Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 16.08.2023 представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про долучення доказів та просив покласти на позивача витрати на правову допомогу, у додатках зазначено: акт прийому передачі правової допомоги. При цьому, фактично акту надано не було. 28.08.2023 представник відповідача подав клопотання про ухвалення додаткового рішення, в якому зазначив, що 14.08.2023 адвокатом Терещуком С.С. через електронну пошту на адресу Дзержинського районного суду м. Харкова подано докази про надання правничої допомоги [PERSON] , а саме акт виконаних робіт. У зв`язку з відсутністю технічної можливості у Дзержинському районному суді м. Харкова відкрити електронний файл з підписаними документами, судом не було взято до уваги акт виконаних робіт. У зв`язку з чим адвокат просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу. 18.08.2023 [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , подала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в обґрунтування якого зазначила, що з розміром витрат не згодна. Стороною відповідача не було подано попереднього розрахунку окрім того, відповідачем документально не підтверджені витрати та не доведені, відповідачем не долучено квитанції або іншого платіжного документу, який підтверджує понесення ним вказаних витрат. У зв`язку з чим представник позивача просила відмовити у задоволені позову. У судовому засіданні відповідач та її представник підтримали клопотання про стягнення витрат на правову допомогу та просили задовольнити. Представником відповідача [PERSON] надано акт приймання передачі наданої правової допомоги, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги та рекомендації щодо застосування рекомендованих ставок адвокатського гонорару. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Суд, вислухавши відповідача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. \~Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.08.2023 у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус ХМНО Железняк Л.В. про визнання заповіту недійсним відмовлено. Станом на 31.08.2023 рішення суду не набрало законної сили. Після ухвалення рішення, представником відповідача 16.08.2023 подано заяву про долучення доказів, у якому останній просив покласти на позивача витрати на правову допомогу. У додатках до клопотання зазначено «акт прийому- передачі правової допомоги». При цьому, як свідчить акт від 16.08.2023, складений уповноваженими працівниками апарату суду, а саме старшим секретарем суду Мірониченко В.О., судовим розпорядником Календіною А.С., секретарем суду Коваленко І.М., при перевірці вкладено до клопотання про долучення доказів по цивільній справі 638/10706/20, через систему «Електронний суд», яка надіслана 16.08.2023 від [PERSON] відсутні файли, які зазначені у додатках до клопотання. 28.08.2023 представник відповідача повторно подає заяву про ухвалення додаткового рішення, у додатках до зазначеної заяви вказує: «акт виконаних робіт, докази направлення звернення до суду». При цьому, як свідчить акт від 28.08.2023, складений уповноваженими працівниками апарату суду, а саме старшим секретарем суду Мірониченко В.О., судовим розпорядником Календіною А.С., секретарем суду Коваленко І.М., при перевірці вкладено до клопотання про долучення доказів по цивільній справі 638/10706/20, через систему «Електронний суд», яка надіслана 28.08.2023 від [PERSON] відсутні файли, які зазначені у додатках до клопотання. Окрім того, 01.11.2022 відповідачем [PERSON] було подано заяву, у якій остання просила стягнути зі [PERSON] витрати на правову допомогу, при цьому відповідач зазначила, що розрахунок сплати за правову допомогу разом з актом приймання передачі буде наданий пізніше. В судовому засіданні стороною відповідача надані акт приймання передачі, відповідно до якого адвокат Терещук С.С. та Якімова М.Е. уклали акт приймання передачі наданої правової допомоги по договору про надання правової допомоги від 09.10.2020. Відповідно до п. 1 зазначеного акту адвокат виконав за плату, а клієнт прийняв правову допомогу, клієнтом сплачено 82500 грн. Відповідно до частин першої та другої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду\~ від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята\~статті 137 ЦПК України). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Правничу допомогу у суді надавав адвокат Терещук С.С., на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги від 09.10.2020, додаткової угоди №1 до договору від 12.10.2020. На підтвердження вартості послуг на правову допомогу представником відповідача надано акт приймання передачі, які містять посилання, що клієнтом, тобто [PERSON] отримано послуги адвоката за які сплачено суму у загальному розмірі 82500 грн. Станом на день розгляду заяви по стягнення витрат на правову допомогу рішення суду про визнання заповіту недійсним законної сили не набрало. Проаналізувавши реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану відповдачу на стадії розгляду справи, суд дійшов наступного висновку. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19). Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Представником позивача [PERSON] [PERSON] подано заперечення проти заяви про стягнення витрат на правову допомогу. В контексті оцінки доводів представника позивача щодо недоведеності відповідачем понесення витрат на професійну правничу допомогу з огляду на відсутність детального опису робіт (наданих послуг), витраченого адвокатом часу, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у подібних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21), згідно з яким\~учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку визначення договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формальних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Оцінюючи заявлений стороною відповдача розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених [PERSON] у суді, на предмет їх пропорційності складності справи, суд виходить з наступного. Так, однією з наданих послуг зазначено консультація, підготовка правової позиції, ознайомлення з матеріалами позову, підготовка відзиву, заперечень, заперечень на клопотання, проте зазначені послуги вочевидь не вимагали такої кількості витраченого часу, окрім того вказані послуги дублюють одна одну. Окрім того, послуги «підготовка клопотання про приєднання копії позову та про відмову у позові», «підготовка клопотання про приєднання копій довіреностей», «підготовка клопотання про приєднання фотокарток» також не вимагали такої кількості витраченого часу, оскільки зазначені клопотання могли бути викладені як представником відповідача так і самим відповідачем усно у судовому засіданні та не вимагали від адвоката спеціальних навичок. Також, з акту приймання передачі вбачається, що до нього включено послугу «участь у судовому засіданні» та заявлено вимогу про стягнення коштів за кожне судове засідання по 3500 грн, що є необґрунтованим та надмірно завищеним показником, оскільки кожне судове засідання тривало різну кількість часу. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні\~\~\~\~\~\~\~від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Не приймаються до уваги заперечення представника позивача, що відповідачем не надано доказів фактичної сплати за послуги адвоката, оскільки судом, враховано правовий висновок, викладений в постанові\~Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 160/12268/19, згідно з яким\~витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи\~незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, оскільки,

Outcome: partial