Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 29.04.2021 року між ТОВ "МАНІФОЮ" та відповідачкою було укладено договір позики № 2226351. Згідно умов кредитного договору сума позики (загальний розмір) складає 9 800 грн., строк позики 27 днів, дата повернення позики 26 травня 2021 року. ТОВ "МАНІФОЮ"свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй позику в сумі 9 800 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки. 10.09.2021 року між ТОВ "МАНІФОЮ", як клієнтом, та ТзОВ "Українські фінансові операції", як фактором, було укладено Договір факторингу № 10-09/2021, згідно з умов якого ТОВ "МАНІФОЮ" відступив ТзОВ "Українські фінансові операції" право грошової вимоги зо договором позики. Про відступлення права грошової вимоги відповідачку було повідомлено письмово. 11.07.2022 року між ТОВ "Українські фінансові операції" та ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" було укладено договір факторингу № 1, згідно з умовами якого ТОВ "Українські фінансові операції" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги відповідачку було повідомлено письмово. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду відповідачка має заборгованість в сумі 27 181 грн. 28 коп., інфляційні витрати - 9 160 грн. 10 коп., три відсотки річних - 1 590 грн. 66 коп. Тому представник позивача звернувся до суду та просить постановити рішення, яким стягнути з відповідачки наявну заборгованість. Також, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. Ухвалою від 30 травня 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачка 02 серпня 2023 року подала до суду письмові пояснення, згідно яких позов визнає частково. Зазначає, що згідно додатку № 1 до договору позики № 2226351 від 29.04.2021 року сторонами було погоджено вартість позики за період з 29.04.2021 року до 26.05.2021 року, що становить: тіло кредиту 9 800 грн., строк кредитування 27 днів (до 26.05.2021 року). Через неможливість вчасного повернення грошових коштів в останній день кредитування 26.05.2021 року - нею було сплачено відсотки за користування кредитом на користь первинного кредитора, через особистий кабінет на офіційному сайті первинного кредитора та укладено з первинним кредитором пролонгацію дії строку кредитування (повернення кредиту) з 26.05.2021 на 14 днів до 09.06.2021 року включно. Згідно додатку №2 до договору позики № 2226351 від 29.04.2021 року Додаткова угода № 1, сторони кредитного договору погодили суму позики, суму нарахованих відсотків за користування кредитом, строк кредитування та суму до повернення боржником. Сторони від 26.05.2021 року продовжили строк користування позикою на наступних умовах: - тіло кредиту 9 800 грн.; - сума відсотків за користування кредитом - 2 730 грн. 28 коп.; - сума до повернення позичальником становила 12 530 грн. 28 коп.; - строк кредитування 14 днів з 26.05.2021 року до 09.06.2021 року. Додаткових пролонгацій строку кредитування сторонами не здійснювалося. Таким чином відповідачка повинна була сплатити на користь первинного кредитора заборгованість у розмірі 12 530 грн. 28 коп. З урахуванням погоджених умов сторонами кредитного договору розмір боргу, що заявлений до стягнення позивачем - відповідачка не визнає, через завищення його розміру та нарахування відсотків поза погодженим строком кредитування та застосування до боржника відповідальності за невчасне виконання грошового зобов`язання під час дії імперативної норми права, яка обмежує право боржника на нарахування відсотків за невчасне виконання грошового зобов`язання. Витрати на правову допомогу відповідачка рахує надмірними. Позов просить задоволити частково в розмірі 12 530 грн. 28 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без їх участі. Позов підтримує, просить його задоволити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без його участі. Позовні вимоги визнає частково. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено судом, 29.04.2021 року між ТОВ "МАНІФОЮ" та відповідачкою було укладено договір позики № 2226351. Зазначений договір було укладено відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "ФК"МАНІФОЮ" та розміщених на їх сайті: https://money4you/ua/ru/o-nas/normatyvna-dokumentatsiya//. Відповідно до п. 2.1 договору позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти, а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку суму грошових коштів та сплатити проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням договору. Згідно умов кредитного договору сума позики (загальний розмір) складає 9 800 грн. Строк позики складає 27 днів. Дата повернення позики визначено 26 травня 2021 року, про що зазначено в Графіку платежів, що є додатковою угодою № 1 до договору позики. Після прийняття відповідачкою умов кредитного договору з нею було укладено електронний кредитний договір, який був підписаний відповідачкою у відповідності до вимог ч. 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", а саме за допомогою електронного підпису. ТОВ "МАНІФОЮ"свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй позику в сумі 9 800 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки. 26.05.2021 року відповідачка здійснила платіж на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів користування на суму 2 632 грн. 77 коп. відповідно до додаткової угоди № 1. Сторони погодили новий строк позики - 09.06.2021 року. 09.06.2021 року відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення позики та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії договору, чим порушила умови укладеного договору. 10.09.2021 року між ТОВ "МАНІФОЮ", як клієнтом, та ТзОВ "Українські фінансові операції", як фактором, було укладено Договір факторингу № 10-09/2021, згідно з умов якого ТОВ "МАНІФОЮ" відступив ТзОВ "Українські фінансові операції" право грошової вимоги зо договором позики. Про відступлення права грошової вимоги відповідачку було повідомлено письмово. 11.07.2022 року між ТОВ "Українські фінансові операції" та ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" було укладено договір факторингу № 1 згідно з умовами якого ТОВ "Українські фінансові операції" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги відповідачку було повідомлено письмово. До ТОВ "ФК" Фінтраст України" відповідно до укладеного договору факторингу № 1 перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором у розмірі 27 181 грн. 28 коп. Станом на 23.05.2023 року, за розрахунками позивача, заборгованість за кредитним договором відповідачки складає: сума кредиту 9 800 грн., сума процентів за користування кредитом 12 481 грн. 28 коп., сума процентів за прострочену позику 4 900 грн, всього 27 181 грн. 28 коп. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що "у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання". Як вбачається з матеріалів справи, строк дії договору був продовжений та закінчився 09 червня 2021 року, до цього часу його умови не змінювалися. Доказів того факту, що кредитний договір після 09 червня 2021 року було автоматично пролонговано та строк користування кредитом збільшено, матеріали справи не містять, а не сплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без волевиявлення сторін (у тому числі вчинення відповідних дій). Щодо стягнення суми боргу та відсотків за користування кредитом суд дійшов висновку про наступне. 9 800 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача повністю. З відповідачки підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) за стандартною процентною ставкою 1,99% в день за період з 29.04.2021 року по 09.06.2021 року в межах строку кредитування, що становить згідно наданого позивачем розрахунку суму 2 730 грн. 28 коп., і з якою погоджується відповідачка, і цю суму приймає до уваги суд. Таким чином, з огляду на встановлені судом конкретні обставини справи, відсутність доказів сплати відповідачкою кредитної заборгованості, той факт, що договір №2226351 від 29 квітня 2021 року діяв до 09 червня 2021 року із стандартною процентною ставкою 1,99% в день, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 12 530 грн. 28 коп., з яких: 9 800 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, та 2 730 грн. 28 коп. - сума заборгованості за процентами (стандартна процентна ставка 1,99% за період з 29.04.2021 року по 09.06.2021) в межах строку кредитування. Щодо стягнення решти грошових коштів, суд зазначає наступне. Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про споживче кредитування" у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Враховуючи наведене суд вважає, що з відповідачки не підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних. А тому, в цій частині позов не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує та зазначає про наступне. Норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Понесені позивачем судові витрати (сплата судового збору у сумі 2684 грн.) повинні бути стягнуті з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам. Також, позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При дослідженні доказів щодо виду і розміру судових витрат, пов`язаних з понесеними витратами на правову допомогу, суд вважає, що до відшкодування підлягають 7 000 грн. (збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви; складання позовної заяви). Щодо витрат за подання позовної заяви до суду у розмірі 1000 грн., то суд вважає їх явно завищеними, надмірними та такими, що не відповідають принципам розумност. Суд вважає за розумне відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 33,03 % від ціни позову, що становить що становить 886 грн. 53 коп. (2684,00 грн. * 33,03%) - частина сплаченого судового збору, та витрати на правову допомогу - 7000 грн.

Outcome: approved