Відповідно до розписки [PERSON] від 29 травня 2019 року, він отримав від [PERSON] позику в сумі 70293,21 гривень, що за курсом НБУ (1 долар США = 26.406167 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 2662 доларів США, згідно додаткової угоди\~від 29.05.2019\~до Договору\~позики №\~27/02/19-1\~від 27.02.2019, зобов`язалася повернути цю суму в строк до 27.08.2019 включно (а.с. 53). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21. Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17. У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Аналізуючи долучені позивачем до матеріалів справи договір позики від 27.02.2019, розписку від 27.02.2019, додаткову угоду від 29.05.2019 до договору позики №27/02/19-1 від 27.02.2019 та розписку від 29.05.2019, судом установлено, що договір позики та додаткова угода до нього підписані відповідачем, розписки написані власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належними (письмовими) доказами. Іншого відповідачем не доведено. Сторони дотримались письмової форми договору. Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору. Відповідач не оспорював факту наявності написаних ним власноручно розписок від 27.02.2019 та від 29.05.2019, відзиву на позов не подав, факт наявності боргу і його розмір у сумі 97345,61 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ становить 2662\~доларів СШАне оспорював. Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці), що свідчить про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 27 лютого 2019 року у розмірі 97345,61 гривень, що еквівалентно 2662,00 доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що вимоги про стягнення 3 % річних за прострочення повернення позики в розмірі 7768,98 грн. та інфляційних збитків у розмірі 19070,00 грн. також підлягають задоволенню, так як вони знайшли своє підтвердження доказами під час розгляду справи. Статтею 141 ЦПК України\~встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). Частиною 1\~ст. 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Крім того,\~ч. 4 ст. 137 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження судових витрат понесених позивачем [PERSON] у зв`язку з розглядом в суді справи № 522/11854/22-Е представником позивача було надано до суду ордер про надання правничої (правової) допомоги Серія ВН № 1180334 від 01.09.2022; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ОД № 003738; договір про надання правничої допомоги № 1/09-1 від 01.09.2022 між адвокатом Жекалом І.С. та Ковальчуком О.О., відповідно до п. 3.1. за послуги, що надаються адвокатом у відповідності до умов даного договору, клієнт сплачує адвокату погодинний гонорар у розмірі 1000,00 гривень за годину роботи адвоката; акт виконаних робіт від 01.10.2022 до договору про надання правничої допомоги № 1/09-1 від 01.09.2022, відповідно до п. 1 зазначено: кількість годин 15, вартість послуги 15000 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера №01-10 від 01.10.2022, відповідно до якого адвокатом Жекало І.С. прийнято від [PERSON] 15000,00 грн. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження\~\~\~\~№ 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом роботи з врахуванням складності справи, а саме, що справа про стягнення\~боргу за\~договором позикиє незначної складності та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 гривень є завищеними, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень. Крім того, згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1241,84 грн.

Outcome: approved