Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

заявники [PERSON] та [PERSON] 3 серпня 2023 року звернулися у суд із заявою про розірвання шлюбу між ними. Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 9 червня 2012 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя у них не склалося, так як між ними не має взаєморозуміння, з 1 лютого 2023 року вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружніх відносин. Вони переконані, що їх шлюб розпався остаточно і примирення між ними неможливе. За наведеного, просять шлюб розірвати. [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися, проте представник заявника подав до суду заяву, в якій заяву про розірвання шлюбу підтримав та просить розглядати справу без його та [PERSON] участі, що суд вважає за можливе. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій заяву про розірвання шлюбу підтримала та просить розглядати справу без її участі, що суд вважає за можливе. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі з 9 червня 2012 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що спільне життя у [PERSON] та [PERSON] не склалося, так як між ними не має взаєморозуміння, з лютого 2023 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, що свідчить про стійкість і тривалість конфлікту між ними. Крім того, задовольняючи заяву, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги заявників знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.4, 12, 89, 263, 264, 265, 293, 294 ЦПК України,

Outcome: approved