Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності заявникам правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] , а саме - Розпорядження органу приватизації від 22 жовтня 1993 року № 25244, Свідоцтва про право власності на житло, яке було видане Управлінням Житлового-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 22 жовтня 1993 року та зареєстрованому і записану в реєстрову книгу за № 8-1795. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року провадження у справі було відкрите та призначено справу до розгляду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.06.2023 р. з Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» ОМР були витребувані докази, а саме належним чином завірена копія приватизаційної справи на квартиру [ADDRESS] , які надійшли до суду. Заявники у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Представник заінтересованої особи Комунального підприємства "Міське агентство з приватизації житла" ОМР у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , належить, на праві спільної сумісної власності, квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, яке було видане Управлінням Житлового-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 22 жовтня 1993 року та зареєстрованому в реєстрову книгу за № 8-1795. Свідоцтво про право власності на житло було видано на підставі Розпорядження органу приватизації від 22 жовтня 1993 року № 25244. Право заявників на означену квартиру, було зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації за № 366 на стор. 145 кн. 19 пр., що підтверджується штампом на зворотній стороні Свідоцтва про право власності на житло. Судом встановлено, що в свідоцтві про право власності на житло, яке було видане Управлінням Житлового-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 22 жовтня 1993 року та зареєстрованому в реєстрову книгу за № 8-1795 та Розпорядженні органу приватизації від 22 жовтня 1993 року № 25244 наявні помилки в написанні прізвища заявників та імені, а саме замість [PERSON] зазначено [PERSON] та замість [PERSON] зазначено [PERSON] . Вказані розбіжності у написанні прізвища, імені, по батькові заявників у свідоцтві про право власності на житло, яке було видане Управлінням Житлового-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 22 жовтня 1993 року та зареєстрованому в реєстрову книгу за № 8-1795 та Розпорядженні органу приватизації від 22 жовтня 1993 року № 25244 є наслідком невірного перекладу прізвищ та імені з російської на українську мову. Судом встановлено, що заявник [PERSON] проживає та зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 1 березня 1991 року по теперішній час, що підтверджується штампом в паспорті громадянина України, довідкою №С5-58636-ф/л від 06 квітня 2023 року, довідкою № 619 від 22.03.2023 року та заявник [PERSON] , проживає та зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з дня народження, що підтверджується штампом в паспорті громадянина України. В паспортах громадянина України прізвища заявників, російською мовою, записано як " [PERSON] ". Через розбіжність у написанні прізвищ, імені заявників в перекладі прізвища, імені, з російської на українську мову, заявники позбавлені можливості володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В силу ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч.2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Так, у відповідності з п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, імя, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, імя, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть та інше. Відповідно до ухвали Верховного суду України по справі 6-21859 св09 від 18.11.2009 року встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч. 1ст. 256 ЦПК України ( в редакції 2004 року)у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. З урахуванням викладеного, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що вимоги заявників підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved