Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

[PERSON] у січні 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа -ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» про виділ частки майна в натурі, та з урахуванням поданої у березні 2023 року заяви про зміну підстави позову, про виділ частки майна у натурі в порядку поділу майна. Позов мотивовано тим, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руновою Н.О., зареєстрованому в реєстрі за № 1196, з 18.09.2018 р. йому на праві спільної часткової власності належить 58/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 81,3 кв м, житловою площею 52,5 кв м. 42/100 частини вказаного житлового будинку на підставі договору дарування від 03.08.2000 р., посвідченого нотаріусом Сьомої київської нотраліальної контори за № 3С-3905, належить [PERSON] . Його частка 58/100 вказаного житлового будинку із загальної площі 81,3 кв м становить 47, 15 кв м, частка ж відповідачки [PERSON] 43/100 із загальної площі 81,3 кв м, становить 34, 15 кв м. Частина житлового будинку, де він проживає, має окремий самостійний вихід, та фактично є ізольованою від частини будинку, яку займає відповідачка, й частина житлового будинку, де проживає відповідачка, має окремий самостійний вихід, та фактично є ізольованою від частини будинку, яку займає він. Проте, фактично він користується належною йому часткою будинку площею не в належному розмірі 47,15 кв м (58/100), а в розмірі 36,6 кв м, а в свою чергу відповідачка користується частиною будинку площею не в розмірі 34, 15 кв м (42/100), яка їй належить, а у більшому розмірі - 44,7 кв м. Тобто, відповідачка незаконно користується належною йому часткою в розмірі 10,55 кв м, чим порушує його законні права на вільне володіння, користування та розпорядження майном. Визначений одноособово відповідачкою порядок користування, а, відповідно й володінням майном, його не задовольняє. Направлена ним пропозиція про виділ належної йому на праві часткової власності майна у натурі - 58/100, залишена відповідачкою без відповіді. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 26.02.2020р. призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу й за наслідком проведення якої експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз був наданий висновок № 7772/20-42/17473/22-42 від 11.07.2022 р., за яким пропонується два варіанти розподілу житлового будинку між співвласниками. На його думку, другий варінт розподілу будинку найбільше відповідає часткам співвласників (59/100 - перший співвласник [PERSON] , 41/100 - другий співвласник - [PERSON] ), відступ від ідеальної частки 0, 25 м кв, що становить 7 007 грн., у той же час, за першим варіантом пропонований розподіл будинку не відповідає часткам належності їх власникам, й є фактичним відтворенням користування співвласниками, що на сьогодні існує, й порушує право позивача (48/100 - перший співвласник [PERSON] , 52/100 - другий співвласник - [PERSON] ) й відступ від ідеальної частки 10, 55 м кв (на користь відповідача), що становить 77 162 грн. грошової компенсації. У зв`язку із чим він не погоджується із запропонованим першим варіантом, адже такий варіант жодним чином не відновить його порушене право, із захистом щодо якого він й звернувся із цим позовом. Вказує, що він не погоджується на те, щоби відповідачка за першим варіантом сплатила йому компенсацію, він наполягає на тому, щоб виділ майна за правилом поділу відбувся із урахуванням розміру часток кожного із співвласників, які володіють таким майном, й саме другий варінт поділу забезпечить дотримання правила поділу майна, що перебуває у володінні двох осіб. При пропонованому другому варіанті необхідно виконати роботи по переобладнанню будинку на дві окремі квартири, на що він погоджується, й проведе, адже це відносит його право на володіння часткою майна, яка йому належить: - закласти дверний проріз між приміщеннями «2-1» - «2-2» з подальшим штукатуренням з обох сторін, - провести перепланування квартири [ADDRESS] : закласти зовнішній дверний отвір в приміщення «2-4», влаштувати зовнішній дверний отвір та перегородку з дверним отвором в приміщенні «2-3» для відокремлення коридору в приміщенні; демонтувати перегородку між приміщеннями «2-3» та «2-3» для приведення площі житлової кімнати для нормативної; власшувати перегородку в приміщенні «2-4» та дверний отвір між приміщеннями «2-3» та «2-4» для влаштування санвузла та кухні для другого співвласника; переобладнати системи інженерного забезпечення окремо для кожної квартири. При перелічених ремонтно-будвельних робіт необхідно розробити проектно-технічну документацію у встановленому порядку. Вважає, що суд при розгляді справи має врахувати те, що визначальним для поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість поділу будинку відповідно до часткок співвласників, що відповідає спірним правовідносинам. Із урахуванням двох варіантів поділу будинку запропонованих судовим експертом, він просить застосувати другий варіант поділу, що вказаний у Висновку експерта, та здійснити відповідний поділ, оскільки саме другий варіант є більш прийнятним для позивача й найбільше відповідає розміру ідеальних, як його частки, так й відповача. За наслідком проведеної судової будівельно-технічної експертизи, вважає, що ним надано суду належні докази, які доводить ту обставину, що спірний будинок можливо поділити у натурі відповідно до часток співвласників, кожній зі сторін спору та може бути віділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), які мають окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 12.11.2018 року (а.с.223), позовні вимоги підтримали у редакції від 21.03.2023 року (а.с.198-213) з тих же підстав та просили їх задовольнити, а саме у порядку поділу майна виділити [PERSON] у власність в натурі в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна зі спільної часткової власності 58/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , а саме: приміщення № 1-1 - веранда площею 6,5 кв м, житлове приміщення 1-2 площею 16,1 кв м, житлове приміщення 1-3 площею 14,1 кв м, приміщення № 2-1 - кухня площею 10,3 кв м, всього - площею 46,9 кв м. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 21.11.2022 року (а.с.161), позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Водночас вказала, що відповідачка погоджується на перший варіант виділу майна у порядку поділу, оскільки він відтворює дійсний порядок коритування співвласниками будинком. Відповідачка погоджується сплатити позивачу [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 77 162 грн. за відступ від його частки на її користь 10,55 кв м. Й обраний нею перший варіант не потребує переобладнання будинку, адже його переобладнання (за другим варіантом) спонукатиме на значні матеріальні витрати співвласників. Представник також вказала, що оскільки позивачем ставиться позовна вимога про виділ належної йому частки зі спільної часкової власності, при цьому вимога про поділ майна в натурі між сторонами не заявлена, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту порушщеного права, просить відмовити у його задоволенні. Позивач заперечив щодо позиції відповідача й вказав, що ним завлена вимога саме про виділ майна у натурі у порядку поділу відповідно до правової позиції Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17, й вважає обраний спосіб захисту порушеного права правильним. Третя особа в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена за адресою зазначеною у позовній заяві згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Третя особа звернулась до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника. Наведені обставини свідчать, що третя особа завчасно повідомлена про розгляд справи судом. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального позовного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам, третій особі повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності третьої особи, за погодженням сторін, третяьої особи. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням відзиву на позов наданого відповідачем, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Розгляд справи відбувся у порядку загального позовного провадження із проведеним 11.05.2023 року підготовним судовим засіданням. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руновою Н.О., зареєстрованому в реєстрі за № 1196, з 18.09.2018р. позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 58/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 81,3 кв м, житловою площею 52,5 кв м (а.с.13, 62, 63, 64-65). 42/100 частини вказаного житлового будинку на підставі договору дарування від 03.08.2000 р., посвідченого нотаріусом Сьомої київської нотраліальної контори за № 3С-3905, належить [PERSON] . Частка позивача 58/100 вказаного житлового будинку із загальної площі 81,3 кв м становить 47, 15 кв м, частка ж відповідачки [PERSON] 43/100 із загальної площі 81,3 кв м, становить 34, 15 кв м. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Частина житлового будинку, де позивач проживає, має окремий самостійний вихід та, фактично, є ізольованою від частини будинку, яку займає відповідачка, й частина житлового будинку, де проживає відповідачка, має окремий самостійний вихід та, фактично, є ізольованою від частини будинку, яку займає позивач, що визнається сторонами Проте, фактично позивач користується належною йому часткою будинку площею не в розмірі 47,15 кв м (58/100), а в розмірі 36,6 кв м, й, у свою чергу, відповідачка користується частиною будинку площею не в розмірі 34, 15 кв м (42/100), яка їй належить, а у більшому розмірі - 44,7 кв м, що ними також визнається. Тобто, відповідачка незаконно користується належною позивачу часткою в розмірі 10,55 кв м, чим порушує його законні права на вільне володіння, користування та розпорядження майном позивача. Направлена позивачем пропозиція про виділ належної йому на праві часткової власності майна у натурі (58/100) залишена відповідачкою без відповіді (а.с. 51-53). Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 26.02.2020р. призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу. Перед експертом поставлені питання щодо технічної можливості відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити [PERSON] у натурі 58/100 належної йому на праві власності частини у житловому будинку [ADDRESS] , а саме: приміщення № 1-1 веранда площею 6,5 кв м, житлове приміщення № 1-2 площею 16,1 кв м, житлове приміщення № 1-3 площею 14,1 кв м, приміщення № 2-1 кухня площею 10,3 кв м, загальна площа яких становить 46,8 кв.м, житлова - 30,1 кв м, якщо такий виділ можливий, та які існують варіанти виділення часток у натурі у житловому будинку із збереженням наявних на даний час виходів/входів із будинку на вулицю всіх співвласників та сталого порядку користування та обслуговування житлового будинку, й земельної ділянки, із вказівкою інших можливих варіантів виділу будинку за вказаною адресою, визначення грошової компенсації власнику, частка якого в натурі після виділу стала меншою за ідеальну, якщо при варіантах виділу частки необхідні переобладнання, то які саме, та яка їх вартість. Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6) (а.с. 109-110). За наслідком проведеної судової будівельно-технічної експертизи до суду наданий Висновок № 7772/20-42/17473/22-42 від 11.07.2022 р., за яким експертом пропонується два варіанти розподілу житлового будинку між співвласниками з виділенням співвласникам двох ізольованих квартир згідно часток співвласників 58/100 та 42/100, а саме (а.с. 128-149, 150-151). За першим (І) варіантом розподілу житлового будинку в натурі для першого співвласника (58/100): веранда 1-1 площею 6,5 кв м, житлова 1-2 площею 16,1 кв м, житлова 1-3 площею 14,1 кв м, всього площею 36,6 кв м й вартістю 367 960 грн., відступ від ідеальної частки - [ADDRESS] (на користь [PERSON] ), що становить 77 162 грн., що є компенсацією (для [PERSON] ). Для другого співвласника (42/100): житлова 2-2 площею 12,0 кв м, житлова 2-3 площею 10,4 кв м, веранда 2-4 площею 12,0 кв м, кухня 2-1 площею 10,3 кв м, всього 44, 70 кв м, вартістю 399 492 грн., відступ від ідеальної частки + 10, 55 кв м. Зазначене у такому варіанті поділу житлового будинку об`ємно - просторове рішення кожної із двох квартир може бути змінено в залежності від розробленої документації у відповідності з вимогами нормативних документів. За цим варіантом розподілу будинку не потребує переобладнання, отже матеріальних затрат на це переобладнання, оскільки кожна частина будинку квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] має відокремлені системи опалення, електропостачання, водопостачання, водовідведення та каналізацію, до приміщень кожної з квартир будинку влаштовано відокремлені входи. При фактичному варіанті розподілу арифметичні (фактичні) частки співвласників складатимуть: для першого співвласника [PERSON] - 48/100 або 48%, для другого співвласника [PERSON] - 52/100 або 52%. За другим (ІІ) варіантом розподілу житлового будинку в натурі для першого співвласника (58/100): веранда 1-1 площею 6,5 кв м, житлова 1-2 площею 16,1 кв м, житлова 1-3 площею 14,1 кв м, кухня 2-1 площею 10, 34 кв м, всього площею 46,9 кв м вартістю 452 129 грн., відступ від ідеальної частки - 0, 25 кв м (на користь [PERSON] ), що становить 7 007 грн. грошової компенсації. Для другого співвласника (42/100): житлова 2-2 площею 12,0 кв м, житлова 2-3 площею 10,4 кв м, веранда 2-4 площею 12,0 кв м, всього 34, 40 кв м, вартістю 315 323 грн., відступ від ідеальної частки + 0, 25 кв м., що є компенсацією для другого співвласника [PERSON] . Зазначене у другому варіанті поділу житлового будинку об`ємно - просторове рішення кожної із двох квартир може бути змінено в залежності від розробленої документації у відповідності з вимогами нормативних документів. При такому варіанті площі двох нових квартир достатньо для обладнання всіх необхідних приміщень у відповідності до вимог ДБН В.2.2-15:2019 «Жтлові будинки.Основні положення». Згідно запланованого варіанту необхідно виконати такі роботи по переобладнанню будинку на дві окремі ізольовані квартири (нумерація приміщень згідно копії техпаспорта БТІ): -закласти дверний проріз між приміщеннями «2-1»-«2-2» з подальшим штукатуренням з обох сторін. Провести перепланування квартири [ADDRESS] : -закласти зовнішній дверний отвір в приміщенні «2-4», -влаштувати зовнішній дверний отвір та перегородку з дверним отвором в приміщенні «2-3» для відокремлення коридору в приміщенні, -демонтувати перегородку між приміщеннями «2-3» та «2-3» для приведення площі житлової кімнати до нормативної, -влаштувати перегородку в приміщенні «2-4» та дверний отвір між приміщеннями «2-3» та «2-4» для влаштування санвузла та кухні для другого співвласника, -переобладнати системи інженерного забезпечення окремо для кожної квартир. Для перелічених ремонтно-будівельних робіт необхідно розробити проектно-технічну документацію у встановленому порядку. При пропонованому варіанті розподілу арифметичні (фактичні) частки співвласників складають: для першого співвласника [PERSON] - 59/100 або 59%, для другого співвласника [PERSON] - 41/100 або 41%. Роблячи основні висновки, експерт пропонує виділити [PERSON] 58/100 частини будинку: веранда 1-1 площею 6,5 кв м, житлова 1-2 площею 16,1 кв м, житлова 1-3 площею 14,1 кв м, кухня 2-1 площею 10, 34 кв м, всього загальною площею 46,9 кв м, житлова - 30,15 кв м, технічно можливо, тобто за ІІ-м варіантом. Також, вказує, що можливий варіант розподілу житлового будинку, який фактично існує відповідно до І-го варіанту. При вирішення цього спору суд покладає в основу вказаний Висновок судової будівельно-технічної експертизи № 7772/20-42/17473/22-42 від 11.07.2022 р.,проведений експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, й, зважачи на запропоновані експертом два (ІІ) варіанти розподілу житлового будинку між співвласниками з виділенням таким співвласникам двох (2-х) ізольованих квартир згідно часток співвласників 58/100 та 42/100, вважає при поділі застосувати ІІ-й варіант, оскільки він найбільше відповідає часткам співвласників (59/100 - перший співвласник [PERSON] , 41/100 - другий співвласник - [PERSON] ), відступ від ідеальної частки 0, 25 м кв, що становить 7 007 грн., у протиріччя першому варіанту, пропонований поділ не відповідає часткам належності їх власникам, й є фактичним відтворенням користування співвласників, що на сьогодні існує, й порушує право позивача) (48/100 перший співвласник [PERSON] , 52/100 - другий співвласник - [PERSON] ) й відступ від ідеальної частки 10, 55 м кв (на користь відповідачки, яка володіє меншою часткою у порівнянні із часткою володіння позивачем), що становить 77 162 грн. У зв`язку із чим перший варіант не відновить порушене право позивача, із захистом щодо поновлення якого він й звернувся із цим позовом. Суд вважає вимогу позивача обґрунтованою, й будує таке рішення на основі чинного закону, що регулює спірні правовідносини, та правових висновках Верховного Суду України, Верховного Суду. У цій справі згідно висговку екзперта встановлено, що спірний будинок можливо поділити у натурі відповідно до часток співвласників кожній зі сторін спору та може бути віділено відокремлені частини будинку із самостійними виходами (квартири). Суд у цій справі застосовує правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2012 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 рравня 2020 року у справі № 173/1607/15ц, від 11 жовтня 2021 року у справі 607/14338/19-ц, відповідно до якого при розгляду справи суд має врахувати те, що визначальним для поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість поділу будинку відповідно до часткок співвласників, що відповідає спірним правовідносинам. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Поняття спільної часткової власності визначено у частині 1 статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з частиною 3 статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частинами 1, 2 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до постанови Верховного Суду від 19 травня 2021 року, справа № 501/2148/17, провадження № 61-22087св19, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Спірне майно, відповідно до даних правовідносин, належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється. А тому вимоги позову є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. За таких підстав доводи відповідача про невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не заслуговують на увагу. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Разом із цим, право співвласника на виділ частки зі спірного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов"язок іншого співвласника сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається із дійсної вартості майна на час розгляду справи. Обов"язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимогу про виділ частки, і не передбачається обов"язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставить право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників й мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Судом надана правова оцінка заперечень відповідачів проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, й у тому числі, з огляду на вказані правові висновки Верховного Суду, викладені у подібних правовідносинах, й проведеної судової будіельно-технічної експертизи, її висновку із запропонованими ІІ-ма варіантами поділу майна, яким судом надана оцінка, обраному другому варіанту поділу будинку, який найбільш відповідає часткам майна співвласників у спільному частковому майні, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими й доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують вцілому позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет позову, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, й судовий збір стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за при подачі позову до суду сплачено судовий збір за вимогу майного характеру згідно ціни позову - 6 721 грн. 33 коп. відповідно до Закону України «Про судовий збір» за ставками судового збору станом на 01.01.2018 року (а.с.1), а також понесені ним витрати за проведення судової експертизи у сумі 13 892 грн. 40 коп.(а.с.120), всього - 20 613 грн. 73 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вимога відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу в загальній сумі 11 138 грн. 00 коп., зважаючи на положення ч.2, ч.2 ст. 137, ст. 141 ЦПК України, не підлягає задоволенню, враховуючи відсутність наданих до суду доказів, які мали б підтвердити здійснення вказаною сторною відповідних витрат. Тобто, такий заявник не підтвердив понесені витрати відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підставі вищевикладеного, ст.ст.183, 356, 358, 364, 367 ЦК України,

Outcome: approved