Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідачів про повернення боргу. На підставу своїх вимог спирається на те, що 16 квітня 2018 року громадянка [PERSON] отримала кредит у кредитній спілці «Позичка» по кредитному договору №01НП-0000032 кошти в сумі 110 000 грн., (сто десять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 00 копійок) строком на 60 місяців 0 днів з 16 квітня 2018 року до 26 квітня 2023 року та на умовах визначених в кредитному договорі. Поручителем виконання даного договору виступив [PERSON] згідно до договору поруки №0046 від 17 квітня 2018 року. Станом на 15 березня 2023 року заборгованість по кредиту становить всього 114 579 грн. 38 коп., (сто чотирнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 38 копійок) з яких заборгованість по основному кредиту становить 61 777,80 грн., (шістдесят одна тисяча сімсот сімдесяти сім гривень 80 копійок) та відсотків за користування кредитом 52801 грн. 58 коп., (п`ятдесят дві тисячі вісімсот одна гривня 58 копійок). Дана заборгованість виникла в результаті недотримання графіку погашення кредиту і є порушенням п. 3.1 умов кредитного договору №01НП-0000032 від 16.04.2018 року. Факт отримання відповідачем [PERSON] , грошових коштів (кредиту) в сумі 110 000 грн., (сто десять тисяч гривень 00 коп.) підтверджується наступними доказами: Кредитним договором №01НП-0000032 від 16.04.2018 року; видатковим касовим ордером №85 від 18.04.2018 року. Факт поруки відповідача [PERSON] про взяття на себе зобов`язання погашення боргу по Кредитниму договору №01НП-0000032 від 16.04.2018 року підтверджується договором поруки №0046 від 17 квітня 2018 року, укладеного з кредитною спілкою «Позичка». Забезпечення виконання умов кредитного договору №01НП-0000032 від 16.04.2018 року передбачено п. 1.1. договору поруки №0046 від 17 квітня 2018 року та пунктом 4.1 вищезазначеного кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Приписами ч. 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України - поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У зв`язку з тим, що відповідачі порушили умови пунктів 1.1; п/п.2 п. 2.2.2.; п. 3.1 зазначеного кредитного Договору №01НП-0000032 від 16.04.2018 року, п. 1.1. договору поруки №0046 від 17 квітня 2018 року утворилась заборгованість по кредиту, то позивач вимагаємо повернення заборгованості в сумі 114 579 грн. 38 коп. (сто чотирнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 38 копійок). З даної сум боргу заборгованість по основному кредиту становить 61 777,80 грн., (шістдесят одна тисяча сімсот сімдесят сім гривень 80 копійок) та відсотків за користування кредитом 52801 грн. 58 коп. (п`ятдесят дві тисячі вісімсот одна гривеня 58 копійок). 26.12.2022 року кредитною спілкою «Позичка» та ТОВ «Фінансова компаній «Манфін» було укладено договір факторингу №261222/1 (відступлення права вимоги боргу) кредитному договору №01НП-0000032 від 16.04.2018 року. Згідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Листами №261222/1 від 26.12.2022 року та №261222/3 від 26.12.2022 року направлених відповідачам [PERSON] , та [PERSON] , письмово повідомлено про відступлення права грошової вимоги позивача установі (фактору) та визначено грошову вимогу, яка підлягає виконанню за вказаними реквізитами рахунку і банківської установи. Не зважаючи на направлені вимоги до цього часу відповідачі жодним чином не відреагували і не вжили заходів до повернення боргу, тому представник позивача вимушений звернутись з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 13.04.2023 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представники позивачів до суду не з`явилися, але надали суду письмову заяву, згідно якої позов підтримують та просять справу слухати у їх відсутності. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань не надходило, але її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у її відсутність на підставі зібраних доказів. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів. Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. 16 квітня 2018 року громадянка [PERSON] отримала кредит у кредитній спілці «Позичка» по кредитному договору №01НП-0000032 кошти в сумі 110 000 грн., (сто десять тисяч гривень 00 копійок) строком на 60 місяців 0 днів з 16 квітня 2018 року до 26 квітня 2023 року та на умовах визначених в кредитному договорі. (а.с.6-8). Поручителем виконання даного договору виступив [PERSON] згідно до договору поруки №0046 від 17 квітня 2018 року.(а.с.9-10). Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що станом на 15 березня 2023 року заборгованість по кредиту становить всього 114 579 грн. 38 коп., (сто чотирнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 38 копійок) з яких заборгованість по основному кредиту становить 61 777,80 грн., (шістдесят одна тисяча сімсот сімдесяти сім гривень 80 копійок) та відсотків за користування кредитом 52801 грн. 58 коп., (п`ятдесят дві тисячі вісімсот одна гривня 58 копійок). Дана заборгованість виникла в результаті недотримання графіку погашення кредиту і є порушенням п. 3.1 умов кредитного договору №01НП-0000032 від 16.04.2018 року. Факт отримання відповідачем [PERSON] , грошових коштів (кредиту) в сумі 110 000 грн., (сто десять тисяч гривень 00 коп.) підтверджується наступними доказами: Кредитним договором №01НП-0000032 від 16.04.2018 року; видатковим касовим ордером №85 від 18.04.2018 року (а.с.24). Факт поруки відповідача [PERSON] про взяття на себе зобов`язання погашення боргу по Кредитниму договору №01НП-0000032 від 16.04.2018 року підтверджується договором поруки №0046 від 17 квітня 2018 року, укладеного з кредитною спілкою «Позичка». Забезпечення виконання умов кредитного договору №01НП-0000032 від 16.04.2018 року передбачено п. 1.1. договору поруки №0046 від 17 квітня 2018 року та пунктом 4.1 вищезазначеного кредитного договору. Обгрунтовуючи позовні вимоги представники позивача зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідачі порушили умови пунктів 1.1; п/п.2 п. 2.2.2.; п. 3.1 зазначеного кредитного Договору №01НП-0000032 від 16.04.2018 року, п.1.1. договору поруки №0046 від 17 квітня 2018 року утворилась заборгованість по кредиту, в сумі 114 579 грн. 38 коп. (сто чотирнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 38 копійок). З даної сум боргу заборгованість по основному кредиту становить 61 777,80 грн., (шістдесят одна тисяча сімсот сімдесят сім гривень 80 копійок) та відсотків за користування кредитом 52801 грн. 58 коп. (п`ятдесят дві тисячі вісімсот одна гривеня 58 копійок). (а.с.20-21). 26.12.2022 року кредитною спілкою «Позичка» та ТОВ «Фінансова компаній «Манфі» було укладено договір факторингу №261222/1 (відступлення права вимоги боргу) кредитному договору №01НП-0000032 від 16.04.2018 року (а.с.11-12). Згідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Листами №261222/1 від 26.12.2022 року та №261222/3 від 26.12.2022 року направлених відповідачам [PERSON] , та [PERSON] , письмово повідомлено про відступлення права грошової вимоги позивача установі (фактору) та визначено грошову вимогу, яка підлягає виконанню за вказаними реквізитами рахунку і банківської установи. (а.с.14,15,16,17,18). Ст. 526 ЦК України містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19) зазначено: «до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Договір кредиту №01НП-0000032 укладений 16.04.2018 року. Станом на час розгляду справи зобов`язання по погашенню кредиту та відсотків за користування кредитом належним чином невиконані. Із договору кредиту №01НП-0000032 від 16.04.2018 року, вбачається, що сторони погодились про строк дії договору на 60 місяців, з 16.04.2018 р. до 26.04.2023 р. Дата звернення до суду з даним позовом - 15.03.2023 р.. Сума заборгованості по кредиту становить всього 114 579 грн. 38 коп., (сто чотирнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять гривень 38 копійок), і дана сума підтверджується матеріалами справи. Сума процентів за ккористування кредитом 52801 грн. 58 коп., (п`ятдесят дві тисячі вісімсот одна гривня 58 копійок), відповідно до умов договору також підлягає до стягнення з відповідачів. Під розгляду даної справи в суді відповідачем [PERSON] надано підтвердження того, що остання 21.03.2023 р. частково погасила заборгованість на суму 15 000 грн., що підтверджується квитанцією №650-655-87К1-ХВ4Е від 21.03.2023 р. (а.с.53). Відповідно до ст. 553 ЦК України вбачається, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Ст. 554 ЦК України визначає, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. 17.04.2018 року за [PERSON] , згідно договору поруки №0046 від 17.04.2018 року поручився [PERSON] . (а.с.9-10). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. За ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства ст. 14 ЦК України, а тому позов підлягає до повного задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню відповідно до частки задоволених позовних вимог. Представник позивача зазначає, що позивачем понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2684 грн. 00 коп. та витрати на надання иправової допомоги в розмірі 4000 грн. Проаналізувавши вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення боргу підлягають до часткового задоволеня в сумі 99579 грн.38 коп. Що стосується вимог щодо судових витрат, то дані вимоги також підлягають до часткового задоволення в сумі пропорційно задоволених позовних вимог в частині стягнення боргу, а саме задоволенню підлягають судові витрати у виді судового збору в сумі 2332 грн. 66 коп. та витрати на надання правової допомоги в сумі 2000 грн., що на думку суду відповідає принципу справедливості та обсягу наданої правової допомоги. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов висновку про необхідність у частковому задоволенні заявлених вимог. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial