Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

24.05.2023 позивач [PERSON] звернулась до Радехівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації у зв`язку з відчуженням спільного майна. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.11.2022 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У шлюбі за спільні кошти було придбано транспортний засіб марки «PEUGEOT» моделі 307, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] . Після розірвання шлюбу [PERSON] без відома та згоди [PERSON] відчужив транспортний засіб, не відшкодувавши при цьому вартості частки вказаного транспортного засобу позивачу. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.11.2023 видано обмежувальний припис [PERSON] . Після розірвання шлюбу між сторонами, неповнолітні діти залишилися проживати із [PERSON] та перебувають на її повному утриманні, оскільки [PERSON] не приймає участі у матеріальному забезпеченні та вихованні дітей, тому наявні підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя та збільшення частки [PERSON] з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - 106 053,33 грн., в рахунок компенсації вартості 2/3 частини транспортного засобу марки «PEUGEOT» моделі 307, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , а також вирішити питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2023 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П. 29.05.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь № 89734 щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою судді від 29.05.2023 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 13.06.2023 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 14.06.2023 представник позивача подав заяву про залишення без розгляду поданого клопотання про витребування документів з регіонального сервісного центу ГСЦ МВС в Дніпропетровській області, водночас підтримав долучене до позовної заяви 24.05.2023 клопотання про витребування доказів, де просить суд витребувати з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області: копію договору про придбання гр. [PERSON] [INFO] транспортного засобу марки «PEUGEOT» модної 307, (номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (у випадку наявності); надати копію реєстраційної картки транспортного засобу марки «PEUGEOT» моделі 307, (номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] ; надати копію реєстраційних документів на транспортний засіб марки «PEUGEOT» моделі 307, (номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , які видавались протягом 2018-2023 р.р. 14.06.2023 ухвалою суду судове засідання відкладено на 21.06.2023 за клопотанням представника відповідача. 21.06.2023 в судовому засіданні протокольно оголошено перерву до 03.07.2023. Ухвалою суду від 03.07.2023 витребувано докази з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області за клопотанням представника позивача від 24.05.2023 ВХ.3394. 03.07.2023 представником відповідача Биць І.А. подано відзив на позовну заяву, де останній заперечує проти даного позову та просить відмовити позивачу в його задоволенні. Вказує на те, що автомобіль «PEUGEOT» 307, 2006 р.в., номер кузова [NUMBER] , який є предметом спору у даній справі, було придбано та зареєстровано відповідачем [PERSON] 07.12.2021 на кошти, які були зароблені ним. [PERSON] погоджується з презумпцією спільності майна подружжя та претензіями колишньої дружини на половину його вартості. Автомобіль був проданий [PERSON] 07.10.2022 за 38 800,00 грн. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 30.11.2022, однак, тоді вони вже не проживали разом. Представник відповідача вважає, що [PERSON] повністю компенсував колишній дружині половину вартості вказаного авто (половина - 19 400,00 грн.), залишивши їй у власність все їхнє спільно нажите майно у їх спільній квартирі по [ADDRESS] (вартість ремонту, меблів, побутової техніки тощо). З вересня 2022 у даній квартирі проживає позивачка з їх спільними з відповідачем дітьми [PERSON] та [PERSON] . Вимог про поділ майна, що залишилось в квартирі, [PERSON] позивачці не висуває. Заявлена ж позивачкою вимога про стягнення 2/3 частини від 159 080,00 грн. вважає, що не відповідає ані обставинам справи, ані вимогам закону. Так, згідно наданих позивачкою доказів, сума у 159 080,00 грн. становить собою не дійсну ринкову вартість спірного автомобіля, а середню ринкову ціну подібного транспортного засобу. Вартість же спірного автомобіля визначена в договорі купівлі-продажу від 07.10.2022 та становить 38 800,00 гривень. Вимога ж про стягнення 2/3 частин суперечить принципу рівності часток подружжя у їх спільному майні. Тому сторона відповідача заперечує проти заявленого позову та просить суд відмовити позивачці в його задоволенні. 11.07.2023 від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, де [PERSON] зазначає, що [PERSON] без її згоди відчужив транспортний засіб марки «PEUGEOT» моделі 307, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , не відшкодувавши при цьому вартості частки вказаного транспортного засобу. Зазначає, що твердження відповідача про те, що ним було відшкодовано половину вартості транспортного засобу не відповідають дійсності та не мають жодного документального підтвердження. Письмової згоди на відчуження транспортного засобу [PERSON] не надавала. Вважає, що при визначенні вартості спірного транспортного засобу повинна застосовуватись середня ринкова вартість аналогічного транспортного засобу у зв`язку із тим, що [PERSON] не надавала згоди на продаж транспортного засобу, авто було відчужене без її відома, участі не приймала в укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу. Просить суд стягнути з [PERSON] в рахунок компенсації вартості 2/3 частини транспортного засобу. 07.08.2023 в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені в позовній заяві та відповіді на відзив. Просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - 106 053,33 грн. в рахунок компенсації вартості 2/3 частини транспортного засобу марки «PEUGEOT» моделі 307, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] . Також в судовому засіданні доповнив, що автомобіль марки «PEUGEOT» був придбаний сторонами по справі та проданий відповідачем у шлюбі, разом з тим позивачка жодної згоди на продаж спірного а\\б не надавала, коштів від продажу а\\б не отримувала; станом на час продажу транспортного засобу сторони проживали окремо, до суду вже був поданий позов позивачкою про розірвання шлюбу. Вважає, що вартість майна, яка підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи із врахуванням поданої позивачкою довідки щодо середньої ринкової ціни колісного транспортного засобу ідентичного а\\б марки «PEUGEOT» моделі 307, оскільки такий проданий без згоди позивачки. Щодо збільшення частки при поділі майна, то просить врахувати, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишилися проживати із позивачкою та перебувають на її утриманні, відповідач систематично вчиняв домашнє насильство; не заперечив, що на час розгляду справи в суді відповідач сплачує аліменти на дітей і заборгованість відсутня. Позивачка в судове засідання не з`явилась, її інтереси згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги представляв адвокат Майка М.Б. ( а.с. 53-53зв.) Представник відповідача Биць І.А. в судовому засіданні заперечив позовні вимоги, підтримавши поданий ним відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що автомобіль марки «PEUGEOT» 307, 2006 р.в., номер кузова [NUMBER] , який є предметом спору у даній справі, було придбано та продано у шлюбі, тому даний а\\б не підлягає поділу; разом з тим вважає, що до уваги потрібно брати при поділі майна, зокрема а\\б - договір купівлі-продажу від 07.10.2022, а не довідку- дослідження щодо середньої ринкової ціни т\\з, яка подана позивачкою. Вважає, що саме сторона позивача повинна надати суду докази, що спірний а\\б був проданий без згоди позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, його інтереси згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги представляв адвокат Биць І.А. ( а.с. 68) Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач та відповідач 23 вересня 2006 року зареєстрували шлюб, який згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.11.2022 було розірвано. Як вбачається із даного рішення [PERSON] та [PERSON] припинили подружні стосунки та перестали вести спільне господарство (а.с.22-23). Згідно договору № 627/1515 купівлі-продажу транспортного засобу від 29.11.2021 та заяви № 385604631 від 07.12.2021 встановлено, що сторонами під час перебування в шлюбі було набуто у власність автомобіль марки «PEUGEOT» модель 307, 2006 року випуску д.н.з. [NUMBER] , правоустановлюючі документи були оформлені на ім"я відповідача ( а.с. 157-159), що не оспорювалось сторонами в суді. Крім того, відповідно до відповіді регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) №31/19-М-61аз від 08.05.2023 вбачається, що автомобіль «PEUGEOT» 307, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1580 см.куб. в період з 07.12.2021 по 03.05.2023 був зареєстрований за [PERSON] , [INFO] (а.с.35); відповідно до відповіді Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів №160319071 від 20.04.2023 вбачається, що за [PERSON] , [INFO] зареєстрований транспортний засіб марки «PEUGEOT», модель 307, 2006 року випуску (а.с.36). Факт придбання спірного автомобіля також підтверджується копією акту прийому-передачі транспортного засобу до договору № 62/15615 купівлі-продажу транспортного засобу від 29.11.2021, згідно якого [PERSON] отримав у власність автомобіль марки «PEUGEOT», модель 307, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] (а.с.160); копією акту огляду реалізованого засобу № 8081/21/001749 від 29.11.2021 (а.с.160 звор.арк.); копією митної декларації № UA/0043608627, яка 15.11.2021 була подана до Волинської митниці Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю-Авто» з метою здійснення митного оформлення товару - автомобіль легковий, марка «PEUGEOT», модель 307, індетифікаційний номер (VIN) [NUMBER] (а.с.161); копією звіту на 07.12.2021 реєстру основних листів ВМД та додаткової інформації національної автоматизованої інформаційної системи Департаменту ДАІ МВС України, згідно якого одержувачем зазначене ТзОВ «Ю-Авто», дата видачі декларації 15.11.2021 (а.с.162); копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Тернопільській області (а.с.163-164); копією сертифікату відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA.005.126412-21, виданого 29.11.2021 ТОВ «Рівнестандарт», яким підтверджується, що транспортний засіб марки «PEUGEOT» відповідний вимогам щодо індивідуального затвердження, викладеним у «Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17 серпня 2012 року за № 521, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за № 1586/21898. Даний колісний транспортний засіб може бути зареєстровано і/або допущено до участі у дорожньому русі без виконання подальших процедур затвердження. Додано перелік стосовно відповідносні КТЗ вимогам щодо індивідуального затвердження (а.с.165-166). Згідно договору комісії № 7970/22/001421 - 06.10.2022 між ТОВ «Терно-тест» в особі Кутний Р.П. та відповідачем [PERSON] укладений договір комісії, а саме комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки «PEUGEOT» 307, 2006 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] зареєстрований за власником транспортного засобу 07.12.2021 року за ціною, не нижче узгодженої сторонами, а саме - 38 800 грн., тобто ціна транспортного засобу була визначена за домовленістю сторін угоди. (а.с. 118-119). Як вбачається з договору купівлі - продажу №7970/22/001421, який укладений 07.10.2022 між ТОВ «Терно-тест» та [PERSON] на підставі договору комісії від 06.10.2022 - гр. [PERSON] придбав транспортний засіб марки «PEUGEOT», модель 307, 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] за ціною 38 800 грн (а.с.116-117). Факт продажу відповідачем спірного а\\б також підтверджується копією акту про технічний стан транспортного засобу та його складової частини, що має ідентифікаційний номер №7970/22/001421 від 06.10.2022 згідно якого ціна продажу транспортного засобу марки «PEUGEOT», модель 307, 2006 року випуску становить 38 800,00 грн. (а.с.120); копією акту огляду реалізованого транспортного засобу №7970/22/000314 від 07.10.2022, згідно якого вартість транспортного засобу марки «PEUGEOT», модель 307, 2006 року випуску становить 38 800,00 грн. (а.с.121); відповідю на запит №31/4-8зі-2023 від 23.05.2023 згідно якої - 03.05.2023 транспортний засіб «PEUGEOT» 307, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1580 куб.м. був перереєстрований на підставі договору купівлі-продажу № 5824 від 18.03.2023, укладеного ТОВ «Сервіс-Надзбруччя» за гр. [PERSON] (а.с.61-64). Згідно довідки щодо середньої ринкової ціни колісного транспортного засобу ідентичного (аналогічного) автомобілю «PEUGEOT» 307, 2006 року випуску, що був у користуванні виданої юридичною експертною компанією Баранкова, яка подана до суду позивачкою, вбачається, що середня ринкова ціна колісного транспортного засобу ідентичного (аналогічного) автомобілю «PEUGEOT» 307, ідентифікаційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску становить 159 080,00 грн. (а.с.40-43). Також сторонами як на підставу позовних вимог та заперечень до суду подано ряд документів з яких вбачається, що за договором купівлі-продажу квартири від 27.08.2015 - [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.8-9). Згідно копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.08.2015 - [PERSON] зареєструвала право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до копії будинкової книги позивачка [PERSON] та син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12). Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] від 12.07.2006, вбачається, що дана трудова книжка видана на ім`я [PERSON] , яка народилася [INFO] (а.с.13-14); трудова книжка серії [NUMBER] від 02.10.2006, видана на ім`я [PERSON] , яка народилася [INFO] (а.с.15-18). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.05.2010 [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] - сторони по справі (а.с.19). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.01.2021 [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] - сторони по справі (а.с.20). Як вбачається із копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.09.2022 було відкрито кримінальне провадження за №12022216040000845 за підозрою [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України, зі слів представника позивача станом на час розгляду даної справи в суді - обвинувальний акт відносно відповідача за ст. 125 ч. 1 КК України органом дізнання до суду не скерований, щодо подальшого розгляду даного провадження йому не відомо (а.с.21). Згідно копії рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.11.2022 - ухвалено видати обмежувальний припис [PERSON] , [INFO] , яким на строк на 1,5 (півтора) місяці було заборонено останньому перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , та малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.24-26). Згідно копії рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.12.2022 ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання (а.с.27-28). Згідно копії припису від 07.10.2022 відносно [PERSON] складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №225257 (а.с.29). Згідно копій постанов про відкриття виконавчого провадження ВП [NUMBER] від 10.01.2023 та ВП [NUMBER] від 30.01.2023 відкрито виконавче провадження відносно боржника [PERSON] (а.с. 30, 31). Згідно копії висновку органу опіки та піклування про встановлення порядку участі батька [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] встановлено графік спілкування [PERSON] з дітьми, який затверджено рішенням Тернопільської міської ради (а.с.32-34;44). Як вбачається із розрахунку заборгованості № 45838 від 04.05.2023 станом на 01.05.2023 за [PERSON] числиться заборгованість в розмірі 972,22 грн. (а.с.37-38). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 47070 від 05.05.2023 станом на 03.05.2023 за [PERSON] числиться заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 6790 грн. (а.с.39). Відповідачем надано квитанції про сплату аліментів на суму 5 105,00 грн. за 20.06.2023, 1 000,00 грн. за 05.06.2023, 1 000,00 грн. за 20.06.2023, 3 100,00 грн. за 15.05.2023, 4 000,00 грн. за 17.02.2023, 5 105,00 грн. за 05.06.2023, 12 200,00 грн. за 03.05.2023, 15 000,00 грн. за 06.02.2023, 3 000,00 за 15.05.2023 (а.с.122-130). Із долучених представником відповідача Биць І.А. доказів вбачається, що за [PERSON] станом на 25.07.2023 числиться переплата по сплаті аліментів (а.с.170-173); щодо відсутності заборгованості по аліментах в судовому засіданні підтвердив представник позивача. Згідно копії договору найму житла від 12.11.2022 - відповідач [PERSON] з 12.11.2022 наймає квартиру, яка була передана останньому у строкове платне володіння та користування згідно договору найму та акту приймання-передачі житла №54 від 12.11.2022 (а.с.174-176). Відповідачем [PERSON] надано суду довідки про доходи видані Пенсійним фондом України (а.с.177-178). Згідно копії рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради №174 від 30.06.2023 «Про надання висновку на запит суду до справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав» вирішено доручити управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради підготувати проект рішення виконавчого комітету щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.179-183). Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. В конкретних правовідносинах суд вважає доведеним, що транспортний засіб марки «PEUGEOT» моделі 307, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя, що не оспорювалось відповідачем та визнано ним у відзиві на позовну заяву. Згідно ч. 3 ст.60 СК України - якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна , що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не передбачено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Цей підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Така правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2020 року у справі № 483/812/19 ( провадження № 61-20774св19 ); аналогічна позиція відображена у ВП ВС, справа № 125/2157/19 від 31.08.2022. Згідно наявної в матеріалах справи копії договору комісії та договору купівлі-продажу від 07.10.2022 транспортний засіб марки «PEUGEOT», модель 307, 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] був проданий [PERSON] за ціною 38 800 грн. Разом з тим, згідно довідки щодо середньої ринкової ціни колісного транспортного засобу ідентичного (аналогічного) автомобілю «PEUGEOT» 307, 2006 року випуску, що був у користуванні виданої юридичною експертною компанією Баранкова вбачається, що середня ринкова ціна колісного транспортного засобу ідентичного (аналогічного) автомобілю «PEUGEOT» 307, ідентифікаційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску становить 159 080,00 грн. На думку суду вартість відчуженого автомобіля, що зазначений у договорі є значно заниженою і не відповідають реальним ринковим цінам. Відповідачем не надано доказів на підтвердження дійсної вартості спірного транспортного засобу та не спростовано належними доказами визначений оцінювачем у напрямку оцінки майна розмір його вартості та правом ініціювання перед судом призначення відповідної експертизи для з`ясування таких обставин відповідач не скористався. Договірна ціна зазначена у договорі комісії та відповідно у договорі купівлі-продажу не відображає ринкової ціни транспортного засобу. Інших доказів за правилами ст.ст. 76-81 ЦПК України відповідачем не надано. У зв`язку з чим його доводи про необхідність сплати позивачу в якості компенсації 50 % вартості транспортного засобу, визначеної договором купівлі - продажу не заслуговують на увагу. В ході розгляду справи не встановлено наявності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, а тому виходячи з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна, суд приходить до висновку, що позивач має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Згідно твердження представника відповідача та відповідача [PERSON] про те, що останній повністю компенсував колишній дружині половину вартості вказаного авто залишивши їй у власність все їхнє спільно нажите майно у їх спільній квартирі, судом не береться до уваги, оскільки відповідач може звернутись до суду із позовною заявою про поділ майна подружжя. Таким чином, враховуючи, що спірний транспортний засіб сторонами придбано за час перебування в зареєстрованому шлюбі та він належить до спільного майна подружжя, відповідач здійснив його продаж без отримання згоди позивача, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми компенсації, виходячи з його ринкової ( дійсної ) вартості - 159 080,00 грн.. Крім того, відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 344/5539/17 (провадження № 61-12286св20) зазначено, що «статтею 70 СК України передбачено два випадки, коли суд має право відступити від принципу рівності часток подружжя у праві спільної власності. По-перше, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. По-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Аналізуючи наведені норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Водночас, за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено». Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 456/828/17 (провадження № 61-252св17). Як на підставу для вимог про компенсацію вартості 2/3 частини транспортного засобу відступлення від засади рівності часток подружжя в рахунок компенсації вартості 2/3 частини транспортного засобу марки «PEUGEOT» моделі 307, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] позивач зазначає недостатній розмір аліментів, які сплачуються відповідачем на утримання дітей. Разом з тим, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопольської області від 06.12.2022 в справі №607/13471/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] визначено розмір аліментів на утримання дітей: [PERSON] в розмірі 2833,00 грн. [PERSON] в розмірі 2272,00 грн. та на [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1000,00 грн. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). Слід зазначити, що позивач з позовом про зміну способу стягнення аліментів чи збільшення їх розміру до суду не зверталась, докази наявності протилежного до суду не надала, в матеріалах справи вказані докази відсутні. Крім того, позивач у позовній заяві зазначила, що у відповідача числиться заборгованість по сплаті аліментів, однак, як вбачається із додатних представником відповідача Биць І.А. розрахунків заборгованості по сплаті аліментів за [PERSON] станом на 25.07.2023 числиться переплата, крім того в судовому засіданні представник позивача підтвердив відсутність заборгованості по аліментах. Покликання сторони позивача про застосування відповідачем домашнього насильства щодо позивачки та її дітей, є причиною на збільшення розміру частки позивача не заслуговують на увагу, оскільки судом були вжиті заходи щодо припинення такого насильства, інших доказів позивачем не представлено. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що підстав для відступу від рівності часток при поділі в рахунок компенсації вартості 2/3 частини транспортного засобу марки «PEUGEOT» моделі 307, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] в даній справі відсутні, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про можливість визнати за позивачем компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу. Інших доказів, окрім тих, які досліджені судом сторонами подано не було; Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). З урахуванням вище наведеного, встановивши, що спірний автомобіль є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та був відчужений відповідачем [PERSON] без згоди позивача як іншого із подружжя, а кошти від його продажу не були використані на потреби сім"ї, суд приходить до висновку, що, в порядку поділу вказаного майна між сторонами по справі, з відповідача підлягає стягненню грошова компенсація 1/2 ринкової вартості транспортного засобу автомобіля марки «PEUGEOT», модель 307, 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України із врахуванням задоволення позову частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 805,20 грн.

Outcome: partial