Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Згідно Розпорядження Голови Верховного суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року на підставі ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Чугуївського міського суду Харківської області за Глобинським районним судом Полтавської області. Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради Харківської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилаються, що на обліку служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради Харківської області перебуває [PERSON] , [INFO] , як такий що перебуває в складних життєвих обставинах. Підставою для взяття дитини на профілактичний облік стала інформація ювенальної превенції Шевченківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області щодо факту виявлення бездоглядного дитини ( хлопчика) біля будинку [ADDRESS] , дитина була без супроводу дорослих та одягнута не по сезону. Згідно Акту органу внутрішніх справ України ( НП) та закладу здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку малолітній був доставлений до КНП «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 24». Особу дитини встановлено - [PERSON] [INFO] . Згідно актового запису про народження малолітнього [PERSON] ( № 15 від 11.10.2016) батьками дитини записані мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Відомості про батька дитини внесено до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Останнє відоме місце реєстраційного обліку матері, [PERSON] : смт. Чкаловське, Чугуївський район, Харківська область, однак згідно інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харкіській області 30.09.2019 [PERSON] знята з реєстраційного обліку відповідно до рішення суду. В місті Харкові [PERSON] разом із співмешканцем проживала за адресою : [ADDRESS] . Під час обстеження умов проживання були встановлені неналежні умови проживання дитини, крім того мати ди тини [PERSON] постійного матеріального доходу не має, ніде не працювала, є ін`єкційною наркоманкою, страждає на вказане захворювання багато років. Також з 30.12.2017 року родина виїхала за межі Харкова, і з того часу дитина не перебувала на обліку в дитячій поліклініці, не отримувала належного рівня медичного догляду, хоча [PERSON] має ураження нервової системи та специфічні розлади психологічного розвитку з розладами мовлення, розлад дефіциту уваги та гіперактивності. Оскільки [PERSON] не мала постійного матеріального доходу та належних умов проживання для дитини, вона звернулась до Служби у справах дітей із заявою щодо тимчасового влаштування дитини до дитячого державного закладу. Відповідно до рішення ВК Харківської міської ради від 25.08.2020 № 350 [PERSON] був влаштований до КНП ХОР « Обласний будинок дитини № 2» строком на 6 місяців, [PERSON] був наданий час пройти лікування від наркоманії, працевлаштуватись та вирішити житлове питання. В подальшому рішенням ВК Харківської міської ради від 25.08.2021 № 667 строк перебування було подовжено, де дитина перебуває й надалі. За вказаний час перебування в закладі мати дитину не відвідувала, матеріальної допомоги не надавала. Крім того [PERSON] неодноразово позбавлялась батьківських прав відносно інших своїх дітей, які наразі влаштовані в сімейні форми виховання. Враховуючи, що мати [PERSON] в місці перебування дитини, в державному закладі, сина не відвідувала, не цікавилась станом здоров`я та розвитком дитини, не виказувала бажання у наданні будь - якої матеріальної допомоги, питання повернення дитини не вирішувалось, тому є підстави вважати, що [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та матеріального утримання малолітнього [PERSON] [INFO] , дитина фактично перебуває поза сімейним оточенням, перебуває на державному утриманні в закладі для дітей, тому враховуючи все просили суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . В судове засідання представник позивач, не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Приймаючи до уваги викладене, суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Харківським міськім відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) видане повторно 29.05.2020 року, актовий запис № 15. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126,133,135 СК України № 0026492723 від 29.05.2020, батьком [PERSON] , [INFO] вказаний [PERSON] , відомості про батька дитини внесено до актового запису про народження відповідно до ч.1. ст. 135 СК України. Відповідно до Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 350 від 24.06.2020 [PERSON] [INFO] згідно заяви матері влаштований на повне державне забезпечення до комунального некомерційного підприємства для дітей строком на 6 місяців. ( а.с.14). Згідно Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 667 від 25.08.2021 [PERSON] , 21.09.2016 року продавжено строк перебування у комунальному некомерційному підприємстві харківської обласної ради «Обласний будинок дитини № 2» на 6 місяці. ( а.с.15). Відповідно до листа № 26 від 25.01.2022 року КНП «Обласний будинок дитини №2 « адміністрація повідомляє, що дитини [PERSON] поступив до йоїнього закладу 10.07.2021 року у період карантину, за весь час перебування дитини у закладі мита свого вина не навідувала, не телефонувала, матеріальну допомогу не надавала. Про що також був складений відповідний Акт ( а.с.16-17). Згідно висновку Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради Харківської області від 19 липня 2022 року № 139 [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стаття 150 Сімейного Кодексу України містить перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] виявляє свою байдужість до долі своєї дитини, участі у вихованні не приймає, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям дитини, матеріально не утримує, що протирічить ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» та є підставами для позбавлення її батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б їй виконувати свої батьківські обов`язки не встановлено. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року № 789-ХІІ у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню прав дітей. З огляду на викладене суд позов задовольняє. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, який задоволено, то в відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача судовий збір в сумі 992,40 грн. на рахунок держави.

Outcome: approved