Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що Ленінським районним\~судом м.\~Дніпропетровська 13\~червня 2014\~року у\~справі №205/3332/14-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] та стягнуто солідарно з них на користь ПАТ «КБ «Надра»» заборгованість за кредитним договором №852844/ФЛ від 15 липня 2008 року у розмірі 1 006 053,17 грн., яка складається з: основного боргу в розмірі 66431,43 доларів США, що за курсом НБУ становить 530 986,42 грн.; відсотків у розмірі 45 611,67 доларів США, що за курсом НБУ становить 364 574,08 грн.; пені в розмірі 7 102,68 доларів США, що за курсом НБУ становить 56 771,72 грн.; штрафів у розмірі 6\~721 доларів США, що за курсом НБУ становить 53 720,95 грн., а також стягнуто рівними частками з відповідачів судовий збір у розмірі 3\~654 грн. Вказує, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра»» на ТОВ «Спектрум Ессетс» у виконавчих листах у справі 205/3332/14-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра»» до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за договором та виконавчі листи були передані до відділу державної виконавчої служби, але не зважаючи на рішення суду, до теперішнього часу заборгованість перед позивачем не погашена, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №205/3332/14-ц від 13 червня 2014 року не виконано. Вказує на те, що ТОВ «Спектрум Ессетс» стало новим кредитором і відповідачі на підставі положень ст. 625 ЦК України зобов`язані сплатити правонаступникові суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та з урахуванням того, що до наслідків порушення грошового зобов`язання застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №205/3332/14-ц від 13 червня 2014 року не виконується відповідачами з 13 червні 2014 року і дотепер, тобто таке прострочення є триваючим порушенням і право на стягнення трьох процентів річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, а тому в цьому випадку подано позов про стягнення трьох відсотків річних за останні три роки, тобто саме з 06 березня 2020 року по 06 березня 2023 року та згідно розрахунку 3% річних становлять 90\~627,47 грн. (1\~006\~053,17 х 3% х 1\~096 :365). Зазначає, що у зв`язку з триваючим невиконанням рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року у справі №205/3332/14-ц, кредитор має право вимагати від [PERSON] , як поручителя за зобов`язаннями [PERSON] , відповідно до кредитного договору та договору поруки, сплати коштів в порядку ст. 625 ЦК України, зокрема 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту. На підставі викладеного, позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Спектрум Ессетс» 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 90 627,47 грн., а також покласти судові витрати на відповідачів. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року було прийнято до свого провадження цивільну справу та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кучинська В.В. сформувала в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення за період прострочення 1\~096 днів та в частині нарахувань на частину боргу понад суми основного боргу за тілом кредиту, які стягнуті судовим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року у справі №205/3332/14-ц виходячи з розміру 1\~006\~053,17 грн. в сумі 90\~627,47 грн. та визначити дійсний розмір 3% річних, виходячи з суми основного боргу, визначеного рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року у справі №205/3332/14-ц, а також визначити період прострочення з урахуванням воєнного стану. В обґрунтування зазначила, що не погоджується з заявленим позивачем періодом нарахування 3% річних, оскільки період, за який повинні нараховуватись 3% річних складає 720 днів, а саме: з 06 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року (дата початку воєнного стану в Україні) та посилається на те, що Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України і інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. п. 18, 19 щодо звільнення від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також порядку нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором, після 24 лютого 2022 року. Вказує, що позивач в своїй позовній заяві зазначив розрахунок 3% річних виходячи з суми боргу в розмірі 1\~006\~053,17 грн., при цьому зазначає, що позивач надав суду невірний розрахунок суми 3% річних та нарахував їх виходячи з усієї суми боргу, визначеної рішенням суду, а не на тіло кредиту (основного боргу), що відповідно до її розрахунку становить 31\~422,76 грн. (530 986,42 грн. х 3% х 720 : 365) за період 720 днів. Від представника ТОВ «Спектрум Ессетс» надійшла до суду відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що оскільки в справі №205/3332/14-ц не вирішувалося питання стягнення 3% і боржник станом на 2023 рік не виконав свої зобов`язання по цей час, то є вірним розрахунок саме на загальну суму рішення суду, оскільки 3% річних - це компенсація знецінення грошових коштів за період невиконання рішення суду, а також послався на неможливість врахування позиція Верховного Суду у справі №916/2889/13, на яку посилається відповідач, оскільки у вказаній постанові вирішувалося питання нарахування 3% річних за попередній період де вже було нараховано 3%, а в цьому випадку 3% не стягувалися в рішенні суду. Вказує, що адвокатом відповідача жодних дій по збиранню доказів не вчинялося, на обґрунтування позиції і не надавалися жодні докази які б спростували позицію позивача, а заявлення про витрати на правову допомогу, коли відповідач сам визнає факт невиконання обов`язкового рішення суду, на її думку, носить неправомірний характер для кредитора. Відповідач [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву, в якому виклав аналогічні обґрунтування та вимоги, як у відзиві [PERSON] . Представником відповідача [PERSON] адвокатом Кучинською В.В. в системі «Електронний суд» були сформовані додаткові пояснення, в яких зазначила, що є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних в частині стягнення за період прострочення 1096 днів та в частині нарахувань на частину боргу понад суми основного боргу за тілом кредиту, які стягнуті за судовим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року у справі №205/3332/14-ц виходячи з розміру 1\~006\~053,17 грн. в сумі 90\~627,47 грн. та у визначенні дійсного розміру 3% річних, виходячи з суми основного боргу, визначеного в рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року у справі №205/3332/14-ц та визначити період прострочення з урахуванням строку воєнного стану. Представник позивача - адвокат Васюта К.С. надала суду заяву в якій просила розглядати справу без представника. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Кучинської В.В. надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу без їх участі, а також зазначила, що відповідач не визнає позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за період 1\~096 днів та нарахувань на частину боргу понад суму основного боргу за тілом кредиту, які стягнуті за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року у справі №205/3332/14-ц. Просила суд визначити дійсний розмір 3% річних, виходячи з суми основного боргу, в розмірі 31\~422,76 грн. Крім того, зазначила, що відповідач не заперечує проти стягнення з неї суми 3% річних за період 720 днів з 06 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року в сумі 31 422,76 грн., а також вказала про те, що відповідачем буде подано заяву про розподіл судових витрат (правової допомоги) протягом 5 днів з дня винесення судового рішення разом з підтверджуючими документами. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він просив проводити розгляд справи без його участі та врахувати його відзив при винесенні рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №205/3332/14-ц від 13 червня 2014 року задоволені позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра»» заборгованість за кредитним договором №852844/ФЛ від 15 липня 2008 року у розмірі 1 006 053,17 грн., яка складається з: основного боргу в розмірі 66 431,43 доларів США, що за курсом НБУ становить 530 986,42 грн.; відсотків у розмірі 45 611,67 доларів США, що за курсом НБУ становить 364 574,08 грн.; пені в розмірі 7 102,68 доларів США, що за курсом НБУ становить 56 771,72 грн.; штрафів у розмірі 6 721,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 53 720,95 грн., а також стягнуто рівними частками з [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі 3 654 грн. (а. с. 8-11). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Матеріалами справи підтверджено, що 15 травня 2020 року між ПАТ «Комерційний Банк «Надра» і ТОВ «Спектрум Ессетс» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL3N017513, за умовами якого ТОВ «Спектрум Ессетс» набуло права вимоги до [PERSON] і [PERSON] за кредитним договором і договором іпотеки №852844/ФЛ, та договором поруки №852844/ФЛ-П від 15 липня 2008 року, дані про які містяться у додатку №1 (а. с. 12-15). Також судом встановлено, що 14 серпня 2020 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №205/3332/14-ц задоволено заяву ТОВ «Спектрум Ессетс» про заміну стягувача у виконавчому листі та замінено стягувача ПАТ «Комерційний банк «Надра» на ТОВ «Спектрум Ессетс» у виконавчих листах у справі №205/3332/14-ц за позовом ПАТ «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором (а. с. 6-7). У позовній заяві представник позивача зазначає, що виконавчі листи були передані до відділу державної виконавчої служби, але заборгованість перед позивачем не погашена та не виконано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №205/3332/14-ц від 13 червня 2014 року. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-п (провадження № 14-154це18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2014 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення до дати виконання рішення суду. Такої позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2019 у справі №127/15672/16-ц, у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 і №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим до виконання, та з огляду на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, та не виконали рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року, оскільки жодних доказів протилежного суду відповідачі не надали, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Нарахування трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верхового Суду від 19 червня 2019 року у справах № 03/2718/16-ц та №646/14523/15-ц. Крім того, Верховним Судом в постанові від 01 липня 2020 року у справі №535/757/17, провадження № 61-30148св18, зроблено аналогічний висновок. Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку 3 процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, виходячи зі змісту правової позиції наведеної у постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року №914/712/16, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. Матеріалами справи свідчать, що відповідачі мають не виконане грошове зобов`язання перед позивачем, яке виникло за кредитним договором №852844/ФЛ від 15 липня 2008 року та на час звернення до суду, а саме 24 березня 2023 року залишається не виконаним. Крім того, відповідно до змісту рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №205/3332/14-ц від 13 червня 2014 року сума основного боргу становить 66 431,43 доларів США, що за курсом НБУ 530 986,42 грн.; відсотки становлять 45 611,67 доларів США, що за курсом НБУ 364 574,08 грн.; пеня становить 7 102,68 доларів США, що за курсом НБУ - 56 771,72 грн.; штрафи становлять 6 721,00 доларів США, що за курсом НБУ - 53 720,95 грн. Період за який позивач ставить питання про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання становить з 06 березня 2020 року по 06 березня 2023 року. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась та діє на цей час. Суд звертає увагу на те, що вимоги позивача про застосування ст. 625 ЦК України та стягнення 3 відсотків річних заявлені в тому числі за період, який стосується періоду дії в країні воєнного стану, а саме з 24 лютого 2022 року по 06 березня 2023 року, а період з 06 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року (включно) не стосується періоду дії в країні воєнного стану. Водночас, відповідно до правової позиції наведеній у справі №914/712/16, яка приводилася судом вище та з урахуванням кількості прострочених днів, що в загальній кількості за період з 06 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року (включно) становлять 720 днів, стягненню з відповідачів підлягають 3% річних, при цьому базою (основою) для нарахування яких є зокрема сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями, а в цьому випадку, виходячи зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №205/3332/14-ц від 13 червня 2014 року, яка становить 66 431,43 доларів США, що за курсом НБУ 530 986,42 грн. Оскільки прострочення зобов`язання тривало 720 днів, то розрахунок трьох процентів річних відбувається наступним чином: 530 986,42 x 3% x 720 : 365 : 100 = 31\~422,76 грн. Враховуючи, що відповідачами не заперечувалось те, що станом на час розгляду справи заборгованість не сплачена, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №205/3332/14-ц від 13 червня 2014 року не виконане, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про сплату йому відповідачами 3% річних від простроченої суми заборгованості, передбачених ст. 625 ЦК України є правомірними, та підлягають стягненню з урахуванням зроблених судом розрахунків, Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідачів на користь позивача підлягають солідарному стягненню 3% річних у зв`язку з порушенням виконання грошового зобов`язання на підставі рішення суду в розмірі 31 422,76 грн. Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат\~у відповідності\~до вимог\~ст.\~141\~ЦПК України,\~суд приймає\~до уваги\~часткове задоволення\~позовних вимог,\~а тому\~з відповідачів\~на користь\~позивача підлягають\~стягненню судові\~витрати у\~виді судового\~збору на\~загальну суму\~в розмірі\~930,61\~грн. (31 422,76 грн. * 2 684 грн. / 90 627,47 грн.), тобто по 465,31 грн. з кожного, оскільки судовий збір віднесений до складу судових витрат, які не є зобов`язанням в розумінні ст. 509 ЦК України, і відсутні підстави для стягнення їх на підставі ст. 543 ЦК України в солідарному порядку.

Outcome: partial