Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

У травні 2023 року представник позивача - адвокат Яцун В.М. звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог, вказано, що [INFO] померла [PERSON] , яка на момент смерті постійно проживала та була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з належного їй майна: житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та земельних ділянок площею 2,26 га кадастровий номер 7423887000:02:002:1022 та площею 0,24 га кадастровий номер 7423887000:02:002:0426, які знаходяться на території Носівської міської ради (раніше Червонопартизанської сісьської ради Носівського району) Чернігівської області, цільове призначення землі - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя 21.11.2019 [PERSON] склала заповіт , згідно з яким заповіла земельні ділянки площею 2,26 га кадастровий номер 7423887000:02:002:1022 та площею 0,24 га кадастровий номер 7423887000:02:002:0426, які знаходяться на теритрії Носівської міської ради (раніше Червонопартизанської сільської ради Носівського району) Чернігівської області, цільове призначення землі - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] - позивачу у справі. При зверненні до нотаріальної контори за оформленням спадщини після померлої [PERSON] нотаріусом було повідомлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилася, однак відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.11.2019 р., у зв`язку з пропуском нею строку для прийняття спадщини. Про наявність спадкового майна та заповіту позивачу повідомили працівники агропідприємства, яке орендує дані земельні ділянки, але вже після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини. На твердження позивача, жодних дій з боку нотаріуса не вчинялось, вона не знала про наявний заповіт, таким чином не могла прийняти спадщину з поважних причин Посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що неприйняття спадщини позивачем може порушити її право на власність, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, [PERSON] просила суд визначити додатковий строк тривалістю три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді від 09 червня 2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого судового засідання на 29 червня 2023 року. Ухвалою суду від 29 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10 серпня 2023 року. У судове засідання позивач не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник позивача - адвокат Яцун В.М. у засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі позивача та її представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача Носівської територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області не з`явилася, через систему «Електронний суд» надіслала заяву про розгляд справи без участі представника Носівської міської ради Чернігівської області, вказала, що міська рада позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала повністю Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв`язку суд приходить до наступного. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 11). Після її смерті залишилася спадщина. Згідно з довідкою Носівської міської ради Чернігівського області від 18 листопада 2020 року [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , одна (а. с. 14). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 13 липня 2005 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області Дубовик С.М., яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , [PERSON] в рівних долях кожному (а. с. 12). Згідно даних, що містять у матеріалах справи, даний заповіт втратив чинність. 21 листопада 2019 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений старостою сіл Володькова Дівиця, Дослідне, Кобилещина, Коробчине, Криниця, Ставок, [PERSON] [PERSON] , яким належну їй земельну ділянку площею 2,26 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7423887000:02:002:1022, що розташована на території Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області та земельну ділянку площею 0,24 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7423887000:02:002:0426, що розташована на території Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області заповіла [PERSON] (а. с. 13). З повідомлення Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області 10.08.2023 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заведена (а. с. 44, 45). Предметом позову у цій справі є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] у 2020 році, з посиланням на те, що позивач не знала про існування заповіту, а з часу відкриття спадщини будь-яких повідомлень від органу нотаріату про закликання її до спадкування за заповітом не отримувала. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, згідно з цією статтею поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як стверджує позивач, остання не знала про заповіт, а нотаріус про заповіт її не повідомив, тому суд приходить до висновку, що незнання про наявність заповіту перешкоджало позивачці реалізувати своє право на прийняття спадщини з поважних причин. Така судова практика є загальновідомою й загальнодоступною, викладена у багатьох судових рішеннях Верховного Суду України, зокрема у постановах: від 23 серпня 2017 року у справі № 2/235/10/16 (провадження № 6-1320цс17); від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, у численних судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, як суду касаційної інстанції. Ця судова практика залишилася незмінною і у практиці нового Верховного Суду, зокрема, викладена у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298 св 18. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 грудня 2021 року справа № 703/4978/19, провадження № 61-13783 св 21 та від 14 червня 2023 року у справі № 292/564/22 Крім того, суд звертає увагу, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та непорушність права власності, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оскільки відповідачі визнали позов, про що надали заяви, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: approved