Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

27.09.2022 року КП «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що КП «Теплокомуненерго» перебуває з боржником у фактичних договірних відносинах, про що свідчить відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Боржник є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , а відтак є споживачем теплової енергії, що надається до вказаного житла. Боржник не виконує належним чином покладені на нього обов`язки по сплаті комунальних послуг, у зв`язку з чим станом на 01.09.2022 виникла заборгованість за отриману теплову енергію в розмірі 51 158,19 грн., 3 % річних в розмірі 1079,03 грн., індекс інфляції в розмірі 3146,35 грн., а всього 55 383,57 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, 3% річних, індекс інфляції та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 11.11.2022 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 17.01.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнала зазначений позов в повному обсязі, через відсутність в матеріалах справи документів, які б підтверджували розмір заборгованості відповідача, відсутність розрахунку до жовтня 2021 року, за кожен місяць опалення квартири, не доведено наявність боргових зобов`язань за вказаний період, не зрозуміло звідки на жовтень 2021 нараховано 36 967,74 грн., а також в розрахунку номер 2 станом на жовтень 2021 року зазначена сума інша сума а саме 23 279грн., незрозуміло звідки та як вона нарахована (а.с.31-33). 23.01.2023 рокувід представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача не погодилася з доводами, які зазначені у відзиві, посилаючись на наступні обставини. В позовній заяві зазначено, що розрахунок заборгованості, індексу інфляції та 3% річних надано на двох роздруківках в з зв`язку з встановленням нової програми для розрахунку заборгованості. Тобто, розрахунок за послуги теплопостачання складається з двох частин, а саме в розрахунку №1 - відображені нарахування, перерахунки та загальна заборгованість до 01.10.2021 року, в розрахунку №2 - продовжуються нарахування, перерахунки та оплати з 01.10.2021 року. Розрахунок з нарахуваннями 3% річних та індексу інфляції також складається з двох частин, розрахунок №1 - нарахування до 01.10.2021 року, розрахунок №2 -нарахування з 01.10.2021 року. Для розрахунку 3% річних та індексу інфляції взято поточні нарахування вказаний період (в даному випадку 3 роки) без врахування боргу за попередній період (вхідний борг). А саме, 36 967,74 грн (борг жовтень 2021 року) - 13 688,59грн.(вхідний бог) = 23 279,15грн.(прострочена заборгованість за жовтень 2021 року) (а.с 34-37). 27.02.2023 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивачем частково пропущений 3-х річний строк позовної давності без поважних причин. Оскільки нарахування за послуги постачання тривають понад три роки, просить застосувати строк позовної давності (а.с 53-54). 10.03.2023 року від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі, в якій представник позивача не погодилася з доводами, які зазначені в запереченнях на відповідь на відзив, посилаючись на наступні обставини. Зазначає, що КП «Теилокомуненрго» звернулось з позовною заявою про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії саме до [PERSON] в зв`язку з тим, що взаємовідносини позивача та відповідача по наданню послуг з теплопостачання були врегульовані договором від 10.09.2006 року (копія додається). На споживачів покладається обов`язок сплачувати за отримані послуги у строки встановлені договором або законом. КП «Теплокомуненеого» надавало послуги теплопостачання за адресою відповідача по [ADDRESS] , загальною опалювальною площею 63,8 кв.м., а відповідач такі послуги приймав та від їх отримання не відмовлявся. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а інша зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користуватися послугами. Крім того, стосовно твердження відповідача, щодо пропуску строку позовної давності, зазначає, що в даному випадку заборгованість частково сплачувалась відповідачем, тим самим відповідач визнавав свою заборгованість, як видно з розрахунку заборгованості: з листопада 2019 року по лютий 2020 року кожного місяці сплачувалося по 400,00 грн.;в грудні 2020 року сплачено 1000,00 грн.; з лютого 2021 року по травень 2021 року кожного місяця сплачувалося по 500,00 грн.; з грудня 2021 року по лютий 2022 року сплата кожного місяці по 500,00 грн. Таким чином, визнання боргу перериває позовну давність у всіх цивільних правовідносин, на які вона поширюється, а також у відносинах між будь-якими учасниками цивільних відносин. (а.с 55-62). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі з підстав, викладених в відповіді на відзив та письмових поясненнях по справі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених в відзиві та запереченнях на відповідь на відзив Заслухавши учасників справи, дослідивши позовну заяву та письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання теплової енергії (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок, серед іншого, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За змістом ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до довідки КП «Житлогосп» від 24.05.2022 року відповідач [PERSON] є власником квартири: [ADDRESS] , та зареєстрована у зазначеній квартирі (а.с. 4). Вказане також підтверджується світлокопією свідоцьва про право власності на житло від 16.11.2006 року та довідкою УДППАП Олександрійської міської ради від 11.11.2022 року (а.с.15, 33). 10.09.2006 року між сторонами укладено договір №061347 про постачання теплової енергії для централізованого опалення та гарячого водопостачання, згідно з умовами якого позивач зобов`язався постачати відповідачу теплову енергію для централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати отриману теплову енергію (не пізніше 15 числа наступного за розрахунковим місяця) за встановленими тарифами. Крім того, позивачем на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 57-58). Частиною 1 статті 509 ЦК України, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Тобто, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання тобто боржник сплачує борг з урахуванням рівня інфляції та три відсотки річних за прострочення зобов`язання. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 року у справі №6-68цс12 та від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13. У зв`язку з несплатою відповідачем вартості отриманої теплової енергії, станом на 01.09.2022 року виникла заборгованість в розмірі 55 383,57 грн., що складається з: 51 158,19 грн. - заборгованість за послуги теплопостачання, 1079,03 грн. - 3 % річних, 3146,35 грн. - індекс інфляції. Враховуючи те, що між сторонами укладений відповідний договір про постачання теплової енергії та відповідач, як споживач житлово-комунальної послуги, не виконав передбачені договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за фактично отримані комунальні послуги, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг станом на 01.09.2022 року, що складається з: 37469 грн. 60 коп. - заборгованість за послуги теплопостачання; 1079 грн. 03 коп. - 3% річних; 3146 грн. 35 коп. - індекс інфляції. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності та відмови з цих підстав у позові суд зазначає про таке. Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з наданого на підствердження заявлених позовних вимог розрахунку за послуги з теплопостачання №1 (а.с.6) на початок розрахункового періоду - вересень 2019 року, значиться заборгованість 13688,59 грн., яка утворилася за період, що йому передує. Зазначена сума боргу утворилася за період, який виходить за межі позовної дасності. Позивач, стверджуючи, що відповідач вчиняла дії, які свідчать про визнання нею свого боргу в сумі13688,59 грн., яка утворилася до вересня 2019 року, в звязку з чим переривався перебіг позовної давності, суду відповідних доказів не надав. Враховуючи викладене, у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити в звязку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2 481,00 грн.

Outcome: partial