Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з зазначеним\~позовом,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що рішенням Южного міського суду Одеської області від 13.03.2023 по справі №519/1260/22 з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти у розмірі 5000 грн щомісячно на утримання дитини [PERSON] . Позивач зазначає, що 16.02.2023 трудовий договір між ним та АТ «ОПЗ» був призупинений, в зв`язку з чим він влаштувався на роботу до КЗ ЮМР «Міський палац культури «Дружба» на посаду технікаелектрика з посадовим окладом 1967 грн. Крім того, на утриманні позивача знаходиться малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , та дружина [PERSON] , яка не працює та здійснює догляд за дитиною. В зв`язку із зміною матеріального стану відповідача в гіршу сторону він просить суд зменшити аліменти та стягувати їх у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 01.06.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи\~здійснено у\~порядку спрощеного\~провадження з\~повідомлення (викликом)\~сторін та\~призначено судове\~засідання. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач пояснив, що працює в КЗ ЮМР «Міський палац культури «Дружба» на посаді технікаелектрика та отримує доходи як фізична-особа підприємець і його «не чистий» дохід у 2023 році склав 713 000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, пояснивши, що всі обставини, на які посилається позивач були дослідженні судом під час ухвалення рішення від 13.03.2023 по справі №519/1260/22, яким стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти у розмірі 5000 грн, відповідач крім основного місця роботи додатково отримує доходи від здійснення підприємницької діяльності, позивачем не наведено обґрунтованих доводів щодо наявності законних підстав для зменшення розміру аліментів. Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Южного міського суду Одеської області №519/898/21 від 08.12.2021 (а.с.12). Під час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народилася дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13). Згідно рішення Южного міського суду Одеської області від 13.03.2023 по справі №519/1260/22 стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с.14-15). Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось. При цьому в рішенні суду від 13.03.2023 зазначено, що на утриманні у відповідача також знаходиться малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , а також дружина [PERSON] , яка наразі не працює у зв`язку із народженням дитини, тобто в даному випадку суд дійшов висновку, що після ухвалення рішення Южного міського суду Одеської області від 13.03.2023 по справі №519/1260/22 змін в сімейному стані позивача, які б могли бути підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів, не відбулося. Відповідно до\~ч.1,2\~ст.27\~Конвенції ООН\~"Про\~права дитини"\~від 20\~листопада 1989\~року,\~яка ратифікована\~Постановою Верховної\~Ради України\~№789XІІ\~(78912)\~від 27\~лютого 1991\~року та\~набула чинності\~для України\~27\~вересня 1991\~року,\~держава визнає\~право кожної\~дитини на\~рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, моральної соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень\~ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 192 СК України\~визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В\~ст. 182 СК України, зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень\~ст.192 СК України, підставою для зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Заявляючи вимоги\~про зменшення розміру (зміну способу їх присудження) аліментів на утримання неповнолітніх дітей, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин ним наведених та які могли б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначених судом. Згідно з пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач зазначав, що у нього значно погіршилося матеріальне становище , однак, належних доказів зміни свого матеріального становища позивач суду не надав. Таким чином слід зазначити, що позивач є працездатною особою, доказів на підтвердження неможливості працювати за станом здоров`я матеріали справи не містять. Крім того\~суд зазначає,\~що розмір\~аліментів був визначений відповідно до вимог ч.1 ст.184 СК України за заявою [PERSON] у твердій грошовій сумі. Її представник в судовому засіданні заперечував щодо зміни способу стягнення аліментів. Разом з тим, право вибору та ініціювання зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) має винятково стягувач аліментів. Таким чином позивач позбавлений можливості просити зменшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, однак, за наявності підстав, передбачених ст.192 СК України, може звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, визначених в твердій грошовій сумі. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №644/4836/18 та від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18. З урахуванням наведених правових позицій Верховного Суду, що Сімейний Кодекс вказує на можливість зміни способу стягнення аліментів лише на вимогу одержувача аліментів та враховуючи, що позивач - платник аліментів фактично просить змінити спосіб присудження аліментів із твердої грошової суми на частку від його доходу, доводи позивача про те, що положення ст.192 СК України не містять імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження є безпідставними. Згідно із ч.1,2\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed