Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У січні місяці 2023 року позивач [PERSON] звернулася із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] з вересня 2006 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мешкали у квартирі під номером [ADDRESS] . В період спільного проживання, а саме 11.09.2007 року нею та [PERSON] було придбано автомобіль марки «IVECO 355», 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано на ім`я [PERSON] . Придбання вказаного транспортного засобу було здійснено частково в кредит в АТ «Приватбанк» строком на 5 років. Вказані кошти сплачені були з частини заощаджень її батьків в сумі 3 500 доларів США та 1500 доларів їх заощаджень. 14.12.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Хмельницькому Хмельницького МРУЮ у Хмельницькій області між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис за № 2169. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі 30.04.2013 року ними за спільні кошти було придбано транспортний засіб марки MAN 8.163, реєстраційний номер [NUMBER] . В період спільного проживання, як до так і після реєстрації шлюбу вони обоє були працевлаштованими, мали спільний бюджет та вели спільне господарство В період спільного проживання вони мали спільний бюджет, придбавали продукти харчування, побутові речі, разом святкували\~ усі свята та дні народження друзів та рідних. 29.03.2016 року за спільні кошти ними була придбана двокімнатна квартира, загальною площею 47,9 кв.м., яка знаходиться по [ADDRESS] в якій вони мешкали. 28.09.2018 року за спільною згодою шлюб між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Придбані нею та [PERSON] у шлюбі транспортні засоби залишилися у користуванні останнього. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями його майна є вона, колишня дружина, з яким в період шлюбу придбане майно та донька [PERSON] . Заяву про прийняття спадщини подала і [PERSON] , з якою [PERSON] проживав однією сім`єю після розірвання шлюбу із нею. Просить встановити факт проживання однією сім`ю з [PERSON] , визнати означене майно спільним сумісним майном набутим ними у шлюбі, поділити його, визнавши за нею право власності на одну другу частину автомобілів, зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні автомобілями та повернути їх. До початку судового розгляду справи по суті в ході підготовчого розгляду справи позивач збільшила заявлені вимоги стосовно усунення перешкод в користуванні автомобілями та заявила вимоги про усунення перешкод у користуванні транспортними засобами та повернення їх, як до [PERSON] та [PERSON] , оскільки відповідач [PERSON] передала вказані транспортні засоби [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали із заявлених підстав. Суду пояснили, що факт проживання з [PERSON] спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджено показами свідків, та ці обставини підтвердила і сама [PERSON] в ході розгляду справи. Нею не заперечується факт продажу спільно набутого транспортного засобу з [PERSON] в період шлюбу. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник визнали факт спільного проживання її батька [PERSON] з позивачкою [PERSON] \~ однією сім`єю з 2006 року. Вони дійсно спільно проживали, спільно працювали мали спільний сімейний бюджет та придбавали майно. Не заперечує, що нею був відчужений транспортний засіб, придбаний спільно із [PERSON] у шлюбі. 06 липня 2018 року сторонами був укладений шлюбний договір, яким врегульовано режим майна набутого у шлюбі, тому ніяким чином факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] спільно однією сім`єю не може впливати на розподіл майна подружжя. Окрім того, слід зазначити, що за умови, якщо суд прийде до іншого висновку, то в такому разі слід застосувати строки давності, котрі пропущені позивачкою без поважних причин. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 24 січня 2023 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки Ivecо 35S, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та транспортний засіб марки MAN 8.163, 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Ухвалою від 24 січня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28 квітня 2023 року підготовче провадження у справі завершене та справу призначено до судового розгляду на 12 липня 2023 року. 21 серпня 2023року ухвалено рішення у справі. 3 . Фактичні обставини встановлені судом. Заслухавши доводи позивача [PERSON] та її представника, заперечення відповідача [PERSON] та її представника, перевіривши матеріали справи доказами, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом достовірно установлено, що [PERSON] та [PERSON] фактично стали проживати однієї сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2006 року та мешкали у орендованій квартирі під номером [ADDRESS] . В означений період вони мали спільний сімейний бюджет, в колі родичів та знайомих позиціонували себе як сім`ю, разом працювали та придбавали майно. Цих обставин сторони не заперечують. \~ 11.09.2007 року\~ було придбано автомобіль марки «IVECO 355», 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано на ім`я [PERSON] . 14 грудня 2012 року [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі 30.04.2013 року ними за спільні кошти було придбано транспортний засіб марки MAN 8.163, реєстраційний номер [NUMBER] та двокімнатну квартиру загальною площею 47,9 кв.м., яка знаходиться по [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 29.03.2016 року, яка предметом спору не являється. Означені обставини підтверджуються поясненнями позивача допитаними в ході розгляду справи та наданими доказами в їх обґрунтування поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , котрі підтвердили суду факт проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з вересня 2006 року, спільними коштами та працею придбавали майно, мали спільний бюджет та витрачали його на власний розсуд. Вказані обставини повністю визнаються відповідачкою [PERSON] та її представником. 28 вересня 2018 року за рішенням Хмельницького міськрайонного шлюб сторони розірвали. З вересня 2006 року було придбане наступне майно: автомобіль «Iveco 35S», 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 142 250.00 грн. згідно висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження за № 066/22 від 20.12.2022; транспортний засіб марки MAN 8.163, 1999 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 167 480.00 грн. згідно висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження за № 066/22 від 20.12.2022;. Відповідач та її представник вартості вказаних транспортних засобів не оспорюють та на призначенні експертизи не наполягають. 06 липня 2018 року сторонами - [PERSON] та [PERSON] укладено шлюбний договір за умовами якого майно, яке не підлягає державній реєстрації та підлягає державній реєстрації, що буде придбане подружжям під час зареєстрованого шлюбу, є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім`я придбано та зареєстровано рухоме або нерухоме майно, так як буде вважатися, що таке майно придбане за особисті кошти, тобто на таке майно не поширюється положення ст. 60 Сімейного кодексу України (пункт 1.1 Шлюбного договору); пунктом 1.4 означеного договору сторони визначили, що майно, яке було придбане до реєстрації шлюбу, буде являтись особистою власністю того з подружжя, на чиє ім`я воно було придбане. Позивач просить визнати майно спільною сумісною власністю, встановити факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, здійснити поділ вказаного майна та повернути їй транспортні засоби. 4. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Оцінюючи докази в їх сукупності суд дійшов до наступних висновків. Позивач в обґрунтування заявленого позову посилається на факт спільного проживання разом із [PERSON] без реєстрації шлюбу та вважає, що шлюбним договором врегульовано питання про придбання нею квартири під номером [ADDRESS] , яка мала бути придбана після укладення шлюбного договору та буде являтись особистою приватною власністю. [PERSON] . Відповідач та її представник посилаються на те, що за укладеним шлюбним договором все майно, яке зареєстроване на ім`я [PERSON] буде належати йому особисто. Проте таке твердження є хибним та не узгоджується із умовами укладеного шлюбного договору та трактуванням його змісту. Як убачається із змісту вказаного договору сторони пунктом 1.1 визначили, що майно, яке не підлягає державній реєстрації та підлягає державній реєстрації, що буде придбане на ім`я одного із подружжя під час зареєстрованого шлюбу, є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім`я воно буде придбане та зареєстроване рухоме або нерухоме майно, так як буде вважатися, що таке майно придбане за особисті кошти,тобто на таке майно не поширюється положення ст.. 60 Сімейного кодексу України. Тому означені правовідносини розповсюджуються на майбутній час, але не мають зворотної сили з часу реєстрації ними шлюбу та на режим майна набутого у шлюбі не впливає. Тому, трактування відповідачем [PERSON] та її представником умов, викладених у шлюбному договорі стосовно «майна, що буде придбане подружжям під час зареєстрованого шлюбу», тобто з 14.12.2012 по 28.09.2018р.дом до уваги не береться. Шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям (ч. 1 ст. 92 СК України). Шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки. Шлюбним договором можуть бути визначені майнові права та обов`язки подружжя як батьків. (ч.ч. 1,2 ст. 93 СК України). Вказаний шлюбний договір укладений сторонами 06 липня 2018 року. Зокрема ним, сторони погодили, що правовий режим майна подружжя з 06 липня 2018 року буде таким, як сторони визначили його пунктом 1.1 шлюбного договору. Однак, і позиція позивача та її представника стосовно визнання права власності на одну другу його частину за [PERSON] транспортного засобу марки «Iveco 35S», 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 142 250.00 грн. врегульована умовами укладеного ними цього ж шлюбного договору. Пунктом 1.4 договору визначено, що майно, яке було придбане до реєстрації шлюбу, буде являтись особистою власністю того з подружжя, на чиє ім`я воно було придбане. Тому, незважаючи на проживання спільно однією сім`ю [PERSON] та [PERSON] в період з вересня 2006 по 14.12.2012 року (час укладення шлюбу) придбання 11.09.2007 року автомобіля марки «IVECO 355», 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано на ім`я [PERSON] правомірно має належати [PERSON] . Виходячи з правовідносин, що виникли між сторонами суд не бере до уваги позицію [PERSON] та її представника стосовно поділу означеного\~ транспортного засобу як спільного майна подружжя, оскільки за умовами шлюбного договору сторони визначили інший режим цього майна (пункт 1.4 договору). Оскільки, шлюбний договір укладений сторонами 06 липня 2018 року визначив режим набуття майна сторонами на майбутнє, то суд приходить до висновку, що транспортний засіб марки MAN 8.163, 1999 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] підлягає розподілу відповідно до ст.. 60 Сімейного кодексу України та слід визнати право власності на ? його частину за [PERSON] . Інша одна друга його частина належить [PERSON] , який помер [INFO] . На частину належного йому після смерті майна відкрилась спадщина, спадкоємцем померлого є його донька, [PERSON] , котра в передбаченому законом порядку прийняла спадщину. Транспортний засіб є річчю не подільною, тому питання про зобов`язання повернення цього майна позивачці задоволеним бути не може, позаяк вона має право лише на одну другу його частину. 5. Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права або мотиви їх не застосування.. Згідно вимог частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини 1 статті 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюб, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до положень частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Для визначення осіб таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 Сімейного кодексу України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно, У зв`язку із цим під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці. Суд визнає доведеним факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] з вересня 2006 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу по 14 грудня 2012 року, часу реєстрації ними шлюбу вище переліченими доказами. Проте, враховуючи зміст шлюбного договору, значення слів і понять, викладених у ньому, тому до цих правовідносин суд не вправі застосувати режим\~ спільної сумісної власності, позаяк сторони визначили порядок набуття права власності на нього шлюбним договором. Такі вимоги позивача не відповідають закону та\~ в цій частині не підлягають до задоволення, виходячи з наступних мотивів. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення такого позову частково.. При цьому суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні транспортними засобами автомобілем «Iveco 35S», 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та транспортним засобом марки MAN 8.163, 1999 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] , повернувши їх позивачу. По-перше [PERSON] не володіє вказаними транспортними засобами, оскільки згідно акту-передачі не мала до них ніякого стосунку, позаяк транспортні засоби зберігались на автостоянці, що по [ADDRESS] в приватному акціонерному товаристві «Хмельницька спеціалізована пересувна механізована колона № 578». Такі обставини встановлені судом, доведені показами сторін та їх представників, ними в ході розгляду не\~ оспорювались, і позивач протилежного не довела. По друге ключі від вказаних транспортних засобів та технічну документацію [PERSON] передала [PERSON] , що підтверджується відповідними розписками. Суд не може брати до уваги і заяву представника відповідача стосовно відмови у задоволенні позову [PERSON] унаслідок пропуску строку звернення до суду. \~\~\~\~\~\~\~\~ Так. дійсно 28.09.2018 року шлюб між позивачкою та [PERSON] сторонами розірвано 28.09.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис за № 365. Проте, відповідно до пунктів 12 та 19 Прикінцевих і Перехідних положень\~ ЦК України - під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. - у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Постановою КМ України від 9 грудня 2020 р. N 1236 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин 24 лютого 2022?р. Президент Володимир Зеленський підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», котрий діє до цього часу, тому з циї підстав заява про застосування такого строку задоволенню не підлягає, і суд вважає, що позивач його не пропустила. 6. Судові витрати. Відповідно до вимог до ч. 3 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову сплата судового збору покладається пропорційно до задоволених вимог, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача в сумі 2481.00 грн.\~ На підставі викладеного та

Outcome: partial