Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

покликаючись на сплачене позивачем потерпілій особі страхове відшкодування внаслідок ДТП, представник позивача адвокат Терзі О.С. у поданій до суду 04 липня 2023 року позовній заяві просить стягнути з відповідача відшкодування в розмірі 323 376 грн. 50 коп. та судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 4 850 грн. 65 коп. та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп. На виконання приписів п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України позивачпідтверджує, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Суд отримав підтвердження реєстрації місця проживання відповідача. У поданій до суду заяві вказаний представник позивача позов підтримує. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. У поданій до суду заяві відповідач позов визнає, просить зменшити розмір адвокатських витрат. Учасників справи відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. Сторони у поданих до суду заявах просять справу слухати у їх відсутність. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скоритсався правовою допомогою. Судом встановлені такі обставини. 11 квітня 2021 року на а/д Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне, 141 км, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: - Peugeot 308 SW д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] ; - Volkswagen д.н.3. [NUMBER] (далі - пошкоджений автомобіль) під керуванням [PERSON] . ДТП трапилось внаслідок порушення [PERSON] , п.п. 2.3 б; 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, що підтверджується постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 10.05.2022 по справі №570/1278/22, протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №200818 від 11.04.2022 та відповіддю Національної поліції України. На момент ДТП автомобіль Volkswagen д.н.з. [NUMBER] був застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВАН КЛІК» (попередньо - ПрАТ «СК «Саламандра-Україна», нині - ПрАт «СК «Прем?єр Альянс») за Договором добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) «КАСКО» N603.0013850 від 11.05.2021. У зв?язку з вищевикладеним до ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» звернувся представник власника пошкодженого автомобіля з заявою про подію, яка має ознаки страхового випадку, від 13.04.2022. 14.04.2022 представником ПрАт «СК «ВАН КЛІК» проведено первинний огляд пошкодженого транспортного засобу та зафіксовано пошкодження, які можливо виявити при поверхневому огляді авто. У подальшому, 19.04.2022 проведено додатковий огляд транспортного засобу в умовах СТО, при його розборі, що надало можливість зафіксувати приховані пошкодження. Договором добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) «КАСКО» М.03.0013850 від 11.05.2021 передбачено опцію - ремонт авто «гарантійне СТО Клієнта». Тому, одночасно з заявою про страхове відшкодування представником власника пошкодженого транспортного засобу надано рахунок на оплату від 02.05.2022 Ne530, виданий ФОП [PERSON] , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту склала 411 711,00 грн. На виконання умов Договору та на підставі рахунку з СТО на оплату від 02.05.2022 No530, страхового акту No0040213.04.22/1 від 06.06.2022 та заяви про страхове відшкодування від 24.05.2022, ПрАТ «СК «ВАН КЛІК» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 411 711,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням N3H00081299 від 06.06.2022. Оскільки, відповідно до Полісу NAP/1854644, цивільна відповідальність водія транспортного засобу Peugeot 308 SW д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна», то саме до нього 07.06.2022 звернулось з вимогою Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС КАПІТАЛ» в порядку суброгації. 28.11.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАІТАЛ» направило Відповідачу вимогу М07793/3 про виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації), яку отримано [PERSON] 22.12.2022 у відділенні поштового зв?язку, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Під час телефонної розмови з метою зменшення фінансового навантаження на відповідача представник ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» запропонувала останньому укласти договір про розстрочку сплати заборгованості, проте [PERSON] відмовився. Станом на день подачі позовної заяви вимоги до відповідача не виконані. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов?язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі». Згідно з ст.9 цього Закону страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку». Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов?язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підставі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що отримав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Ч.1 ст.1166 ЦІК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки і діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підста (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Предметом позову у даній справі є відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки, зобов`язання за яким залишилось невиконаним винною особою. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»). Тлумачення ст.629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст.5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч.1 ст.999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України «Про страхування». До них п.9 ч.1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Слід зазначити, що в процесі реалізації прав та обов`язків, які виникають з таких договорів, також має місце делікт (деліктна відповідальність), внаслідок настання якого і виникає страховий випадок, коли страхувальник зазнає майнової шкоди, а в подальшому можуть виникнути і відносини суброгації. Ст.512, 514 ЦК України передбачено, що в установлених законом випадках кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою. Ці норми кореспондуються з положеннями ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування", згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у правовідносинах суброгації відбувається лише заміна кредитора: право вимоги передається (переходить) від страхувальника (якого ще називають вигодонабувачем, первісним кредитором, потерпілим) до страховика - нового кредитора, який в подальшому замість страхувальника і буде пред`являти право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Така заміна відбувається на підставі закону, в момент виплати страховиком страхового відшкодування страхувальнику. Тому нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки у таких правовідносинах зберігається те зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування. Отже, у відносинах суброгації страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні, а особа, яка завдала шкоди, - його боржником. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Під час виплати страховиком страхувальнику страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування відбувається заміна кредитора, і, як наслідок, у страховика виникає право вимоги до відповідальної особи щодо відшкодування йому завданої шкоди у порядку суброгації. Згідно зі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17 (провадження №12-134гс18). У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Отже, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала. Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією. За обставинами,\~викладеними у\~позовній заяві,\~позивач просив\~стягнути з\~винної у\~ДТП особи\~те страхове\~відшкодування,\~яке було\~виплачене ними,\~на виконання\~договору добровільного\~страхування транспортного\~засобу страхувальнику.\~Оскільки позивачвиплатив страхове відшкодування потерпілій, то він отримав права кредитора. Потерпілий скористався своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримав відшкодування з врахуванням вказаних положень Закону. Суд вважає, що страховик забезпечив реалізацію абсолютного права потерпілого на відшкодування шкоди, завданої ДТП, на вказаних підставах, передбачених законом. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований страховиком; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких умов є підстави для задоволення позову. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п.6 ст.3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). При вирішенні питання про розподіл судових\~витрат між сторонами, суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у виді 50 відсотків сплаченого судового збору, а 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Згідно з положеннями ч.3 ст.7 Закону "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. 28.06.2023 року між Адвокатським бюро «ТЕРЗІ ТА ПАРТНЕРИ» тa ТОВ «Маркс.Капітал» погоджено розмір витрат на професійну правничу допомогу по даній справі, про що був підписаний Акт наданих послуг та Детальний опис виконаних робіт (наданих послуг). Позивач вважає, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).». Таким чином, оскільки між ТОВ «Маркс.Капітал» та Адвокатським бюро «ТЕРЗІ ТА ПАРТНЕРИ» погоджений детальний опис робіт (наданих послуг) та підписаний Акт надання послуг по даній справі, вважаємо, що позивач зобов?язаний сплатити на користь ТОВ «Маркс.Капітал» витрати на професійну правничу допомогу, що підлягають сплаті на користь Адвокатського бюро «ТЕРЗІ ТА ПАРТНЕРИ». Разом з тим, згідно як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України» від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved