Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк», звернувся в суд з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 17.12.2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту до 35 000,00 грн. на картковий рахунок. Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал банк» та відповідними тарифами, знайомлення з якими з боку відповідача підтверджується анкетою-заявою з проставленим підписом особи, визначено порядок надання і обслуговування кредиту, повернення отриманих грошових сум, порядок сплати відсоткової ставки за користування кредитом, відповідальність за порушення строків виконання зобов`язання. У зв`язку з порушенням відповідачем обумовленого сторонами строку погашення кредиту та інших платежів станом на 14.01.2023 року утворилась заборгованість в сумі 72 195,77 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути наведену суму заборгованості, відшкодувати судові витрати. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, основані на договорі. Так, 17.12.2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення фактично отриманих грошових коштів в повному обсязі, тому вимога позивача про стягнення заборгованості, пред`явлена в порядку ст. 1049 ЦК України, є обґрунтованою. При вирішенні питання суми відповідної заборгованості суд виходить з наступних міркувань. Як слідує з розрахунку заборгованості (а.с.7-8), оцінку якому надано суду як належному доказу за підходом математичної перевірки, протягом періоду з 29.12.2021 року по 14.01.2023 року по особовому рахунку позичальника здійснювалось нарахування заборгованості за тілом кредиту, відсотками, при цьому, в залишок заборгованості за тілом кредиту та залишком простроченої заборгованості (стовпчик № 3 та № 5 таблиці) включалися суми нарахованих відсотків (стовпчик № 9 таблиці). Сума заборгованості обрахована позивачем за додатком суми залишку поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - стовпчик № 3, та суми залишку простроченої заборгованості за наданим кредитом - стовпчик № 5, що, як зазначалось вище, містить у собі суми нарахованих відсотків (62 311,57 + 9884,20 = 72 195,77). При цьому, за вищевказаний період позичальником здійснена фактична сплата відсотків на суму 14 488,95 грн. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також обумовлюючи розмір і порядок нарахування відсотків із посиланням на Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал банк» при надані банківських послуг, не надає доказів на підтвердження того, що домовленість про нарахування та зобов`язання сплати відсотків між сторонами досягались відповідно до способів досягнення та закріплення істотних умов договору. Судом не отримано достатніх відомостей з приводу того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови про саме той розмір відсоткової ставки, а також порядок сплати таких платежів, зазначених у позові. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, надані банком Умови і правила обслуговування фізичних осіб не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Положення правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, до вказаних правовідносин застосуватись не можуть. Вказаний висновок також наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. З огляду на викладене, суд вважає необхідним виключити з пред`явленої суми заборгованості фактично сплачені позичальником відсотки - 14 488,95 грн. та стягнути заборгованість в сумі 57 706,82 грн. (72 195,77 грн. - 14 488,95 грн. = 57 706,82 грн.). У відповідності до ст. 141 ч.1 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог понесені позивачем судові витрати.

Outcome: partial