Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним (без застосування наслідків його недійсності), в обґрунтування якого зазначив, що 03.08.2018 р. його дядько, [PERSON] , заповідав йому земельну ділянку площею 6,290 га, яка знаходиться на території Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. [INFO] [PERSON] помер, після чого позивач звернувся до державного нотаріуса Покровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де дізнався, що [PERSON] заповів земельну ділянку іншій особі. Заповіт на ім`я [PERSON] був посвідчений секретарем Березівської сільської ради. Однак, позивач вважає даний заповіт недійсним, оскільки на час складання заповіту [PERSON] виповнився 51 рік, в останні роки в нього значно погіршилося здоров`я і почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. Внаслідок цього, ще за рік до смерті, він перебував на обстеженні у лікарів. Однак, спроби поліпшити його стан позитивного результату не мали. Останнім часом позивач та його родина доглядали за ним. [PERSON] хворів на цукровий діабет та був інсулінозалежний, до дня смерті проживав у с. Вишневе Покровського району Дніпропетровської області, де й було складено заповіт на ім`я позивача, у присутності свідків та посвідчено секретарем виконкому Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. Оскаржуваний заповіт же складений у с. Березове, за незрозумілих обставин. З ускладненням хвороби у [PERSON] значно погіршився зір, він майже не розпізнавав оточуючих його людей, не мав змоги себе доглядати, не міг зварити їжі. Соціальною опікою йому було призначено доглядальницю, яка декілька разів на тиждень приходила та допомагала йому поратися. Оскільки на момент складання заповіту на ім`я [PERSON] [PERSON] хворів на цукровий діабет, який супроводжується розладами пам`яті, концентрацією уваги, швидкістю мови, здатністю до негайного і відстроченого сприйняття почутого, [PERSON] просить визнати заповіт [PERSON] на ім`я [PERSON] недійсним з тих підстав, що [PERSON] не будучи визнаним недієздатним у момент вчинення правочину, перебував в стані, коли не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір. Представник відповідача [PERSON] адвокат Єланський О.Г. надіслав до суду відзив на позовну заяву, вважає позов необґрунтованим з огляду на наступне. У своїй позовній заяві позивач [PERSON] невірно зазначив дату смерті [PERSON] - [INFO] , тоді як [PERSON] помер [INFO] . Крім того, [PERSON] зазначає, що він та його родина доглядали за [PERSON] , однак дане твердження не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] до дня його смерті [INFO] проживав один за адресою: [ADDRESS] . З 05.11.2018 року по 15.10.2020 року перебував на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги Покровського територіального сервісного центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) вдома. У той час, коли позивач [PERSON] зазначає що здійснював догляд за [PERSON] , він постійно проживав у м. Бердянськ Запорізької області, а тому фізично не міг здійснювати догляд за [PERSON] . У зв`язку з погіршенням стану здоров`я [PERSON] неодноразово проходив стаціонарне лікування в терапевтичному відділенні КЗ «Покровська ЦРЛ» ДОР» з приводу цукрового діабету, в ході якого не простежувалися будь-які ознаки психічних розладів чи неадекватного сприйняття обстановки, [PERSON] постійно знаходився у ясній свідомості. [PERSON] на час складення заповіту не був визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним, протягом останніх 5 років до моменту смерті за психіатричною допомогою в Покровську ЦРЛ не звертався. До 01.10.2020 року [PERSON] особисто здійснював за собою догляд, прав речі, користувався телефоном та не скаржився на пам`ять, тобто перебував у такому психічному стані, який дозволяв йому у повному обсязі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заповіт від 08 вересня 2020 року зі слів [PERSON] було складено у приміщенні Катеринівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області при свідках [PERSON] та [PERSON] , на прохання [PERSON] у зв`язку з хворобою (часткова втрата зору) заповіт було прочитано вголос особисто свідками [PERSON] та [PERSON] , а також власноручно підписано свідками та [PERSON] . Заповіт посвідчено секретарем виконкому Катеринівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Ципляк Т.О., особу [PERSON] встановлено, дієздатність перевірено. [PERSON] було роз`яснено положення ст.ст.1234,1241,1254 ЦК України, свідкам [PERSON] та [PERSON] положення ч.4 ст.1253, ст.1255 ЦК України. Таким чином, фактичні обставини справи, які зазначені позивачем [PERSON] у позовній заяві не відповідають дійсним обставинам, які були на час складання оспорюваного заповіту. В зв`язку з чим, просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Шпота Л.О. позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, в подальшому надіслала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Представник відповідача [PERSON] адвокат Єланський О.Г. в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову. В подальшому надіслав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Третя особа Державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Кривошей О.Г. в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Рішення просить винести на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач - це його двоюрідного брата син, а [PERSON] його двоюрідний племінник. У 2017 році [PERSON] захворів на цукровий діабет, втратив зір, після чого за ним почав доглядати його двоюрідний брат, [PERSON] . Він відвідував [PERSON] , розмовляв з ним по телефону, [PERSON] повністю все розумів та усвідомлював свої дії. Щодо складених [PERSON] заповітів йому нічого не відомо. Похованням [PERSON] займався [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона добре знайома з родиною позивача, спілкується з його батьками. Їй відомо, що батько позивача - [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON] , який хворів на цукровий діабет, через що мав проблеми із зором. але повністю все розумів. [PERSON] допомагав йому і з лікуванням, і з харчуванням, згодом найняли для [PERSON] доглядальницю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її донька проживала поряд з [PERSON] , тому вона його добре знає. [PERSON] проживав сам, потім у нього з`явилася співмешканка, згодом вони розійшлися. Коли [PERSON] захворів на цукровий діабет і втратив зір, за ним доглядав його брат, [PERSON] , разом з дружиною. Коли [PERSON] сам потрапив у лікарню, то до [PERSON] приходив позивач. До самої смерті [PERSON] був адекватним та розсудливим. За спадщину [PERSON] їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] був його сусідом, а позивач його товариш. [PERSON] хворів цукровим діабетом, осліп. Він спілкувався з ним майже кожного дня, [PERSON] повністю розумів свої дії, навіть коли потрапив до лікарні, був повністю адекватним, тільки нічого не бачив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона, як соціальний працівник, два рази на тиждень відвідувала [PERSON] , який хворів на цукровий діабет, втратив зір. Будучи хворим, під час спілкування він повністю розумів значення своїх дій, розпізнавав людей. Весь час [PERSON] доглядав [PERSON] . В її присутності [PERSON] жодного разу не згадував [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її троюрідний брат, з яким вона постійно спілкувалася, до його смерті. Коли він захворів, то деякий час сам себе доглядав, коли вже осліп, то вона почала йому допомагати. [PERSON] казав, що його ніхто не доглядає, і просив її, щоб вона здійснювала за ним догляд, але вона була не в змозі відвідувати його щодня за станом здоров`я. Однак, по можливості вона допомагала [PERSON] , купувала йому ліки. [PERSON] не хотів доглядати [PERSON] , привозив йому погану їжу, брудний посуд. [PERSON] говорив їй, що хоче зробити на неї заповіт, але вона відповіла, що не треба цього робити, оскільки він ще молодий і одужає. Після чого, він повідомив, що зробить заповіт на її племінника. Тоді вона зателефонувала до Катеринівської сільської ради і домовилася за організацію складання заповіту [PERSON] . Він повністю розумів свої дії, і після того як склав заповіт, зателефонував до своїх дядька і тітки і повідомив про складання заповіту. За три дні до смерті [PERSON] він їй скаржився, що він і [PERSON] посварилися, він його не кормив. Коли вона до нього приїхала, в будинку було брудно, [PERSON] був в жахливому стані, а [PERSON] шукав в його будинку якісь документи. Свідок [PERSON] суду пояснила, що на прохання [PERSON] вона була присутня при складанні заповіту [PERSON] , який повністю розумів свої дії. При складанні заповіту було повністю дотримано всі вимоги закону, заповіт було вголос зачитано [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що його сестра [PERSON] попросила його бути свідком при складанні заповіту [PERSON] на що він погодився. Він привіз [PERSON] до Катеринівської сільської ради, в його присутності оголосили текст заповіту і він поставив свій підпис. [PERSON] повністю розумів свої дії. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] його двоюрідний брат, [PERSON] його син. Приблизно в 2015-2016 роках [PERSON] захворів на цукровий діабет, та на 100% втратив зір. Він проживав разом з своєю співмешканкою,а в 2017 році вона залишила його. Проживав [PERSON] по сусідству через пару будинків на його вулиці, і він разом з дружиною почав допомагати [PERSON] . Влітку 2017 року дядько і тітка, які мешкали в м. Запоріжжя вирішували, що з ним робити, оскільки через втрату зору [PERSON] не міг себе обслуговувати, і вирішили, що він разом з дружиною та сином будуть йому допомагати, і все належне йому майно успадкують вони. З 2017 до 2020 року його родина доглядала [PERSON] , потім ще почала приходити працівниця соціальної служби, яка готувала для останнього їжу. Він ходив до нього кожного дня, возив в лікарню, допомагав до самої смерті, і [PERSON] сказав, що склав заповіт на його сина. Тоді він повністю усвідомлював свої дії, робив це добровільно в сільській раді за місцем проживання. Родичка [PERSON] , [PERSON] , без його згоди зробила заповіт в Катеринівській сільській раді за два тижні до його смерті. На той час [PERSON] вже забалакувався, в лікарні йому нічим не допомогли, він робив йому уколи з ліками « [PERSON] », потім його перевели на таблетки. Зі слів [PERSON] [PERSON] підсовувала йому якісь документи, ймовірно заповіт, житло у нього було не оформлене, але вона забрала документи, які в нього були. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога бо заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, згідно копії довідки виконкому Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області №430 від 20.11.2020 року [PERSON] до дня його смерті, [INFO] дійсно проживав один за адресою: [ADDRESS] (а.с.59). Згідно довідки Покровського територіального центру соціального обслуговування №336 від 11.12.2020 року, [PERSON] , проживаючий за адресою: [ADDRESS] , перебував на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома з 05.11.2018 року по 15.10.2020 року, вибув у зв`язку зі смертю (а.с.56). Згідно копій виписок з історії хвороби №1543/340 (з 09.06.2020 року по 19.06.2020 року) та №2376/479 (з 18.09.2020 року по 28.09.2020 року) [PERSON] встановлено діагноз: сахарний діабет, 2 тип, тяжка форма, стадія декомпенсації, діабетична гепатопатія, діабетична полінейропатія, діабетична мікро-макроангіопатія нижніх кінцівок, ішемія 2 А ст. Діабетична непроліферативна ритінопатія обох очей. ХХН 3 ст., діабетична нефропатія 2 ст., хронічний пієлонефрит стадії нестійкої ремісії, нефротичний варіант. АГ 2 ст. змішаного генезу. 2 ст. ризик 4 кардіоміпатія складного генезу. СН 2А ст. (а.с.57,58). Згідно копії довідки лікаря-психіатра КНП "Покровська лікарня" від 03.07.2021 року [PERSON] за психіатричною допомогою в Покровську ЦРЛ протягом останніх 5 років не звертався (а.с.55). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.11.2020 року відділом ДРАЦС по Васильківському, Межівському, Покровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.26). Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП №029897 [PERSON] являвся власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,290 га, яка розташована на території Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (а.с.29). З наданої державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Кривошей О.Г. копії спадкової справи №266/2020 до майна [PERSON] , померлого [INFO] видно, що заповітом, посвідченим 03.08.2018 року секретарем виконкому Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Баляс Г.В., який зареєстрований в реєстрі за №86, [PERSON] заповів [PERSON] належну йому земельну ділянку площею 6,290 га, яка знаходиться на території Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ДП №029897 (а.с.27). \~ В матеріалах спадкової справи також міститься копія заповіту, посвідченого 28.09.2020 року секретарем виконкому Катеринівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, який зареєстрований в реєстрі за №85, згідно якого [PERSON] все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не було і взагалі, все те що буде належати йому та на що він за законом буде мати право, повністю заповів [PERSON] (а.с.54). За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до визначення, яке міститься в статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в момент складання оспорюваного заповіту на користь [PERSON] від 28.09.2020 року, [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 листопада 2019 року у справі №496/4851/14-ц вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною першою статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц, від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15. Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12). Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Так, для встановлення психічного стану [PERSON] в момент складання оспорюваного заповіту, а саме чи міг він в той час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, по справі призначалася посмертна судово-психіатрична експертиза, яка не була проведена у зв`язку з несплатою позивачем її вартості на користь експертної установи. Суд, в свою чергу, не наділений спеціальними знаннями у галузі судової психіатрії для встановлення того, чи міг [PERSON] в момент складання оспорюваного заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, з огляду на що належна оцінка поданим сторонами та витребуваним медичним документам не може бути надана. Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог стороною позивача не подано. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, в силу вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed