Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] (том 1 а.с. 3-7), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (том 2 а.с. 142-143), просить: виділити їй у власність як 1/2 частку із спільного майна сторін і як окрему річ квартиру [ADDRESS] , яка складається із веранди І, площею 7,0 м.кв.; кухні 2-1, площею 10,9 кв.м.; котельні 2-2, площею 2,0 м.кв.; коридору 2-3, площею 5,0 кв. м.кв.; кімната 2-4, площею 8,8 кв.м.; кімната 2-5, площею 15,9 кв.м.; кімната 2-6, площею 12,3 кв.м.; передпокій 2-7, площею 4,4 кв.м.; кімната 2-8,площею 10,3 кв.м. Всього площа 76,6 кв.м., вартістю 312523 грн.; виділити відповідачу у власність як 1/2 частку із спільного майна сторін присадибну земельну ділянку площею 0,2022 га, кадастровий номер 7410100000:01:003:0133, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , вартістю 324875 грн.; стягнути з відповідача на її користь як різницю у вартості фактичних часток: 324875 грн. (вартість земельної ділянки) - 318699 грн. (вартість половини спірного майна) = 6176 грн.; стягнути з відповідача понесені судові витрати. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 травня 2008 року, серія та номер 1-1606, виданого державним нотаріусом Кравченко А.Г., вона є власником 1/2 частини чотирикімнатної квартири [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 вересня 2020 року, серія та номер 1-442, виданого державним нотаріусом Кравченко А.Г., вона є власником 1/2 частини будинку та господарських споруд в [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 вересня 2020 року, серія та номер 1-443, виданого державним нотаріусом Кравченко А.Г., вона також є власником 1/2 частини земельної ділянки площею 0,2022 га, кадастровий номер 7410100000:01:003:0133, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] на підставі зазначених свідоцтв про право на спадщину власником іншої 1/2 частини спадкового майна. Позивачі стверджує, що з часу смерті їхньої матері, а саме 01 жовтня 2004 року вони з відповідачкою не можуть вирішити питання щодо користування або продажу майна. Сторони забезпечені своїм житлом і не користуються житлом, зазначеним як спадкове. Окрім цього відповідачка не допускає її до користування спадковим майном по [ADDRESS] , вважаючи, що все зазначене майно належить їй. Отриманню сторонами свідоцтв про право на зазначену спадщину передував судовій спір в 2005 році між сторонами за її позовом про усунення відповідача від спадщини з причин відмови від надання допомоги їхній матері [PERSON] , яка перед смертю знаходилась в безпорадному стані. Відповідач відмовилася від компенсації їй витрат на поховання та обладнання пям`ятника для наших батьків. Виходячи з даних, зазначених в свідоцтвах про право сторін на спадщину, спірне майно є спільною частковою власністю сторін і право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за згодою. Позивач пояснює, що так сталося, що вона з чоловіком більше опікувалась квартирою [ADDRESS] . Оскільки квартира та прибудинкова земельна ділянка були в занедбаному стані, вони з чоловіком зробили деякий ремонт в квартирі та встановили огорожу до входу в квартиру. Окрім того вони сплачували всі необхідні комунальні послуги по квартирі та утримували собаку батьків. Вказує, що за взаємною згодою продати майно в інтересах сторін, або поділити його реально неможливо. Немає згоди також на припинення часткової власності шляхом сплати грошової компенсації за частку учаснику власності. Враховуючи, що фактично, сторони опікуються кожний конкретною річчю із спірного майна, вважає, що цю обставину необхідно врахувати при вирішенні справи. Способом захисту свого права позивач вважає виділення у натурі в особисту власність частки із спільного майна зі сплатою іншою стороною різниці у вартості частин. Також у заяві про зменшення позовних вимог позивач вказує, що внаслідок бойових дій за період 04-29 березня 2022 року будинок, за адресою: [ADDRESS] повністю знищений і не може розцінюватись як будівля. Оскільки сторони у справі є власниками зазначеного будинку вони отримують відповідну компенсацію за знищене майно поза даним судовим розглядом. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 17.03.2021 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 12.04.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (том 1 а.с. 151-160), в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечення відповідача проти позову зводяться до того, що вона не оформила й не отримала Свідоцтва про право на спадщину за законом на свою 1/2 частину спадкового майна померлої матері - житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,2022 га, кадастровий номер 7410100000:01:003:0133, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , і це її право не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а, відтак, вона на даний час не є співвласником нерухомого майна - житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,2022 га, кадастровий номер 7410100000:01:003:0133, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Із спадкового майна померлої матері за нею зареєстровано лише право приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14.04.2021 року розгляд даної цивільної справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 11.05.2023 року від позивача та її представника надійшли відповіді на відзив (том 1 а.с.193-197, 201-203), у яких наводять спростування на твердження, зазначені у відзиві, та просять застосувати при розгляді справи законодавство, котре стосується прав сторін при розгляді спорів про поділ спадщини та захищає права добросовісного співвласника. 16.08.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав і у його задоволенні просив відмовити повністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.02.2005 року [PERSON] звернулась до Другої чернігівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] , зокрема на: житловий будинок [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] (том 2 а.с. 2). 25.02.2005 року [PERSON] звернулась до Другої чернігівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] , зокрема на: житловий будинок [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] (том 2 а.с. 2 на звороті). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 травня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1606, виданого державним нотаріусом Кравченко А.Г., [PERSON] є власником 1/2 частини чотирикімнатної квартири [ADDRESS] (том 1 а.с. 9, 11). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.09.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-3319, виданого державним нотаріусом Кравченко А.Г., [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] (том 1 а.с. 171). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-442, виданого державним нотаріусом Кравченко А.Г., [PERSON] є власником 1/2 частини будинку та господарських споруд в [ADDRESS] (том №1 а.с. 12, 13). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-443, виданого державним нотаріусом Кравченко А.Г., [PERSON] є власником 1/2 частини земельної ділянки площею 0,2022 га, кадастровий номер 7410100000:01:003:0133, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (том 1 а.с. 14, 15). Зі змісту свідоцтв про право на спадщину за законом від 21 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-442, та від 21 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-443, вбачається, що свідоцтва про право власності на 1/2 частки будинку та господарських споруд в [ADDRESS] , та земельної ділянки за вказаною адресою не видано. Постановою державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори Кравченко А.Г. від 13.04.2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] , до зняття арешту з нерухомого майна, зареєстрованого на підставі ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.03.2021 року (справа №751/34/21) (том 2 а.с. 176). З належним чином засвідченої копії спадкової справи №89/2005 вбачається, що інші спадкоємці до майна померлої [PERSON] , які заявили про прийняття спадщини, крім [PERSON] та [PERSON] , відсутні. При цьому вбачається, що жоден із спадкоємців не заявив про відмову від спадщини (том 2 а.с. 2-48). З відповіді ГУ ДСНС у Чернігівській області від 18.04.2022 року №13-06/908 та Акту про пожежу від 18.04.2022 року вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] , знищено внаслідок вибуху, потрапляння боєприпасів, під час бойових дій (том 2 а.с. 113- 114). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша-третя статті 364 ЦК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. При виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має виділятися окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Системний аналіз статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання. В свою чергу, поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі №501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач просить виділити їй у власність як 1/2 частку із спільного майна сторін і як окрему річ квартиру [ADDRESS] , виділивши при цьому відповідачу у власність як 1/2 частку із спільного майна сторін присадибну земельну ділянку площею 0,2022 га, кадастровий номер 7410100000:01:003:0133, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , стягнувши з відповідача на свою користь різницю у вартості фактичних часток. При цьому, свою вимогу виділу як окрему річ квартиру [ADDRESS] позивач мотивує тим, що поділити вказану квартиру на рівні частки в натурі неможливо, оскільки будуть порушені діючі державні будівельні норми (том 1 а.с. 4) згідно з висновком експерта №С-20029 від 09.11.2020 року (том 1 а.с. 69-92). У свою чергу, з висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 19.05.2023 №243-246/23-24 (том 2 а.с. 182-201) вбачається, що є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити частку (розділити) об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] відповідно до часток співвласників, які є рівними з відхиленням від вимог нормативних документів. Запропоновано варіанти розподілу (виділу часток) вказаного об`єкта нерухомого майна. Також, у зв`язку зі знищення об`єкта нерухомого майна - будинку за адресою: [ADDRESS] , експертом зазначено про можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити частку (розділити) об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку кадастровий номер 7410100000:01:003:0133, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , відповідно до часток співвласників, які є рівними. Запропоновано варіанти розподілу (виділу часток) вказаного об`єкта нерухомого майна. (том 1 а.с. 165-218). Враховуючи те, що сторона позивача наполягає на повному задоволенні позовних вимог, зокрема на виділі позивачу у натурі як окрему річ квартиру [ADDRESS] , сторона відповідача просить повністю відмовити у задоволенні позову, не запропонувавши будь-яких варіантів щодо розподілу спірного майна, враховуючи інтереси обох співвласників, розмір їх часток у приватній власності, з урахуванням принципів рівності та справедливості, зокрема рівнозначності та рівності виділених кожному із співвласників житлових та нежитлових приміщень частин будинку, земельної ділянки, їх функціонального призначення та розташування, суд вважає за можливе здійснити поділ у натурі квартири [ADDRESS] та земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:003:0133, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , відповідно до варіантів №1 розподілу квартири та земельної ділянки, запропонованих у висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №243-246/23-24, припинивши право спільної сумісної власності на вищезгадані об`єкти нерухомості. Тому суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 30.09.2020 року, укладений з адвокатом Полубнем С.В. (том 1 а.с. 117), і квитанцію до прибуткового касового ордера від 30.09.2020 року (том 1 а.с. 118), відповідно до яких сплачено 4500 грн. за надану правову допомогу. Враховуючи понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також складність справи, загальний порядок її розгляду, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання таких робіт, принцип розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4500 грн. документально підтверджених витрат на правову допомогу. З приводу вирішення питання розподілу судових витрат у вигляді сплаченого судового збору, суд приходить до наступного висновку. Позивачем понесені документально підтверджені (том 1 а.с. 1) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 4021 грн. З урахуванням частковості задоволення позовних вимог, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2010 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача 7000 грн. витрат за залучення експерта та проведення експертного будівельно-технічного дослідження щодо визначення ринкової вартості та можливості поділу квартири [ADDRESS] , за результатами якого на замовлення позивача 09.11.2020 року складений висновок експерта С-20029, і надав на підтвердження його вартості оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру (том 1 а.с. 111). На підставі вказаного висновку сторона позивача обґрунтовувала свої позовні вимоги з приводу виділу в натурі позивачу як окрему річ квартиру [ADDRESS] . У свою чергу, за клопотанням сторони відповідача проведено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, на підставі якої надано висновок від 19.05.2023 №243-246/23-24 (том 2 а.с. 182-201), відповідно до якого рішенням суду проведено поділ спірних квартири [ADDRESS] та земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:003:0133, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відтак, судом при ухваленні рішення варіанти висновки експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження щодо визначення ринкової вартості та можливості поділу квартири [ADDRESS] , за результатами якого 09.11.2020 року складений висновок експерта С-20029, при вирішенні спору не враховувались, а тому витрати у розмірі 7000 грн. за проведення вказаного експертного дослідження відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача не підлягають. У свою чергу, як зазначалось вище, за клопотанням сторони відповідача проведено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, на підставі якої надано висновок від 19.05.2023 №243-246/23-24, і відповідно до варіантів, запропонованих вказаним висновком, рішенням суду здійснено поділ спірних квартири та земельної ділянки і проведено виділ у натурі сторонам їх часток. Вбачається, що відповідачем понесені документально підтверджені судові витрати, пов`язані із та проведенням експертизи, у розмірі 14758,46 грн. (том 2 а.с. 152), які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи частковість задоволення позовних вимог, половина цих витрат підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial