Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

У травні 2023 року представник позивача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 5100,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебуває громадянка [PERSON] , та отримує пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, за померлого чоловіка, який був особою з інвалідністю внаслідок війни, [PERSON] . Із 01.07.2016 року, відповідно до Закону було призначено пенсію в разі втрати годувальника, [PERSON] за померлого батька [PERSON] . Відповідно до встановленої суміжності справ [PERSON] та [PERSON] розмір пенсійної виплати становить 45% від грошового забезпечення померлого [PERSON] . Із 01.09.2020 року виплату пенсії в разі втрати годувальника на [PERSON] було припинено, у зв`язку із закінченням терміну навчання (термін довідки з навчального закладу встановлений по 31.08.2020 р.), в зв`язку з чим пенсія в разі втрати годувальника [PERSON] з 01.09.2020 року виплачувалась в розмірі 70% від грошового забезпечення. Однак, відповідно до заяви [PERSON] про поновлення виплати пенсії від 02.09.2020 року та оновленої довідки з місця навчання, їй було поновлено виплату пенсії із 01.09.2020 року. В листопаді 2020 року при відпрацюванні пенсійної справи [PERSON] (внесення інвалідності) було переглянуто із 01.09.2020 року розмір пенсії, а саме: встановлено 45% від розміру грошового забезпечення. Відповідно до вище викладеного виникла переплата пенсії [PERSON] за період з 01.09.2020 р. по 30.11.2020 р. в сумі 5100,00 грн. З метою досудового врегулювання питання щодо відшкодування надміру виплачених коштів в сумі 5100,00 грн. позивачем на адресу відповідача були направлені листи з пропозицією добровільного внесення коштів, але безпідставно отримані кошти в сумі 5100,00 грн., відповідачем повернуті були. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути зазначені кошти із відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 26.05.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив на позов до суду не подала, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 25.07.2023 здійснено перехід з розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про дату та час судового засідання, клопотання про відкладення не подавала, про прочини неявки суд не повідомляла. За таких обставин, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Зазначений закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України. Згідно із ч. 5 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Частиною 4 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. Судом встановлено, що на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебуває громадянка [PERSON] , та отримує пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, за померлого чоловіка, який був особою з інвалідністю внаслідок війни, [PERSON] . Із 01.07.2016 року, відповідно до вимог закону, було призначено пенсію в разі втрати годувальника, [PERSON] за померлого батька [PERSON] . Відповідно до встановленої суміжності справ [PERSON] та [PERSON] розмір пенсійної виплати становить 45% від грошового забезпечення померлого [PERSON] . Із 01.09.2020 року виплату пенсії в разі втрати годувальника на [PERSON] було припинено, у зв`язку із закінченням терміну навчання (термін довідки з навчального закладу встановлений по 31.08.2020 р.), в зв`язку з чим пенсія в разі втрати годувальника [PERSON] з 01.09.2020 року виплачувалась в розмірі 70% від грошового забезпечення. Однак, відповідно до заяви [PERSON] про поновлення виплати пенсії від 02.09.2020 року та оновленої довідки з місця навчання, їй було поновлено виплату пенсії із 01.09.2020 року. В листопаді 2020 року при відпрацюванні пенсійної справи [PERSON] (внесення інвалідності) було переглянуто із 01.09.2020 року розмір пенсії, а саме: встановлено 45% від розміру грошового забезпечення, та виявлено переплату пенсії [PERSON] за період з 01.09.2020 р. по 30.11.2020 р. в сумі 5100,00 грн. З метою досудового врегулювання питання щодо відшкодування надміру виплачених коштів в сумі 5100,00 грн. позивачем на адресу відповідача були направлені листи з пропозицією добровільного внесення коштів, але зазначені вимоги позивача були залишені позивачем без належного реагування. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд звертає увагу на те, що відповідачем жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано, як і не надано доказів добровільного повернення безпідставно отриманих коштів. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідача доводи позову спростовані не були, а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2684,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved