Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

1.Позиція позивача. 19 липня 2023 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська надійшов зазначений позов, за яким позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] (дата народження: [INFO] ) на користь АТ КБ «ПриватБанк»: заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.03.2008 року у розмірі 31691,26 грн. станом на 31.03.2023 року; судові витрати у розмірі 2684,00 грн. судовий збір. В обґрунтування даного позову зазначив наступне. [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим пілписала Заяву № б/н від 17.03.2008 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», склада між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані Відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківськом рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позовної заяви. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов?язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов?язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов?язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви. Таким чином, у порушення п. 6.5 Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов?язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов?язковим для виконання сторонами. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 31.03.2023 року має заборгованість - 35500,23 грн., яка складається з наступного: - 7271,17 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); - 24120,09 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками; - 3808,97 грн. - нарахована пеня; - 300,00 грн. - нараховано комісії. Позивач звертає увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника лище повернення повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 31691,26 грн., яка складається з наступного: -7271,17 грн. заборгованість за кредитом; -24120,09 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -300,00 грн. заборгованість за пенею і комісією. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] , подала до суду заяву, у якій зазначила, що не визнає позовні вимоги, заявлені АТ КБ «Приватбанк» , згідно ст.. 257,258 ЦК України закінчився строк позовної давності. Просить відмовити у задоволенні позову. 3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 19 липня 2023 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов до [PERSON] «про стягнення заборгованості» (а.с. 4-6). Разом з позовною заявою до суду від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» - Гребенюка О.С. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, заявка на отримання процесуальних документів в електронному вигляді та клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 1-3). 19 липня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 43). 03 серпня 2023 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 46). 30 серпня 2023 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву, згідно до змісту якої вказала, що не визнає позовні вимоги (а.с. 54). Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 17 березня 2008 року [PERSON] підписала Заяву з АТ КБ «ПриватБанк», згідно до умов якої їй надається кредитна картка типу Visa Gold клуб, валюта гривня, тип фінансового ліміту фінансовий, сума кредитного ліміту 8000,00 грн., базова процентна ставка 30 % із розрахунку 360 днів на рік (а.с. 23). Згідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 17.03.2008 року, станом на 31.03.2023 рік загальна заборгованість [PERSON] складає 31691,26 гривень, 07.02.2023 року відповідач [PERSON] внесла 500,00 грн. у рахунок погашення заборгованості за кредитом (а.с. 7-15). Згідно до виписки за договормо № б/н за період 18.03.2008-24.04.2023 вбачається, що відповідач активно користувався кредитним лімітом (а.с. 16-20). Згідно довідки наданої позивачем між позивачем та відповідачем був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступну кредитну картку 18.03.2008 року № [NUMBER] з терміном дії до 03/11 Gold credit (а.с. 22). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, 18.03.2008 року відбувся старт карткового рахунку [NUMBER] , на якому 15.04.2008 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 8000,00 гривень, в подальшому: 17.04.2009 року кредитний ліміт було зменшено до 7600,00 гривень, 07.08.2015 року було зменшено кредитний ліміт до 7280,00 гривень, 06.11.2019 року було зменшено кредитний ліміт до 0,00 гривень (а.с. 21). 5. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням (на думку позивача) позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України) Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У заяві від 17.03.2008 року, підписаної відповідачем [PERSON] , сторонами узгоджено базову процентну ставку у розмірі 30% із розрахунку 360 днів на рік. Згідно до розрахунку заборгованості вбачається, що на протязі всього часу користування відповідачем кредитного ліміту позивач дотримувався розміру угодженої процентної ставки, не змінюючи її. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Також, відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення умов договору слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. А тому ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, між позивачем та відповідачем при підписанні заяви від 17.03.2008 року не було узгоджено розмір пені чи комісії. Щодо строків позовної давності, на які наголошує відповідач [PERSON] . Згідно зі\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 509/3589/16-ц вказано, що сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 березня 2008 року вбачається, що останній платіж відповідачем здійснено 07 лютого 2022 року у розмірі 500,00 гривень. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки 19.07.2023 року, таким чином, відсутні підстави для застосування строків позовної давності. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення заборгованості. Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності та з огляду на те, що умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем не виконані, заборгованість за цим договором не погашена, тому суд доходить переконання про порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту, у зв`язку з чим позовні вимоги слід задовольнити у частині стягнення заборгованості за кредитом та узгодженими процентами за користування кредитом. 6. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до\~ст.\~141\~ЦПК\~України,\~судовий\~збір\~покладається на\~сторони\~пропорційно\~розміру задоволених\~позовних\~вимог. Інші\~судові\~витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача ;\~2)\~у\~разі\~відмови в\~позові\~-\~на\~позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, АТ КБ «Приватбанк» при зверненні до суду з позовною заявою сплачений судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № ZZ424B1U7I від 04 липня 2023 року (а.с. 42). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача, в розмірі 2658 (дві тисячі шістсот п`ятдесят вісім) гривень 60 копійок, оскільки його розмір є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial