Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, відповідач за зустрічним позовом, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1, позивача за зустрічним позовом, [PERSON] ), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2, [PERSON] ) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач 3, [PERSON] ), у якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: квартиру загальною площею 90,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; квартиру загальною площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення загальною площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (приміщення стоматологічної клініки); обладнання, матеріали та устаткування для стоматологічної клініки, яка розміщена у вказаному нежитловому приміщенні; автомобіль марки «KiaSportage, 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , автомобіль марки BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; майнові права на об`єкт інвестування - квартиру, кількість кімнат (2), загальна площа (проектна) - 90,57 кв.м., що знаходиться на 10-му поверсі об`єкта будівництва в житловому будинку № 32 у складі: багатоповерхові житлові будинки з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між [ADDRESS] ; майнові права на об`єкт інвестування - квартиру, кількість кімнат - (2), що знаходиться на 11-му поверсі об`єкта житлового будинку № 190 ; сімейні заощадження на загальну суму - 4 964 000 грн. Визнати за позивачкою право особистої власності на наступні об`єкти: квартиру загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (приміщення стоматологічної клініки); автомобіль марки «KiaSportage, 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Визнати за [PERSON] право особистої власності на наступні об`єкти: квартиру загальною площею 90,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; майнові права на об`єкт інвестування - квартиру, кількість кімнат (2), загальна площа (проектна) - 90,57кв.м., що знаходиться на 11 поверсі об`єкта будівництва в житловому будинку № 32 у складі: багатоповерхові житлові будинки з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між вул. Бориса Гмирі та [ADDRESS] . Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , проданий 11 серпня 2021 року. Визнати недійсними договори купівлі-продажу, які оформлені на матір відповідача - [PERSON] , скасувати державну реєстрацію та визнати нижче вказані об`єкти спільною сумісною власністю подружжя: договір купівлі-продажу від 12 серпня 2021 року зареєстрований приватним нотаріусом Замай М. Ф., Київський нотаріальний округ, м. Київ на квартиру [ADDRESS] за власником [PERSON] ; договір купівлі-продажу від 12 серпня 2021 року зареєстрований приватним нотаріусом Замай М. Ф., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ на машиномісце № [NUMBER] (підвал, літ. «А»), об`єкт житлової нерухомості на ім`я [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу від 12 серпня 2021 року, зареєстрований приватним нотаріусом Замай М. Ф., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ на машиномісце № [NUMBER] (підвал, літ. «А»), об`єкт житлової нерухомості на ім`я [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу від 25 листопада 2021 року, зареєстрований приватним нотаріусом Козаєвою Н. М., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, на машиномісце № [NUMBER] (підвал, літ. «А»), об`єкт житлової нерухомості на ім`я [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу від 25 листопада 2021 року, зареєстрований нотаріусом Козаєвою Н. М., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, на машиномісце № [NUMBER] (підвал, літ. «А»), об`єкт житлової нерухомості на ім`я [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу від 25 листопада 2021 року, зареєстрований приватним нотаріусом Козаєвою Н. М., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, на машиномісце № [NUMBER] (підвал літ. «А»), об`єкт житлової нерухомості на ім`я [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за позивачкою 1/2 частку права власності на: квартиру [ADDRESS] ; на машиномісця №№ [NUMBER] ,[NUMBER], [NUMBER](підвал літ. «А»), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вирішити питання про судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 серпня 2003 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року. У період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу за рахунок спільних коштів, було набуто у спільну сумісну власність: квартиру загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; квартиру загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення загальною площею 60.8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (приміщення стоматологічної клініки; обладнання, матеріали та устаткування для стоматологічної клініки, яка розміщена у вказаному нежитловому приміщенні, вартість якого становить 840 000 грн; автомобіль марки «KiaSportage, 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль марки BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; майнові права на об`єкт інвестування квартиру, кількість кімнат (2), загальна площа (проектна) - 90,57 кв.м., що знаходиться на 10-му поверсі об`єкта будівництва в житловому будинку № 32 у складі: багатоповерхові житлові будинки з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між вул. Бориса Гмирі та [ADDRESS] ; майнові права на об`єкт інвестування - квартиру, кількість кімнат (2), що знаходиться на 11-му поверсі об`єкта житлового будинку [ADDRESS] ; доходи від підприємницької діяльності та кошти в банківських рахунках в сумі 3 200 00 грн, які знаходились на банківських рахунках «Укргазбанк». Крім цього, за час спільного проживання ними були здійснені грошові накопичення від продажу рухового та нерухомого майна в розмірі 4 964 000 грн. Позивачка вважає, що оскільки, майно було придбане у період перебування сторін у спільному шлюбі, воно належить їм на праві спільної сумісної власності як подружжю. Указує, що [PERSON] в період перебування сторін у шлюбі, без її згоди, відчужив автомобіль марки BMW Х5, 2010 року, який є спільним сумісним майном подружжя, на користь третьої особи. Зазначає, що продаж без згоди дружини спільного майна, а саме автомобіля BMW Х5, 2010 року та привласнення коштів за його продажу є витратою майна на шкоду інтересам сім`ї. Крім того, відповідач протиправно заволодів коштами сім`ї в готівковій формі та утримує їх у себе, приховує кошти в безготівковій формі та не надає жодної інформації про їх місцезнаходження, а також перешкоджає позивачці користуватися спільним майном не пускаючи в спільну квартиру та нежитлове приміщення, що є підставою для відступу від засад рівності часток на підставі частини другої статті 70 СК України. Також позивачка указувала на те, що [PERSON] перебуваючи у шлюбі з нею, без відома позивачки, укладав фіктивні угоди на ім`я своєї матері [PERSON] , безпосередньо приймав в них участь, сплачував їх спільні кошти за об`єкти нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , машиномісця № [NUMBER] , [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (підвал, літ. «А»), об`єкт житлової нерухомості за адресою [ADDRESS] , автомобіль марки BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Позивачка указувала на те, що всі вищезазначені об`єкти були придбані за їх сімейні кошти, відповідач без згоди позивачки, з метою уникнення поділу спільного майна, оформив всі правочини купівлі-продажу на свою матір - [PERSON] , з метою приховання даного майна та автомобіль на брата [PERSON] , але фактично продовжує ним користуватись. Позивачка вважає, що оскільки придбання вказаного нерухомого майна відбулось у період шлюбу та за спільні кошти подружжя, тобто вклад на кожного із співвласника є однаковим, то нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя і їх з чоловіком частки у майні є рівними. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, просила суд позов задовольнити. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 червня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. У червні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з [PERSON] 100 000 грн у зв`язку з поділом спільних заощаджень. Позовні вимоги мотивовані тим, що після припинення шлюбних відносин відповідачка за зустрічним позовом мала заощадження, які забрала із собою і використала не в інтересах сім`ї. На заощаджені кошти відповідачка придбала 04 листопада 2021 року автомобіль марки «VOLKSWAGEN POLO», д.н.з. [NUMBER] . Проте з метою приховати договір купівлі-продажу, автомобіль був оформлений на третю особу. Оформлення вказаного автомобіля на третю особу відбулось тому, що на час його придбання шлюб між сторонами ще не був розірваний і [PERSON] розуміла, що вказаний автомобіль у подальшому буде визнано спільним сумісним майном і підлягатиме поділу. Позивач вважає, що кошти в сумі 200 000 грн, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому ці кошти підлягають поділу. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до розгляду, об`єднано його з первісним позовом в одне провадження та призначено її розгляд в підготовче судове засідання. У липні 2022 року [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому вказував на те, що частково заперечує проти позову, зазначає, що не погоджується з вартістю об`єктів спільного сумісного майна, яку вказала позивачка. Також вказував на те, що нежитлове приміщення (стоматологічний кабінет) загальною площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке позивачка просила визнати спільним сумісним майном подружжя та поділити його, є безпосереднім об`єктом, що використовується [PERSON] у підприємницькій діяльності, а тому цей об`єкт не підлягає поділу, але його вартість має враховуватись при поділі іншого майна подружжя або шляхом стягнення грошової компенсації за таке майно. [PERSON] вважає також необґрунтованими вимоги позивачки стосовно майнових прав на об`єкти інвестування, оскільки ці вимоги не підтверджені належними доказами Так, позивачкою не надано документи, що підтверджують майнові права і документи, що підтверджують сплату коштів в рахунок інвестиції. Заперечуючи проти позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки BMW Х5, 2010 року випуску, відповідач зазначає, що договір був укладений у відповідності до вимог чинного законодавства. Під час оформлення угоди позивачка погоджувалася на продаж вказаного автомобіля. Крім того, відповідач не заперечує проти того, що позивачка має право на отримання грошової компенсації у рахунок вартості автомобіля марки BMW Х5, 2010 року. Заперечуючи проти позову в частині поділу коштів, які знаходяться на банківському рахунку «Укргазбанк», [PERSON] зазначив про те, що позивачкою не доведено, що відповідач отримав дохід, який залишився не поділений між подружжям. Щодо позовних вимог про поділ заощаджень в сумі 4 964 000 грн, які сторонами були отримані від проданого ними спільного майна подружжя, відповідач зазначив про те, що за кошти отримані від продажу спільного майна сторонами було придбано інше нерухоме майно, яке є предметом поділу у цій справі. Щодо поділу обладнання, матеріалів та устаткування для стоматологічної клініки вартістю 840 000 грн, [PERSON] зазначив про те, що на обґрунтування цих позовних вимог [PERSON] не зазначила перелік майна, яке остання вважає набутим за спільні кошти подружжя. Зазначає, що все медичне обладнання в клініці знаходиться в оренді, воно не є об`єктом права спільної сумісної власності, оскільки власником обладнання є треті особи. Заперечуючи проти позову в частині відступлення від засад рівності часток на підставі частини другої статті 70 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України), [PERSON] зазначив, що кожен з подружжя має право на 1/2 частку спільного майна подружжя. Відповідач не вчиняв дій, які б давали підстави для відступу від засад рівності часток подружжя у спільному майні. Щодо оспорювання позивачкою договорів купівлі-продажу майна на користь [PERSON] , відповідач зазначив, що він кошти по цих договорах не сплачував і не приймав участь під час їх укладання. Спірне майно набувалось у власність подружжя [PERSON] та [PERSON] за їх особисті кошти. Позивачка і відповідач до майна в оспорюваних договорах купівлі-продажу жодного відношення не мають. У липні 2022 року [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому заперечує проти позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки BMW Х5, 2010 року випуску, та вказує на те, що спірний автомобіль він придбав 11 серпня 2021 року у подружжя [PERSON] . Зазначає, що позивачка має право на отримання грошової компенсації з урахуванням вартості цього автомобіля. У серпні 2022 року [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому заперечувала проти позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна на ім`я [PERSON] . Зазначає, що позовна заява не містить обґрунтувань, які б визначали підстави недійсності укладених договорів, у поданому позові не зазначено докази, що підтверджують обставини, на які посилається позивачка. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У відбувшихся судових засіданнях позивач (відповідач за зустрічним позовом) та її представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Проти заявлених вимог за зустрічним позовом заперечили у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на зустрічний позов. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, направили заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів проти заявлених позовних вимог заперечили з підстав викладених у відзивах, просили відмовити у їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги вважали обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають задоволенню. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення сторін по справі, а також їх представників, повно та всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] не підлягають з наступних підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України). Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд установив, що 29 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. У період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] . 26 листопада 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі сторонами набуто: -квартиру загальною площею 90,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -квартиру загальною площею 50,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -нежитлове приміщення (стоматологічної клініки) загальною площею 60,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . -автомобіль марки «KiaSportage, 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; -автомобіль марки BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Як вбачається з договору купівлі-продажу від 11 серпня 2021 року [PERSON] відчужив автомобіль марки BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , на користь [PERSON] . Вартість автомобіля згідно звіту про незалежну оцінку складає 287 667,00 грн. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Оскільки, майно, а саме: квартира загальною площею 90,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; квартира загальною площею 50,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення (стоматологічної клініки) загальною площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки «KiaSportage, 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль марки BMW Х5, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , набуте сторонами за час шлюбу, а отже є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до Закону, тому визнання зазначеного майна спільною сумісною власністю подружжя в судовому порядку є безпідставним, а відтак позовні вимоги за первісним позовом у цій частині не підлягають задоволенню. Водночас, відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Доводи [PERSON] про те, що спірне нежитлове приміщення (стоматологічної клініки) загальною площею 60,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є безпосереднім об`єктом, яке використовується ним у підприємницькій діяльності, а тому цей об`єкт не підлягає поділу, але його вартість має враховуватись при поділі іншого майна подружжя або шляхом стягнення грошової компенсації за таке майно, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України). Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Використання одним з подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна, тобто це майно може бути враховано при поділі всього майна подружжя або може бути виплачена вартість цього майна. Таким чином, системний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15, від 13 червня 2016 року у справі № 6-1752цс15. Установивши, що спірне нежитлове приміщення (стоматологічна клініка) було придбано під час перебування сторін у шлюбі, а сторонами по справі не доведено, що вказане нежитлове приміщення було придбано за особисті кошти одного із подружжя, суд приходить до висновку про визнання вказаного нежитлового приміщення спільним сумісним майном сторін та вважає за необхідне визнати за кожним з них право власності по 1/2 частини вказаного нежитлового приміщення (стоматологічної клініки). Також суд приходить до висновку про те, що оскільки квартира загальною площею 90,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та квартира загальною площею 50,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , набуті сторонами під час перебування у шлюбі, зазначеного сторонами не спростовано, а відтак позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на вказане нерухоме майно у рівних частках, по 1/2 частині за кожним. Указане нерухоме майно підлягає поділу в рівних частках, оскільки позивачкою [PERSON] не доведено, що потрібно відійти від принципу рівності часток. Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки BMW Х5, 2010 року випуску, слід зазначити таке. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16 та постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року справа № 444/848/16-ц (провадження № 61-33882св18). Установлено, що [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON] відчужив автомобіль BMW Х5, 2010 року, на користь [PERSON] . Доказів того, що [PERSON] надавала згоду на його відчуження, суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] на користь [PERSON] , слід стягнути компенсацію вартості 1/2 спірного автомобіля в розмірі 143 833,50 грн. Щодо позовних вимог стосовно автомобіля марки «KiaSportage, 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , суд дійшов до наступного висновку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений в натурі. Рівність громадян у своїх правах, забезпечення усім власникам рівних умов здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності закріплено приписами статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України. Таким чином, враховуючи закріплені в пункті 6 статті 3 ЦК України засади справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін при розгляді справи, предметом якої є спір про стягнення компенсації за частку у спільному майні, суд має встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Судом встановлено, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні позивача [PERSON] . З урахуванням того, що відповідач [PERSON] номінально володіючи автомобілем, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності, позбавлений можливості його використання, оскільки транспортний засіб є річчю неподільною, перебуває у постійному користуванні позивачки, суд вважає обґрунтованими вимоги позову про виділення його позивачці та стягнення з останньої на користь відповідача за його згодою грошової компенсації половини його вартості, що не суперечить вимогам частин 2, 4 статті 71 Сімейного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11). Враховуючи, що сторонами не надано висновків експертів щодо вартості спірного автомобіля на час розгляду справи, суд при вирішенні вказаного спору погоджується з доводами відповідача що середньоринкова транспортного засобу складає 760 300 грн. Отже вартість 1/2 частки зазначеного майна складає 380 150 грн. Позивачкою не надано доказів неможливості сплатити відповідачу компенсацію в розмірі 380 150 грн. та що дана грошова компенсація буде становити для неї надмірний тягар. Будь-яких доказів на підтвердження іншої ринкової вартості транспортного засобу зі сторони позивачки надано не було. Отже, суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділяє позивачці [PERSON] автомобіль марки «KiaSportage, 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , вартістю 760 300 грн та стягує з останньої на користь відповідача [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві власності на автомобіль в сумі 380 150 грн. [PERSON] також просила суд визнати спільним сумісним майном подружжя обладнання, матеріали та устаткування для стоматологічної клініки. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, належних та достатніх доказів в обґрунтування заявленої вимоги, позивачкою за первісним позовом не надано, зокрема відсутня інформація щодо часу можливого придбання, вартості майна, правового режиму користування. Отже, вимога позивачки щодо визнання спільним сумісним майном медичного обладнання для стоматологічної клініки не підлягає до задоволення. [PERSON] у позовній заяві також посилається на те, що за період перебування у шлюбі з відповідачем за рахунок спільних коштів набулись майнові права на об`єкт інвестування - двокімнатну квартиру, що знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , та квартиру загальною площею 90,57 кв.м., що знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] . Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. При цьому відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. Під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна (див. постанову Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-265цс16). У постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 761/5156/13-ц (провадження № 14-425цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що майновим правом на об`єкт незавершеного будівництва є обумовлене договором право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли настали певні, але не всі, юридичні передумови, необхідні та достатні для набуття речового права. [PERSON] заявляючи вимоги про поділ майнових прав на двокімнатну квартиру, що знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , зазначила, що право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Разом з тим, у судовому засіданні сторони не надали правовстановлюючих документів на зазначену квартиру. Надана позивачкою довідка з реєстру прав власності на нерухоме майно не містить такого об`єкту, як квартира в будинку [ADDRESS] , зареєстрованого на [PERSON] . Стосовно майнових прав на квартиру, загальною площею 90,57 кв.м., яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , позивачкою не вказано номер квартири, не надано документів, що підтверджують майнові права і документів, що підтверджують сплату коштів в рахунок інвестицій. На підставі вищевказаного, оскільки правовий статус майнових прав на об`єкти нерухомого майна як спільного сумісного майна подружжя, про поділ якого заявила вимоги позивачка за зустрічним позовом, під час судового розгляду залишився недоведеним, не надано суду жодного належного та допустимого доказу для з`ясування джерела придбання спірного майна та набуття його за спільні кошти подружжя, не надано правовстановлюючих документів на спірну квартиру, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Щодо вимог позивачки за первісним позовом про визнання спільним сумісним майном подружжя спільних заощаджень у розмірі 4 964 000 грн, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності грошових коштів на загальну суму 4 964 000 грн, тому можна дійти висновку про недостатність та неналежність доказування позивачкою за первісним позовом факту вказаних грошових коштів, що є предметом спору, до спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] на обґрунтування позовних вимог про визнання недійсними договорів за якими покупцем є матір відповідача - [PERSON] , зазначала, що перебуваючи у шлюбі та за сімейні кошти, без відома позивачки, відповідач уклав угоди на ім`я своєї матері [PERSON] , безпосередньо приймав в них участь, сплачував кошти за наступне майно: договір купівлі-продажу від 12 серпня 2021 року квартири [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу машиномісця № [NUMBER] від 12 серпня 2021 року, що знаходиться в [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу машиномісця № [NUMBER] від 12 серпня 2021 року, що знаходиться в [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу машиномісця № А-78 від 25 листопада 2021 року, що знаходиться в [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу машиномісця № [NUMBER] від 25 листопада 2021 року, що знаходиться в [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу від машиномісця № [NUMBER] від 25 листопада 2021 року, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до частини другої статті 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202 ЦК України). У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них. Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 670/23/18. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). Незважаючи на роз`яснення судом позивачці за первісним позовом права на звернення до суду з клопотанням про залучення співвідповідачів до участі у справі (продавців за оспорюваними правочинами), позивачка у підготовчому судовому засіданні не погодилися на вчинення таких дій і наполягала на розгляді її вимог саме до [PERSON] та [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». З урахуванням викладених обставин відсутні підстави для задоволення позову в частині вищевказаних договорів купівлі-продажу внаслідок неналежного складу відповідачів. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про поділ грошових коштів слід зазначити таке. [PERSON] не надав належні та допустимі докази на підтвердження у сторін готівкових заощаджень в сумі 200 000 грн, та доказів того, що [PERSON] були використані вказані грошові кошти не в інтересах сім`ї, а на особисті потреби. За встановлених обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про поділ грошових коштів з огляду на їх недоведеність. Згідно з частиною першою статті 76, частиною першою статті 77 та статті 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин справи, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином. оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають до часткового задоволення, а у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом суд відмовляє. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 7 242,04 грн судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial