Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З березня 2022 року сторони не проживають разом, діти проживають разом з позивачем, який всі батьківські обов`язки виконує самостійно, всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки відповідачки. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. Відповідачка не приймає участі у житті дітей, умисно ухиляючись від виконання батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та спілкуванню із дітьми, не піклується про них, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться розвитком, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не приймає участі у їх житті та не проявляє жодного інтересу до них. За таких обставин позивач звернувся до суду та просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість до канцелярії суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечував проти прийняття заочного рішення по справі (а.с.106). Разом із цим, у судовому засіданні 20.06.2023 року позивач [PERSON] підтримав позов та повідомив, що з 05 березня по 23 липня 2022 року перебував на військовій службі по мобілізації в ЗСУ, на даний час проживає разом з дітьми та зареєстрований в будинку по [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . Протягом 5,5 років у даному будинку він проживав разом зі своєю колишньою дружиною [PERSON] , з якою вони більше 2,5 роки розлучились, до цього часу він з сім`єю проживав в м. Узин Київської області. До його мобілізації до лав ЗСУ вихованням дітей займалась відповідачка. На даний час офіційно не працює, займається підробітками, відповідачка життям та розвитком дітей не цікавиться, матеріально не допомагає, з відповідачкою інколи спілкується, але вона про дітей не запитує. Діти навчаються в ліцеї № 2, з вчителями спілкується тільки позивач. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки покращить психологічний стан дітей. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, так як і в судові засіданні 07.04.2023, 16.05.2023, 20.06.2023, причини неявки суду не повідомила, не скористалась своїм правом та не подала до суду відзив на позовну заяву. Представник органу опіки та піклування - виконавчого комітету Погребищенської міської ради - начальник служби у справах дітей Мединська О.В. в судове засідання не з`явилась, натомість подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог та прийняття заочного рішення по справі (а.с.107). Натомість, в судовому засіданні 20.06.2023 року зазначила, що коли позивач перебував на військовій службі в ЗСУ вихованням дітей займалась відповідачка, яка вела домашнє господарство, вирощувала свині та гуси. У цей час Службою у справах дітей здійснювався соціальний супровід сім`ї, діти були взяті на облік, як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах. З 08.06.2022 року по 14.07.2022 року за згодою матері діти були влаштовані в Центр реабілітації при Вінницькому обласному спеціалізованому будинку дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки на відпочинок та оздоровлення. У зв`язку з постійним вживанням алкогольних напоїв відповідачкою з червня 2022 року позивач звертався у Службу у справах дітей, з липня - серпня місяця 2022 року позивачка не проживає з сім`єю, не займається та не цікавиться життям та вихованням дітей. На теперішній час вихованням та доглядом дітей займається позивач, який добросовісно виконує батьківські обов`язки, а тому вважає, що на даний час є всі підстави для задоволення позову та позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] , не заперечує проти прийняття заочного рішення по справі. 20.06.2023 року в судовому засіданні був заслуханий неповнолітній [PERSON] , який повідомив, що раніше матір займалася їхнім з братом вихованням, а тепер ні, через те, що зловживає алкоголем. Коли батька призвали на військову службу до лав ЗСУ, то мати почала сильно зловживати алкогольними напоями. Останній раз бачив свою матір, коли вона приходила до них додому, вона була у стані алкогольного сп`яніння, про їхнє з братом життя його не запитувала. Вважає, що у неї на першому місці алкоголь, а не вони з братом, в школу до них останнім часом мати не приходила. Не заперечував проти позбавлення його матері батьківських прав. 20.06.2023 року в судовому засіданні був заслуханий малолітній [PERSON] який пояснив, що його мати покинула їх ще влітку минулого року. Бачив її нещодавно на вулиці, вона була в стані алкогольного сп`яніння, про його життя та його справи вона не запитувала. Раніше мати готувала їжу, прала білизну, білила стелю в хаті. Вважає, що мати може пролікуватись або закодуватись від алкоголю, але не хоче, та повідомив, що він тепер матір не любить через те, що вона зловживає алкоголем. Не заперечував щоб її позбавили батьківських прав та не вірить в те, що мати може змінитись на краще. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним суд ухвалив в судовому засіданні 20.06.2023 року провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши учасників справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей відповідно серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 7, 8). Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 22.06.2021 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірвано (а.с. 12-13). Згідно Витягу з реєстру Погребищенської територіальної громади Вінницького району Вінницької області від 28.07.2022 року № 2022/000183631 [PERSON] , [INFO] , з 28.07.2022 року зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Із характеристик на [PERSON] та [PERSON] , виданих КЗ «Погребищенський ЗЗСО І-ІІІ ст. №2 Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області, вбачається, що позивач [PERSON] проживає разом з дітьми, приділяє належну увагу вихованню дітей, які є учнями відповідно 6-А та 8-Б класів, вони мають навчальні досягнення середнього рівня, товариські, дисципліновані, відвідують спортивні секції, у школі поведінки не порушують, уроків без поважних причин не пропускають. [PERSON] навчається на інклюзивній формі навчання, працює під супроводом вчителя -асистента (а.с.10,11). Відповідно до службової характеристики, складеної командиром 1 взводу 3РО 6 БО капітаном [PERSON] , молодший сержант [PERSON] за період проходження служби, зокрема, виявив задовільні моральні, професійні та ділові якості, зарекомендував себе дисциплінованим військовослужбовцем, всі поставлені завдання виконував якісно та у встановлені строки (а.с. 20). Актом обстеження умов проживання комісії ССД Погребищенської міської ради від 16.08.2022 року підтверджується, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з батьком [PERSON] , для виховання та розвитку дітей створено належні умови проживання в сім`ї, діти мають окремі спальні місця, місце для навчання, забезпечені одягом відповідно до сезону. Мати дітей інколи їх відвідує, матеріально не допомагає (а.с. 9). З листа відділу поліції № 4 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області від 01.07.2022 року №5353/829/01-2022 слідує, що інформація щодо вчинення психологічного насильства матір`ю [PERSON] щодо своїх дітей підтвердилась та в діях останньої вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ст.173-2 КУпАП та ч.1 ст.184 КУпАП (неналежне виконання батьківських обов`язків), та відносно неї складено протоколи про адміністративні правопорушення, які будуть направлені до суду. Крім того, з [PERSON] проведено профілактичну бесіду щодо недопущення в подальшому протиправної поведінки та вчинення домашнього насильства відносно власних дітей (а.с.17, 19). У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Згідно частин 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК Українимати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України. Згідно із висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 13 жовтня 2022 року № 365, позбавлення батьківських прав [PERSON] є недоцільним, оскільки через конфлікти між подружжям мати дітей не проживає із ними, однак постійно їх навідує, спілкується з ними (а.с. 38-40). Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки він суперечить інтересам дітей, є недостатньо обґрунтованим та прийнятий без урахування встановлених під час розгляду справи обставин. Зокрема, органом опіки та піклування не було надано оцінки тим обставинам, що із наданих в судовому засіданні пояснень позивача, малолітнього [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] та представника служби у справах дітей Погребищенської міської ради Мединської О.В., вбачається, що [PERSON] більше року повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, з дітьми не проживає, не проявляє материнської турботи щодо дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та не займається вихованням, а також матеріально їх не забезпечує, а після звернення позивача до суду із цим позовом не змінила свого ставлення до дітей, на шлях виправлення не стала і продовжила не виконувати свої батьківські обов`язки. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання своїх дітей та їх матеріального забезпечення. Відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні. Вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми, що необхідно для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Досліджені у судовому засіданні докази підтверджують посилання позивача на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дітей. Протягом розгляду справи відповідачка для себе належних висновків не зробила, реальних кроків щодо виховання та утримання дітей не вчинила. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні [PERSON] її дітей, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що остання намагалася виконувати батьківські обов`язки. На переконання суду позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] не зашкодить інтересам дітей, їх подальшому вихованню та утриманню, та відповідатиме їх найкращим інтересам. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Зважаючи на те, що позивач [PERSON] бажає судові витрати залишити за собою, та враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, сплачений ним судовий збір не підлягає стягненню із відповідачки на його користь.

Outcome: approved