Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

1. Зміст поданої заяви. В серпні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою, яку обґрунтувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] постійно здійснює фізичний та психологічний тиск на [PERSON] , останнім часом здійснює погрози вбивства рідних та близьких заявниці. 28 червня 2023 року в [ADDRESS] за місцем проходження військової служби заявниці [PERSON] вимагав, щоб остання забрала речі, поїхала разом з ним в невідомому напрямку. На відмову від вчинення таких дій [PERSON] разом з іншими невідомими особами застосував до заявниці фізичне насильство у вигляді хватання, скручування рук, штовхання. Потім її притиснули до підлоги та одягнули на руки стяжки і силоміць посадили до автомобіля. 29 червня 2023 року [PERSON] було вивезено до м. Києва на базу розташування підрозділу департаменту розвідки та роз`яснено про необхідність домовлятись з колишнім чоловіком стосовно подальшого проходження військової служби. У зв`язку з цим, заявниця змушена була втікати до військово частини з метою несення служби та переховування від колишнього чоловіка. [PERSON] вчиняв відносно заявниці статеві домагання. [PERSON] здійснює подальший психологічний тиск, який полягає у листуваннях з погрозами. У зв`язку з цим [PERSON] просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки строком на 6 місяців, а саме: заборонити [PERSON] наближатись на відстань менше 100 метрів до місця проживання (перебування), військової служби інших місць її частого відвідування; заборонити [PERSON] особисто та через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у невідомому місці, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування та телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. 2. Ставлення учасників цивільної справи до поданої заяви. Представник заявника [PERSON] підтримала вимоги, викладені в заяві, та наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з`явився та про своє ставлення до поданої заяви не повідомив. Про час та місце розгляду заяви був належним чином повідомлений, про що свідчать телефонограма від 09 серпня 2023 року та довідка про доставку смс-повідомлення від 09 серпня 2023 року. 3. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2023 року було відкрито провадження у цивільній справі (а.с.31). 4. Обставини, встановлені судом, та зміст правовідносин, які виникли між учасниками справи. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є колишнім подружжям. Вказана обставина підтверджується копією рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.20-21), що перевірено в порядку повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження, виданого на його ім`я (а.с.28). Правовідносини, які виникли між учасниками справи, регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 5. Норми права, якими суд керується при розгляді цивільної справи. За змістом п.3, п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдником визнається особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. При цьому, згідно з положенням п.7 ч.1 ст.1 цього Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. У відповідності до ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінювання ризиків здійснюється на основі оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. За змістом постанови Верховного Суду у справі №216/4309/21 від 09 червня 2022 року докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді справи окремого провадження у цивільному процесі. Усі докази мають відповідати загальним положенням, установленим статтями 76-80 ЦПК України. 6. Мотиви, якими суд керується при розгляді цивільної справи. Встановлено, що 08 серпня 2023 року представник заявника [PERSON] звернулась до ДБР, Національної поліції України та Офісу Генерального прокурора з заявою про кримінальне правопорушення (а.с.44-49). Зі змісту вказаної вбачається, що 28 червня 2023 року близько 21 години в [ADDRESS] за місцем перебування розвідувального взводу ВЧ [NUMBER] прибув колишній чоловік військовослужбовиці вказаної частини [PERSON] - [PERSON] разом з невстановленими особами, які представилися представниками департаменту розвідки. [PERSON] вимагав, щоб [PERSON] забрала речі і виїхала разом з ними в невідомому напрямку, на що остання повідомила, що є діючим військовослужбовцем та не може залишити місце несення військової служби, окрім того не має бажання з ним їхати, адже попередній досвід взаємовідносин свідчить про загрозу її життю та здоров`ю, як наслідок такого спілкування. На відмову їхати з [PERSON] та особами, що представилися представниками департаменту розвідки, було вказано про те, що відносно [PERSON] внесені відомості до ЄРДР за ст.111 КК України та вона має поїхати для дачі пояснень. Після відмови поїхати до [PERSON] було вчинено фізичне насилля (хватали, скручували руки, штовхали, притискали до підлоги, щоб не могла надавати спротив), вдягнено стяжки на руки та силоміць посаджено до автомобіля без документів та засобів зв`язку. 29 червня 2023 року [PERSON] було вивезено до м. Києва на базу розташування підрозділу Департаменту розвідки, де повідомлено про необхідність поїхати додому та домовлятися з колишнім чоловіком [PERSON] стосовно продовження несення служби в лавах ЗСУ. На відмову [PERSON] їхати з [PERSON] її попросили покинути режимний об`єкт та фактично виштовхнули з території. В подальшому [PERSON] була змушена їхати з [PERSON] та тікати до військової частини з метою несення служби та переховування від колишнього чоловіка. За викладених обставин представник заявника [PERSON] просила внести відомості до ЄРДР за фактом викрадення [PERSON] особами, в тому числі представниками правоохоронних органів, шляхом зловживання своїми службовими обов`язками, в тому числі залякування командування ВЧ, застосування фізичного та психологічного насильства, вчинене в умовах воєнного стану, відповідальність за що передбачена ч.3 ст.146, ч.2 ст.365, ч.4 ст.426 КК України. На переконання суду, сам по собі факт звернення заявника до правоохоронних органів з заявою про внесення відомостей про кримінальні правопорушення не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до нього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Зазначене у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09 червня 2022 року справі №216/4309/21. За змістом правового висновку щодо набуття статусу «кривдника» в розрізі питання застосування обмежувального припису, який міститься у постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №404/5203/19, згідно із яким сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Так, з копії виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого (а.с.11) та копії направлення (а.с.13) вбачається, що [PERSON] була направлена до КНП «Звягельська багатопрофільна лікарня» з діагнозом надмірна та гостра менструація з нерегулярним циклом та перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 04 по 11 липня 2023 року. 07 липня 2023 року їй була проведена операція дилатація та кюретаж матки та призначено лікування. Проте, зі змісту вказаних письмових доказів неможливо встановити, що направлення до лікарні, встановлений діагноз та проведені медичні маніпуляції були безпосереднім наслідком вчинення [PERSON] протиправних діянь відносно заявниці. В матеріалах цивільної справи також містяться роздруківки листування за допомогою месенджера (а.с.31-43). За змістом яких особи на ім`я «[PERSON]» та « [PERSON] » висловлюють погрози та нецензурні вислови стосовно особи на ім`я « [PERSON] ». В той час як в матеріалах цивільної справи відсутні відомості про те, що особи з ім`ям «[PERSON]» та « [PERSON] » користуються номером мобільного телефону, яким користується [PERSON] , що об`єктивно виключає можливість перевірити належність вказаного листування саме йому. З цих підстав суд вважає вказану роздруківку скріншотів з мобільного додатку неналежним доказом. Встановлено, що [PERSON] є керівником ГО «Міжнародна конфедерація протидії корупції, організованої злочинності та тероризму» (а.с.10, 29-30), що підтверджується загальнодоступною інформацією з мережі Інтернет. Разом з цим, судом критично оцінюється твердження заявника стосовно того, що будучи керівником вказаної громадської організації, [PERSON] особисто веде листування від імені громадської організації, тому роздруківка вищевказаних повідомлень свідчать про те, що вони відправлені від імені [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року (а.с.14-19) був виданий обмежувальний припис відносно [PERSON] та були визначені заходи тимчасового обмеження його прав та на нього покладені наступні обов`язки строком в п`ять місяців, зокрема заборонено [PERSON] наближатися на 100 метрів до місця проживання [PERSON] ; заборонено [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який інший спосіб спілкуватися з нею; заборонену [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, починаючи з 14 травня 2019 року. Вказана обставина сама по собі не може свідчити, що [PERSON] в подальшому, тобто після видачі обмежувального припису у 2019 році, продовжує вчиняти домашнє насильство відносно [PERSON] . Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні достатні та беззаперечні докази на підтвердження того, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно [PERSON] . Тому підстави для застосування до заінтересованої особи заходів тимчасового обмеження її прав відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed