Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

У червні 2023 року позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Губар Антон Леонідович звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» (далі відповідач) про захист прав споживача, в якому (з урахуванням уточнених позовних вимог(зміна предмету позову)) просив: - зобов`язати відповідача виплатити позивачу в готівковій формі грошові кошти в сумі 1829,33 (одна тисяча вісімсот двадцять дев`ять) доларів США 33 центи та 11044,02 (одинадцять тисяч сорок чотири) гривні 02 копійки, які перебувають на його рахунках, відкритих у АТ КБ ПРИВАТБАНК. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що позивачем було відкрито у банку чотири рахунки на загальну суму 1829,33 доларів США 33 центи та 11044,02 гривні 02 копійки. Однак, банківською установою було обмежено банківське обслуговування позивача на підставі пункту 15\~Постанови від 24.02.2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» зі змінами та доповненнями, викладеними у Постанові Правління Національного Банку України від 08.03.2022 року № 44, відповідно до яких банки зобов`язані зупинити здійснення видаткових операцій за рахунками резидентів російської федерації, яким є позивач. Позивач зазначає, що такі дії відповідача є протиправними та перешкоджають позивачу вільно, безперешкодно, та відповідно до вимог законодавства володіти, користуватись і розпоряджатись власними грошовими коштами, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05.06.2023 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження на 26.06.2023 року (а.с. 26,27). Представницею відповідача [PERSON] 22.06.2023 року направлено до суду відзив на позовну заяву (а.с. 30-34), в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що дії Банку повністю відповідають вимогам чинного законодавства. Оскільки позивач є резидентом Російської Федерації, з метою недопущення посилення загроз національним інтересам України, Банком було прийнято рішення про зупинення здійснення видаткових операцій за рахунками [PERSON] (крім операцій зазначених у п.п. 1, 2 п. 15 Постанови) відповідно до вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № 361-ІХ від 06.12.2019 року, Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 року № 65, Постановою Правління Національного банку України від 24.02.2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», внутрішнім документам з питань фінансового моніторингу, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій. Крім того, вказали, що у позивача відсутня посвідка на постійне місце проживання в Україні, оскільки вказаний документ підлягав заміні/продовженню по досягненню позивачем 45 років. Клієнту на цей момент 53 роки отже посвідка є недійсною. Представником позивача 26 червня 2023 року подано клопотання про витребування доказів, а саме інформації про банківські рахунки позивача в АТ "ПРИВАТБАНК" та кошти розміщені на них. Ухвалою суду від 26.06.2023 року витребувано у АТ КБ «Приватбанк» вищевказану інформацію (а.с. 51-52). На виконання вимог ухвали суду від 26.06.2023 року представником відповідача до суду надано пояснення із відповідною інформацією (а.с. 54). Від представника позивача 16 серпня 2023 року надійшла заява про уточнення позовних вимог, по суті про їх зміну, відповідно до інформації витребуваної судом (а.с. 71-79). Позивач в судове засідання не з`явився, клопотань до суду не надавав. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги. Звернув увагу, що не допускається дискримінація за расовою ознакою, посвідку відповідач в свій час почав оформлювати, проте на довів цей процес до завершення. Через ковідні обмеження та воєнний стан зараз він цього зробити не може. Представниця відповідача в судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] був клієнтом АТ КБ «Приватбанк», що сторонами не заперечувалось. 05 серпня 2010 року позивач уклав з ПАТ КБ ПРИВАТБАНК договір банківського вкладу № SAMDN25000711445969, відповідно до якого позивачем було розміщено в банку депозит в розмірі 1000 доларів США. Залишок суми вкладу з процентами становить 1000,09 дол. США (а.с.54 зворотній бік) Позивачем було відкрито у AT КБ ПРИВАТБАНК [NUMBER] - залишок 422,34 дол. США; [NUMBER] - залишок 406,90 дол. США; [NUMBER] - залишок 11044,02 грн. (а.с. 54). Банк АТ КБ "ПРИВАТБАНК" 14 квітня 2023 року повідомив позивача про відмову від підтримання ділових відносин в закриття рахунків оскільки, банком було встановлено, що позивач є резидентом російської федерації, а отже, Банком було прийнято рішення про зупинення здійснення видаткових операцій за рахунками [PERSON] (крім операцій зазначених у п. 1, 2 п. 15 Постанови) у відповідності до вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № 361-ІХ від 06.12.2019 року, Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 року № 65, Постановою Правління Національного банку України від 24.02.2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», внутрішнім документам з питань фінансового моніторингу, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій. Крім того, Банком було запропоновано перерахувати залишки коштів позивачу на його рахунки (а.с. 29-30). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ч. 1\~ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 Закону України «Про Національний банк України» банківський нагляд - система контролю та активних впорядкованих дій Національного банку України, спрямованих на забезпечення дотримання банками та іншими особами, стосовно яких Національний банк України здійснює наглядову діяльність законодавства України і встановлених нормативів, з метою забезпечення стабільності банківської системи та захисту інтересів вкладників та кредиторів банку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються\~Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Статтею 6 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що відповідно до\~Конституції України\~основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті. Національний банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» закріплено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у формах передбачених даною статтею. Постановою Національного Банку України № 18 від 24.02.2022 року «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», зі змінами, внесеними Постановою НБУ № 21 від 24.02.2022 року (далі - «Постанова» в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), а саме п. 15 Постанови зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів російської федерації/республіки білорусь, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти російської федерації/республіки білорусь, за винятком здійснення на території України: 1) переказу коштів з таких рахунків на спеціальний рахунок Національного банку України для збору коштів на підтримку Збройних Сил України та/або на рахунки Кабінету Міністрів України, міністерств та інших державних органів України; 2) соціальних виплат, виплат заробітної плати, оплати комунальних послуг, сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Судом розглядом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є громадянином російської федерації, що підтверджується паспортом (а.с. 9) Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У рішенні «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року Європейський Суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи. Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу. Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями. Суд зазначає, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу». Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2102-IX від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який діяв на день виникнення спірних правовідносин, так само продовжує діяти на час розгляду справи. У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, запровадженням 24.02.2022 року воєнного стану на всій території України, для забезпечення захисту національних інтересів України та до прийняття і набрання чинності Законом України, яким врегулюються відносини за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, були введені певні тимчасові законодавчі обмеження та мораторії (заборони) щодо взаємодії з такими пов`язаними з державою-агресором особами. З цих саме підстав,суд відкидає доводи сторони позивача щодо расової дискримінації. Так, вказаною вище Постановою встановлено окремі обмеження, в тому числі, на здійснення видаткових операцій, передбачених п. 15 даної Постанови. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі та в межах тимчасових нормативних обмежень в роботі банківської системи в період запровадження воєнного стану, введених у зв`язку із потребами загального інтересу суспільства, а саме - у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, запровадженням воєнного стану на всій території України, для забезпечення захисту національних інтересів України. Суд зазначає, що вищевказані нормативні обмеження були оприлюднені у встановленому законом порядку та їх чіткий зміст надавав можливість позивачу спрогнозувати наслідки їх застосування у спірних правовідносинах. Слушним є також доводи сторони відповідача, що позивач протягом 8 років не переоформлював посвідку на постійне місце проживання в Україні, що є його свідомим вибором. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю порушення відповідачем прав позивача як споживача фінансової послуги. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Стороною позивача не доведено, що грошові кошти на його рахунку надійшли як заробітна плата.

Outcome: dismissed