Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Олевського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2009 року. Від спільного проживання у шлюбі неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки погляди сторін на життя та побудову сімейних відносин істотно відрізняються, тип характерів деструктивно впливає на побудову сімейних відносин, що провокує між ними психологічну несумісність у відносинах. Примирення між сторонами неможливе, а тому вона просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишивши їй дошлюбне (дівоче) прізвище « [PERSON] ». Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Винару Л.В. 14.06.2023 року на запит суду надійшла інформація із Олевської міської ради Житомирської області про зареєстроване місце проживання відповідача по справі [PERSON] . Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 20.06.2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 2\~ст. 279 ЦПК України\~розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає\~справу в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без повідомлення\~сторін за\~наявними у\~справі матеріалами,\~за\~відсутності клопотання\~будь-якої\~зі сторін\~про інше. За клопотанням однієї із сторін або за власною ініціативою суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла письмова заява, згідно якої вона просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судові засідання 02.08.2023 року та 30.08.2023 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законодавством порядку, що стверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від [PERSON] не надходило. Заперечення стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 01.09.2009 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 54, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, що стверджується довідкою виконавчого комітету Олевської міської ради Житомирської області про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.12.2022 року № 3939 (а.с. 9). Позивачка не перебуває на обліку з приводу вагітності в медичному закладі, що стверджується довідкою КНП «Олевська ЦЛ» Олевської міської ради № 201 від 08.12.2022 року (а.с. 8). Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви спільне життя з відповідачем не склалося, на порушення ст. 55 СК України протягом тривалого періоду часу відповідач не турбувався про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Погляди сторін на життя та побудову сімейних відносин істотно відрізняються, тип характерів деструктивно впливає на побудову сімейних відносин, що провокує між ними психологічну несумісність у відносинах. Стосунки, які склалися між позивачкою та відповідачем не відповідають моральним засадам сім`ї та не характерні для подружніх відносин. Примирення між сторонами неможливе, оскільки вони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, втратили повагу і почуття одне до одного, між ними виникла неприязнь, у зв`язку з чим подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що позивачка скористалася правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягала на розірванні шлюбу, відповідач повторно не з`явився в судове засідання, хоча був обізнаний з датою, часом та місцем розгляду справи про розірвання шлюбу. Суд розцінює неявку відповідача в судове засідання як байдуже ставлення до долі шлюбу, незацікавленість у його збереженні. Відповідачем не подано у визначеному ЦПК України порядку жодного доказу на спростування доводів позивачки, викладених нею у позовній заяві. Враховуючи зазначене, суд вважає, що в цій частині позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки позивачка не бажає перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається та збереження шлюбу суперечить інтересам однієї із сторін. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. Разом із тим, не підлягає задоволенню вимога позивачки про відновлення дошлюбного (дівочого) прізвища. Зокрема, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. У поданій позовній заяві позивачка просить суд\~після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне\~(дівоче) прізвище «[PERSON] ».При цьому, відповідно до свідоцтва про шлюб\~серії [NUMBER] , що міститься в матеріалах справи, дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] ». Доказів того, що прізвище « [PERSON] » є дівочим прізвищем позивачки матеріали справи не містять. Крім того,\~суд звертає\~увагу позивачки,\~що положеннями\~ст. 113 СК України та ч. 8 ст. 294 ЦПК України передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, а не дівоче. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної вимоги позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed