Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 18.03.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів. За вказаним договором позики позивач того ж дня передав відповідачці грошові кошти в сумі 236\~989,00 грн. терміном до 18.04.2017. Відповідач склала письмову розписку в присутності двох свідків. Попри чисельні звернення позивача з вимогою повернути грошові кошти, відповідачем протягом тривалого часу не було вжито заходів щодо повернення коштів, розстрочення боргу або перегляду термінів виконання зобов`язань. Лише 05.06.2017 родичем відповідача [PERSON] через представника позивача було передано 2500 доларів США, що на дату їх передачі становило 65 250 грн, про що на розписці міститься відповідний запис. Надалі, відповідачем більше не виконувались зобов`язання та на контакт вона не виходила. Оскільки відповідач не здійснювала вчасно повернення встановлених договором позики коштів, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26.11.2020 по справі № 367/4408/19 позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 171 739 гривень 00 коп. боргу за договором позики, 41 018 гривень 01 коп. інфляційних збитків, 11 069 гривень 92 коп. - 3% річних, 61 026 гривень 08 коп. - процентів за договором позики за весь період користування грошовими коштами та судовий збір в розмірі 2848,54 грн. Всього стягнуто з відповідача 287\~701,55 грн. Станом на сьогодні рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26.11.2020 по справі № 367/4408/19 не виконано, стягнуту суму не виплачено. Враховуючи викладене, позивач зазначає про те, що відповідач зобов`язана сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, який становить згідно розрахунку 82 021,94 грн., а також три відсотки річних, що складають 10759,25 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] три відсотки річних в розмірі 10 759,25 грн., інфляційні втрати в розмірі 82 021,94 грн., а також судові витрати, понесені позивачем, а саме судовий збір в розмірі 1073,60 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Ухвалою суду від 15.05.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Представники позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлялась належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судових документів та оголошенням про виклик до суду на сайті «Судова влада України». У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористалась своїм правом та не направила до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вислухавши думку представників позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ч.1 статті 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Частиною 2 ст.\~78\~ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. \~Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~Виходячи з п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу.\~ Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до\~ст.\~625\~ЦК України,\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Так, судом встановлено, що згідно розписки від 18.03.2017 року [PERSON] ,\~ [INFO] , отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 236 989,00 грн., які [PERSON] передав їй за адресою: [ADDRESS] , в присутності двох свідків. Вказану суму [PERSON] зобов`язується повернути до 18.04.2017 року. Вимоги ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦКУ [PERSON] зрозумілі. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26.11.2020 по справі № 367/4408/19 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 171 739 гривень 00 копійок боргу за договором позики, 41 018 гривень 01 коп. інфляційних збитків, 11 069 гривень 92 коп. - 3% річних, 61 026 гривень 08 коп. процентів за договором позики за весь період користування грошовими коштами та судовий збір в розмірі 2848,54 грн. Всього стягнуто з відповідача 287\~701,55 грн. Кошти відповідачем за вказаним рішенням суду повернуті не були. Згідно розрахунків, інфляційні нарахування за договором позики на суму боргу 287\~701,55 грн. складають 82\~021,94 грн., три відсотки річних становлять 10 759,25 грн. Оскільки, під час судового розгляду справи встановлено, що позивач\~ передав відповідачу грошові кошти в розмірі, обумовленому сторонами договору, що підтверджується копією розписки, відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів виконала частково, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання, крім того, рішення суду щодо стягнення коштів за вказаною розпискою не виконано, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному у обсязі. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п' ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно матеріалів справи, 20.03.2023 між адвокатом Грушка В.І. та Дмитруком Д.М.укладено договір № 61 про надання правової (правничої) допомоги. В додатку № 1 до договору № 61 про надання правової (правничої) допомоги між сторонами договору узгоджено вартість гонорару адвоката. Згідно акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 28.03.2023, вартість наданих адвокатом послуг складає 10000,00 грн. Згідно прибуткового касового ордеру від 28.03.2023 № 14/4 та квитанції до прибуткового касового ордеру від 28.03.2023 № 14/4, ФОП [PERSON] прийнято від [PERSON] 10000,00 грн. за договором № 61 про надання правової (правничої) допомоги. Таким чином, оцінюючи обґрунтованість вимог позивача, суд дійшов висновку, що обсяг наданих послуг адвокатом в суді відповідає критерію реальності таких витрат, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Крім того, оскільки, вимоги позивача задоволено в повному обсязі, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved