Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 27.09.2011 між ним та [PERSON] укладено шлюб. У шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з батьком за місцем реєстрації: [ADDRESS] , перебувають на його утриманні. По догляду за дітьми допомагає його мати. Відповідач матеріальної допомоги не надає, більше часу перебуває за кордоном. Сторони не припинили шлюбні відносини, домашнє господарство не ведуть. Коли повертається, то проживає у своїх батьків, іноді забирає з собою дітей. Відповідач має намір подати позов про розірвання шлюбу. Неодноразово наголошувала позивачу, що коли вона перебуватиме за кордоном, то діти мають проживати у її батьків. Виходячи з того, що фактично увесь час діти проживають з ним, він їх матеріально забезпечує, у дітей за згаданою адресою є все необхідне для належного розвитку, просить суд залишити неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на самостійному утриманні та вихованні батька за місцем проживання останнього: [ADDRESS] , а також стягувати з відповідача аліменти на дочку та сина в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Позивач вказав, що він з дітьми проживає у будинку його батька, він їх самостійно утримує та займається їх вихованням. Він працевлаштований, однак, має змогу повноцінно доглядати дітей та приділяти їм достатньо часу. Він погоджується, щоб діти відвідували дружину, її батьків, але бажає, щоб проживали постійно з ним. У судове засідання відповідач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Не погоджується з тим, щоб діти проживали з позивачем. Вважає, що діти мають проживати з нею, коли вона повертається з-за кордону, а на час її відсутності - з її батьками. Представник третьої особи подала заяву про розгляд справи без участі представника Органу опіки та піклування Трускавецької міської ради Львівської області, позовні вимоги підтримує. Заслухавши позивача та його представника, зважаючи на заяву представника третьої особи про підтримання позовних вимог, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] (після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] ) 27.09.2011 зареєстрували шлюб в Уличненській сільській раді Дрогобицького району Львівської області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] ; її батьками є сторони: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] ; його батьками є сторони: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Витягу виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 28.06.2023 за №355 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки ФОП [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , прийнятий на посаду менеджера з постачання 14.07.2023 згідо наказу №38 від 13.07.2023. Згідно характеристики ФОП [PERSON] від 01.08.2023, [PERSON] за період роботи проявив себе як дисциплінований, відповідальний працівник. [PERSON] , 2004 року народження, навчається у 4-Б класі в Уличненському ЗЗСО І-ІІІ ст. відповідно до довідки Уличненського ЗЗСО І-ІІІ ст. від 19.06.2023 за №91. Згідно з характеристикою виконавчого комітету Трускавецької міської ради від 28.06.2023 за №356, [PERSON] за весь час проживання за адресою: [ADDRESS] , зарекомендував себе з позитивної сторони. Скарг та заяв на поведінку [PERSON] зі сторони односельчан до Уличненського старостинського округу не поступало, претензій немає. Відповідно до довідки Уличненської АЗПСМ за №350 від 01.08.2023 [PERSON] є здоровий, на Д-обліку в СП Уличненська АЗПСП не перебуває. З акту обстеження умов проживання від 19.07.2023 за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що житло розміщене на 1 поверсі одноповерхового будинку, складається з трьох кімнат та кухні. Будинок з ремонтом, з газо -, електро- та водопостачанням. Для виховання та розвитку дітей створені такі умови: [PERSON] має окрему кімнату, що обладнана меблями, спальним місцем, має необхідні особисті речі, одяг, взуття, іграшки та книжки. [PERSON] проживає в кімнаті разом з батьком, має окреме спальне місце (ліжко), забезпечений одягом, іграшками та взуттям відповідно до віку. Щодо стосунків в сім`ї, то вказано, що батько приділяє дітям увагу, діти дуже прив`язані до нього. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Трускавецької міської ради, такий дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання чи перебування. У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Як вже зазначалося вище, представник органу опіки та піклування дійшов висновку про доцільність проживання дітей з батьком. В акті обстеження умов проживання зазначено, що діти емоційно прив`язані до батька. Критеріями за яких орган опіки і піклування дійшов подібного висновку послугувало те, що за адресою проживання [PERSON] створені належні умови для їх проживання. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Враховуючи, що позивач фактично проживає з дітьми, займається їх вихованням, дбає про них, оскільки відповідач більше часу проводить за кордоном, матеріально утримує їх, суд дійшов висновку, що проживання дочки [PERSON] та сина [PERSON] з позивачем буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дітей разом із батьком чи матір`ю, не позбавляє їх права на особисте спілкування за дітьми та прийняття участі у їх вихованні. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дочки [PERSON] та сина [PERSON] разом з батьком відповідає інтересам дітей, суд дійшов висновку залишити неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на самостійному утриманні та вихованні батька за місцем проживання останнього. Отож, позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина 5 статті 183 СК України). Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, вимогами сімейного законодавства передбачено обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, позивачем заявлена вимога про стягнення аліментів на двох дітей в мінімальному розмірі, який за його вибором можна було би стягнути навіть в наказному провадженні, яке призначене для стягнення сум незначного розміру. Суд виходить з того, що відповідач є працездатною та має можливість сплачувати аліменти на дітей у розмірі, заявленому у позові, чим забезпечить виконання нею батьківського обов`язку щодо утримання своїх неповнолітніх дітей. Виходячи із цього, позовні вимоги [PERSON] у цій частині є обґрунтованими та узгоджуються із вимогами законодавства. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивач при заявлені позовної вимоги про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, суд, з урахуванням ч. 6 ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність стягнення 1073,60 грн судового збору з відповідача в дохід держави, а також 1073,60 грн. судового збору сплаченого позивачем за позовну вимогу про залишення дітей на утриманні батька за місцем проживання останнього.

Outcome: approved