Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 25.10.2022 року звернулось ТОВ « Консалт Солюшенс» із позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку грошових коштів у розмірі 156 557,73 гривень, з яких інфляційні втрати 113 752,51 грн., 3% річних за користування грошовими коштами 42805,22 грн. ( а/с 2) При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн. ( а/с 1). Позов мотивований тим, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 26.05.2016 року у цивільній справі № 520/5343/15-ц позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» про стягнення заборгованості за договором «Автопакет» №05/07/2007/840-К/417 задоволено частково та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за вказаним договором у розмірі 606 282,66 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту13 151,42 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 328 209,44 гривень, заборгованість за відсотками за користування кредитом 10 502,41 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ 262 100,22 гривень, неустойка у вигляді пені за прострочення кредиту та штраф за порушення умов кредитного договору у загальній сумі 15 973 гривень. Правовідносини, що були предметом судового розгляду, витікали з договору «Автопакет» №05/07/2007/840-К/417 від 20.07.2007 року. Позивач є новим кредитором і набув усі права за договором «Автопакет» №05/07/2007/840-К/417 від 20.07.2007 року та ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2020 року здійснено заміну стягувача ПАРТ КБ «Надра» на правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» при виконанні рішення Київського районного суду м. Одеси №520/5343/15-ц. Станом на день звернення до суду з дійсним позовом рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2016 за № 520/5343/15-ц не виконане. Сума заборговані ост становить 606 282,66 гривень. У зв`язку з невиконанням відповідачами своїх зобов`язань у товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», як у правонаступника ПАТ «КБ Надра», виникло право вимагати від Відповідачів сплати інфляційних втрат та 3 % річних за користування грошовими коштами. Неналежне виконання відповідачами зобов`язань з повернення кредитних коштів та наявність невиконаного рішення про стягнення заборгованості, зумовило звернення позивача з дійсним позовом до суду. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.(а/с 19). Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 01.12.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін ( а/с 22). Заочним рішенням від 19.12.2022 року позовні вимоги були задоволені у повному обсязі ( а/с 35). Ухвалою суду від 14.06.2023 року була задоволена заява [PERSON] та скасоване заочне рішення від 19.12.2022 року із призначенням розгляду справи у спрощеному позовному провадженні ( а/с 112,113). Як встановлено судом під час розгляду справи 20.07.2007 року Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (назву якого було змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра») та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір «Автопакет» № 05/07/2007/840-К/417 від 20.07.2007, згідно з умовами якого, банк надав відповідачу кредит у розмірі 13861,00 дол. США в порядку і на умовах визначених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором [PERSON] передав у заставу транспортний засіб марки Daewo Nexia, 2007 року випуску,синього кольору д/н [NUMBER] . Також наданий відповідачу, [PERSON] , кредит забезпечений порукою [PERSON] , яка відповідно до п.п.3.2.4. Кредитного договору відповідає перед банком за виконання зобов`язань у повному обсязі, всім належним на праві власності майном та грошовими коштами. У зв`язку з невиконанням відповідачами зобов`язань з повернення кредитних коштів ПАТ «КБ Надра» звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Так рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26.05.2016 року постановленому у справі № 5205343/15-ц, позов ПАТ «КБ Надра» про стягнення заборгованості за договором «Автопакет» №05/07/2007/840-К/417 від 20.07.2007 р. задоволений, а саме стягнуто солідарно з [PERSON] та з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за договором за договором «Автопакет» №05/07/2007/840-К/417 від 20.07.2007 року у розмірі 606282 гривні 66 копійок., з яких заборгованість за тілом кредиту 13151,42 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 328209,44 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом складає 10502,41 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 262100,22 гривень, неустойка у вигляді пені за прострочення кредиту та штрафу за порушення умов кредитного договору у загальної сумі 15973 грн. Також стягнуто судові витрати. Рішення суду набрало законної сили. 26.02.2020 між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір про відступлення права вимоги. За змістом додатку № 1 до ТОВ «Консалт Солюшенс » перейшло право вимоги, зокрема до [PERSON] та [PERSON] за договором «Автопакет». 13.05.2020 ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулось до Київського районного суду м. Одеси з заявою про заміну сторони її правонаступником у виконавчому провадженні за виконавчими документами у справі № 520/5343/-15ц. Ухвалою суду від 01.06.2020 року здійснено заміну стягувача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра Банк» (код ЄДРПОУ 20025456) на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» ( код ЄДРПОУ 42251700 м. Одеса, вул. Пушкінська, 36 ) у №520/5343/15-ц з виконання рішення від 26.05.2016 за позовом\~Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором «Автопакет» №05/07/2007/840-К/417 від 20.07.2007 року. Постановою Одеського апеляційного суду від 08.08.2023 року задоволена частково апеляційна скарга [PERSON] - ухвала Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2020 року змінена та здійснена заміна сторони стягувача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра Банк» (код ЄДРПОУ 20025456) правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» ( код ЄДРПОУ 42251700 м. Одеса, вул. Пушкінська, 36 ) у виконавчому листі у справі №520/5343/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В решті ухвала залишена без змін. У зазначеному рішенні (постанові ) суду, яке набрало законної сили, підтверджені встановлені судом першої інстанції обставини, щодо фактичного факту правонаступництва ТОВ « Консалт Солюшенс» у правовідносинах пов`язаних із виконанням зобов`язань за договором «Автопакет» №05/07/2007/840-К/417 від 20.07.2007 року, тому у відповідності до вимог ч.4 ст. 82ЦПК України, зазначені обставини не підлягають додатковому доказуванню у даної справі. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із виконанням грошових зобов`язань та правові наслідки порушення грошового зобов`язання врегульовані нормами Цивільного кодексу України ( далі ЦК України). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином\~\~\~(стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду\~від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження\~№ 14?10цс18),\~від 4 липня 2018 року\~у справі №\~310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у\~разі\~пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У даному випадку судом встановлено що згідно рішення суду від 26.05.2016 року з відповідачів на користь кредитора ( правонаступником є позивач ) стягнута заборгованість за договором «Автопакет» №05/07/2007/840-К/417 від 20.07.2007 року у загальному розмірі 606\~282,66 грн., яка не сплачена боржниками досі ( доказів зворотного стороною відповідачів не подано). У відповідності до вимог ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності зобов`язання. Рішенням суду від 26.05.2016 року у цивільній справі № 520/5343/15-ц заборгованість за договором «Автопакет» №05/07/2007/840-К/417 від 20.07.2007 року у загальному розмірі 606\~282,66 грн. була стягнута з боржників [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку, тому відповідальність за порушення вказаного грошового зобов`язання також підлягає стягненню у солідарному порядку. Враховуючи вказані обставини суд приходить до висновку що у позивача є правові підстави для звернення до суду із позовом про стягнення із боржників у солідарному порядку компенсаційних витрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, згідно вимог ст. 625 ЦК України. Що стосується заявленого стороною відповідача [PERSON] застосування до позовних вимог строку позовної давності, який , на думку представника відповідача, є таким що сплив враховуючи що рішення про стягнення заборгованості було винесено у 2016 році а позов подано у 2022 році, суд , вважає вказану заяву необґрунтованою враховуючи правовий висновок Верховного Суду , викладений у постанові Великої палати від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16ц, а саме : «Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу,\~за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від\~4 липня 2018 року\~у справі №\~310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2009 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 21 квітня 2015 року\~(дата останнього платежу з погашення боргу).\~Відтак кредитор має право на отримання\~сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу,\~за увесь час прострочення до 21 квітня 2015 року. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу,\~за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.\~\~ Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ (стаття 599 ЦК України), а тому 21 квітня 2015 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед банком за Кредитним договором припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Таким чином, помилковим є висновок колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду\~про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів,\~передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після\~дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №\~\~922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову». У даному випадку рішення від 26.05.2016 року про стягнення з відповідачів заборгованості за договором «Автопакет» №05/07/2007/840-К/417 від 20.07.2007 року не виконане тому зобов`язання за вказаними правовідносинами є триваючими та стягнення компенсаційних витрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання ,у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, підлягає стягненню з обмеженням останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, що і було зазначено у позові. У судовому засіданні було з`ясовано що сторона відповідача [PERSON] проти математичного розрахунку заборгованості за останні три роки заперечень не має. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те що позовні вимоги у даному випадку є такими що підлягають задоволенню у повному обсязі. \~Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). У даному випадку суд, враховуючи сплату позивачем судового збору у розмірі 2481,00 грн. а також повного задоволення позовних вимог, встановлює що вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках, тобто з кожного по 1240,50 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved