Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають трьох неповнолітніх дітей, які після повномасштабного вторгнення росії на територію України разом з позивачем перебувають в Республіці Польща. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння, різні погляди на життя. На цей час подружжя не підтримує шлюбних та сімейних відносин, у кожного окреме життя, окреме господарство та роздільний бюджет. Почуття любові і поваги між подружжям втрачено. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу недоцільне, оскільки вони вже тривалий час живуть окремим життям і збереження шлюбу суперечить її інтересам, просить шлюб розірвати. Позивач зазначає, що для забезпечення належного рівня життя дітей, їх фізичного духовного та морального розвитку, потрібна участь обох батьків, тому відповідач, який є здоровою, працездатною людиною, отримує постійний дохід, повинен сплачувати аліменти на утримання дітей. Інших осіб відповідач на утриманні не має, тому позивач просить стягнути з нього аліменти на утримання 3-х дітей у твердій грошовій сумі у загальному розмірі 9000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття, з врахуванням індексу інфляції на час їх виплати. Процесуальні дії у справі. 07.06.2023 позовна заява надійшла до суду. 09.06.2023 позовна заява прийнята до розгляду; провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Порядок виклику відповідача до суду, передбачений ст.ст.128-130 ЦПК України, дотримано, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, зокрема, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, однак в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, жодних заяв, клопотань від нього не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223\~та ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 27.11.2012 року Інгулецьким відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Криворізького міського\~управління юстиції\~у Дніпропетровській\~області,\~актовий запис\~№ 175. Мають трьох неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та двох дочок - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Майнового спору наразі немає. Відповідач добровільно матеріальної допомоги позивачу на утримання дітей не надає, діти потребують такої допомоги. Доказів наявності у відповідача на утриманні інших осіб суду не надано. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з волевиявленням дружини припинити шлюб шляхом його розірвання на підставі рішення суду та з аліментних обов`язків батьків по утриманню своїх дітей. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до\~статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до\~статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у\~ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Так, відповідно до ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.ст.141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Як слідує з положень ч.3\~ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших майнових представників дитини, разом з якими проживає дитина. Відповідно до\~ч.1\~ст.182\~СК України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Згідно з частиною другою цієї статті розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Нормою ч.1 ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною другою цієї статті, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Висновок суду. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують, шлюб між ними фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення позивача про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню дружини, відповідач заперечень проти розірвання шлюбу не надав, у зв`язку з чим позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Вирішуючи спір в частині стягнення аліментів, суд вважає, що відповідач зобов`язаний надавати допомогу на утримання дітей до досягнення ним повноліття, але ухиляється від виконання свого обов`язку, матеріальну допомогу дітям не надає. Обраний позивачем спосіб стягнення аліментів відповідає чинному сімейному законодавству України, зокрема ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу, є правом матері дітей, з якою проживають діти. Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років - 2833 грн., отже мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить 2833 грн., а відповідно - мінімальний гарантований розмір аліментів (50 % від цієї суми) дорівнює 1416,50 грн. Але, враховуючи, що чинним законодавством передбачена можливість присудження аліментів у розмірі прожиткового мінімуму тільки у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, а позивач доказів доходу відповідача не надала, правом на заявлення клопотання про їх витребування судом не скористалася, суд приходить до висновку, що запропонований позивачем розмір аліментів є дещо завищеним, у зв`язку з чим вважає за доцільне стягнути аліменти у розмірі 2500 грн. на кожну дитину, що і буде відповідати нормі ст.182 СК України стосовно мінімального гарантованого та мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів з врахуванням індексу інфляції на час їх виплати, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до п.6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться\~підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів з доходу їх платника. Постановою №\~278\~від 31.03.2021\~року встановлено механізм нарахування розміру аліментів, визначеного судом у разі їх стягнення державним, приватним виконавцем, зокрема, щодо проведення індексації з наступного року після визначення розміру аліментів, і приведено у відповідність до Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку виконавця проводити індексацію розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі. До того ж, суд вважає за доцільне зазначити, що Законом України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в тому числі щодо розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 858,88 грн. Оскільки позивач за подання позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору,\~він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial