Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який впродовж судового розгляду уточнено заявою від 30.05.2023 року і у якому просив суд встановити факт його проживання з [PERSON] однією смі`єю без реєстрацію шлюбу з 1984 року по [INFO], визнати недійсним договір дарування нерухомого майна, розташованого за адресою: буд. [ADDRESS] та складається з житлового будинку - А-1, загальною площею - 84,8 кв. м, житловою площею - 54,7 кв. м; Б-1 - літня кухня; В-1 - сарай; Г-1 - вбиральня; Ж-1 - гараж; № 1,4-7 - огорожа; №8 - зливна яма; І, ІІ - тротуари, придбаного під час проживання однією сім`єю з [PERSON] , без реєстрації шлюбу з 1984 року по 04 грудня 2020 року, а також визнати договір дарування нерухомого майна: буд. [ADDRESS] , що складається з житлового будинку - А-1, загальною площею - 84, 8 кв. м, житловою площею - 54,7 кв. м; Б-1 - літня кухня; В-1 - сарай; Г-1 - вбиральня; Ж-1 - гараж; № 1,4-7 - огорожа; №8 - зливна яма; І, ІІ - тротуари, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 05 серпня 2020 року, нотаріально посвідчений та зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 2057096812104 приватним нотаріусом Жидковим Володимиром Юрійовичем, - недійсним. Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.11.2022 року задоволено заяву [PERSON] про відвід судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Скиби С.А. та передано справу на розгляд даного складу суду. Ухвалою суду від 30.11.2022 року витребувано докази у справі за клопотанням позивача. В обгрунтування позову позивач зазначив, що восени 1984 року він познайомився з [PERSON] , [INFO] . З цього часу вони почали проживати однією сім`єю, без реєстрації шлюбу до [INFO]. Позивач приймав участь у вихованні та утримані її дітей, вони вели спільне господарство, та мали спільний бюджет, проводили спільні витрати з придбання предметів побуту, продуктів харчування, одягу, придбавали майно в інтересах сім`ї, обслуговували наявну в їх розпорядженні земельну ділянку та збирали з неї врожай який використовували для власних потреб та на продаж, придбавали свійських тварин вигодовували їх на продаж та для власного вжитку. Отримані від продажу вражаю та тварин кошти використовували на потреби сім`ї. Також мали інші права та обов`язки які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Будь-якого письмового договору між позивачем та [PERSON] про визначення статусу придбаного майна підчас сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу укладено не було. Підчас сумісного проживання в інтересах сім`ї, за рахунок сумісних коштів, ними було придбано через Товарну біржу «Автомобілі та нерухомість» за договором купівлі-продажу від 30 квітня 1998 року, реєстраційний № 009-Н нерухоме майно, розташоване за адресою: буд. [ADDRESS] що складається з житлового будинку - А- 1, загальною площею -84,8 кв. м.,житловою площею -54,7 кв.м.; Б-1- літня кухня; В-1 - сарай; Г-1- вбиральня; Ж-1- гараж; № 1,4-7- огорожа; №8- зливна яма; ІДІ-тротуари. Оскільки позивач проживав вже тривалий час з [PERSON] у фактично шлюбних стосунках, повністю довіряв їй, оскільки вважав за дружину, тому надав згоду на оформлення зазначеного вище нерухомого майна на її ім`я. З часу коли позивач з дружиною та дітьми переїхав до зазначеного будинку і по теперішній час він зареєстрований та проживає в ньому. Іншого житла він немає. [INFO] [PERSON] померла від онкології. Оскільки вона тяжко хворіла, позивач до дня її смерті надавав допомогу по догляду, придбавав необхідні ліки, продукти споживання готував для неї їжу, матеріально утримував та психологічно підтримував її підчас хвороби до дня смерті. Після її смерті організовував поховання та ніс відповідні витрати. Після смерті [PERSON] позивач у лютому 2021 року дізнався, що придбане ними під час сумісного проживання нерухоме майно, що розташовується по [ADDRESS] , без його згоди було подаровано [PERSON] одній з її доньок - [PERSON] . Договір дарування був нотаріально посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Жидковим Володимиром Юрійовичем , 05 серпня 2020 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав поданий позов, пояснив, що дійсно на час як він та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) почали спільне проживання як чоловік та жінка однією родиною, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , шлюб було зареєстровано у Росії, розірвано шлюб судом у Росії у кінці 80-х років, але зареєстроване органами РАЦС розірвання шлюбу лише у 1997 році. На той час він вже тривалий час проживав разом із [PERSON] та її дітьми, тому через життєві обставини питання про офіційну реєстрацію їх відносин не поставало. Усього [PERSON] мала п`ятьох дітей від попередніх шлюбних стосунків. Спочатку жили у квартирі по [ADDRESS] , у 1994 році приватизували цю квартиру на усіх членів родини, включаючи позивача, [PERSON] та її дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 08.07.1998 року продали вказану квартиру. За гроші, які були зароблені спільно ним та [PERSON] 30.04.1998 року придбали спірний будинок, куди переїхали жити усією родиною. Події мали місце дуже давно, але стверджує, що розрахувались за будинок повністю, лише продавши квартиру, договір купівлі-продажу будинку оформили на товарній біржі, так як це було дешевше, ніж нотріально, він не заперечував проти оформлення будинку на ім`я [PERSON] , так як вважав її своєю дружиною. Все своє життя він прожив із нею, допомогав в усьому, виховував її дітей. Коли після її смерті дізнався, що будинок подарований одній із доньок, котра на даний час там проживає, стосунки стали погіршуватись, стало зрозуміло, що він зайвий у цьому будинку і жодних прав не має, тому був змушений звернутись до суду. Син [PERSON] - [PERSON] у 2021 році нотаріально посвідчив власну заяву, якою підтвердив викладені позивачем обставини, іншу доньку [PERSON] , котра мешкає окремо у власному будинку, неподалік від спірного будинку, просить допитати у якості свідка. Протягом судового розгляду представник позивача - адвокат Стєксова Л.С. підтримала заявлений позов з наведених вище підстав та просила його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] за договором про надання правової допомоги адвокат Царьова О.С. у судовому засіданні не визнала заявлений позов. В обгрунтування заперечень зазначила, що насправді [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком аж до 1997 року, відповідно немає підстав для встановлення факту спільного проживанння позивач із нею за цей період. Покази [PERSON] , нотаріально посвідчені, просить не приймати до уваги, так як сторона відповідача не мала можливості брати участь у його допиті. Позивачем не надано будь-яких доказів придбання ним за власні кошти нерухомого майна на користь [PERSON] та щодо його участі у придбанні нею будь-якого майна. Також не надано доказів спільного ведення бюджету, господарства тощо. Спірний будинок придбано на декілька місяців раніше, ніж продано спільну квартиру [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з викладеного, просить відмовити у позові. Третя особа - приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Жидков Володимир Юрійович у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час розгляду справи, клопотань та заяв не надходило. Допитана у якості свідка у суді [PERSON] пояснила, що з самого дитинства її виховував відчим [PERSON] , який проживав зз її мамою [PERSON] , свідкові було приблизно 12 років, коли вони почали спільно жити; спочатку жили у квартирі по [ADDRESS] , потім у 1998 році батьки продали її, придбали будинок неподалік по [ADDRESS] . Пам`ятає, що з квартири переїхали до будинку, іншого житла не мали. Мати та відчим працювали разом у радгоспі, також займалися тим, що скуповували худобу, зокрема, свиней, потім перепродували їх як м`ясо, усі зароблені гроші відчим віддавав у родину, своїх дітей або іншої родини він не мав, бюджет у батьків був спільний. Свідок у 2003 році вийшла заміж та стала жити окремо від батьків, але неподалік у власному будинку, знає все життя родини. Коли матір захворіла, то казала, що не знає кому переписати будинок, а коли її не стало, з`ясувалося, що будинок подарований сестрі свідка, котра також жила на той час у спірному будинку з матір`ю та відчимом. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У судовому засіданні встановлено, що спірний будинок придбано [PERSON] через Товарну біржу «Автомобілі та нерухомість» за договором купівлі-продажу від 30 квітня 1998 року, реєстраційний №009-Н нерухоме майно, розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на будинок зареєстровано за [PERSON] Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації, про що міститься інформація на паперових носіях (арк. с. 60, 64), будь-якого письмового договору [PERSON] та [PERSON] про визначення статусу придбаного майна під час сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу укладено не було. На підтвердження факту постійного проживання [PERSON] та [PERSON] суду у якості доказу надано письмову заяву сина [PERSON] - [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кравченко С.О. (арк. с. 96). Зі змісту даної заяви вбачається, що він є сином [PERSON] , прийняв після її смерті спадщину як спадкоємець першої черги, вважає [PERSON] своїм батьком, оскільки той виховував його з 8 років, коли зійшовся з його матір`ю, спочатку усі родиною жили на [ADDRESS] , потім у 1998 році батьки продали квартиру і купили будинок по [ADDRESS] . Після придбання будинку, перебудували літню кухню, побудували цегляну огорожу навколо будинку, ворота, кладову тощо. Підтверджує факт проживання позивача разом з [PERSON] з 1984 року, на час придбання спірного будинку і до її смерті однією сім`єю без реєстрації шлюбу. На підвердження факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу судом витребувано з Державного нотаріального архіва Дніпропетровської області належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу (арк. с. 157) квартири за адресою : [ADDRESS] . Продавцями за договором виступали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також згідно свідоцтва про приватизацію, довідки характеристики (арк.с.159) [PERSON] та [PERSON] були співвласниками вказаної квартири станом на 1998 рік і проживали у ній. Як видно з направленої до суду копії нотаріальної справи (арк. с. 51-83) за договором дарування житлового будинку від 05.08.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Жидковим В.Ю Кам`янського міського нотаріального округу, [PERSON] подарувала спірний будинок за [ADDRESS] відповідачці [PERSON] (арк. с. 51). Як вказано у договорі, цей житловий будинок належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного на Товарній біржі "Автомобілі та нерухомість" за №009-Н від 30.04.1998 р. В книзі № 95, за реєстровим № 17230; право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради 12.03.2020 року, номер запису про право власності 35993848, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2057096812104. З наведеного вище вбачаються обставини, котрі свідчать, що особа, котра вчинила угоду з відчуження будинку - [PERSON] - не мала права її укладати та здійснювати відчуження на користь [PERSON] , протиправно позбавивши права власності потенційного співвласника - позивача [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила обставини позову, повідомлені позивачем; пояснила, що позивач дійсно з 1984 року безперервно проживав однією сім`єю, без реєстрації шлюбу із [PERSON] за адресою [ADDRESS] станом на грудень 2020 року, тобто на час смерті [PERSON] , та продовжує проживати за вказаною адресою. Підтвердила факт ведення спільного господарства її матері з відчимом. Також повідомила, що вона не має претензій стосовно спадкуввання після смерті її матері та перебуває зі сторонами у нормальних відносинах. У відповідності до ст.74 ч.1 Сімейного кодексу України якщо чоловік та жінка проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК УКраїни передбачено можливість встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, як факту, що має юридичне значення, з метою набуття правових наслідків визнання такого факту, зокрема, і реалізації права на спадкування. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена тільки особами, визначеними законом, а саме: однією із сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені на момент звернення до суду і на права та обов`язки яких безпосередньо впливає оспорюваний правочин. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно статті 330 ЦК України на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, тільки якщо відповідно до статті 388 ЦК майно не може бути витребуване у нього. Вирішуючи питання, пов`язані з розмежуванням добросовісного та недобросовісного набувача, суд враховує положення статті 330 ЦК, відповідно до якої на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, якщо відповідно до статті 388 ЦК майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до статті 388 ЦК набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати; набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого співвласника на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочи, повноважень на розпорядження спільним майном, зокрема, набутим під час проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і згідно ст. ст. 369, 215 ЦК України надає право іншому співвласнику оспорювати такий договір з підстав його недійсності, незалежно від того, чи добросовісно діяли сторони такого договору ( постанова ВП Верховного суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17). Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 30.09.2020 у справі № 731/158/16-ц при вирішенні спору щодо відчуження одним з подружжя спільного майна без згоди іншого з подружжя, враховується, що об`єкт відчуження належить на праві спільної сумісної власності кільком особам і їх право власності поширюється на весь об`єкт, тому передати його у власність можна тільки в цілому, відповідно договір дарування [PERSON] будинку в цілому відповідачці [PERSON] є недійсним в цілому, оскільки частки у справі спільної сумісної власності на нього між [PERSON] та [PERSON] не виділені. Таким чином, виходячи з викладеного, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про встановлення факту його постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем [PERSON] з 03 вересня 1997 року, тобто з наступного дня після реєстрації у встановленому порядку розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (арк.с. 35), по день смерті [PERSON] , тобто по [INFO] . В частині позовних вимог про визнання договору дарування нерухомого майна - будинку [ADDRESS] [PERSON] [PERSON] недійсним, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем у суді доведено, що вказаний будинок є спільним сумісним майном його та [PERSON] , придбаним ними під час їх спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає необхiдним стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у справі - судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. На підставі ст. ст. 10, 11, 60, 61, 82, 212 - 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 57, 60, 65, 69, 74 ч.2 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 203, 215, 330, 386 - 388, 390, 392, 1220, 1223, 1233-1235, 1268 - 1270, 1296-1301 Цивільного кодексу України, суд

Outcome: partial