Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

У провадженні Глобинського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідачів [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення із житлового будинку. В своїй заяві позивач зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] . В його будинку на даний час проживають [PERSON] , [PERSON] . В добровільному порядку відповідачі не виселяються. Відповідачі заважають позивачу, як власнику вільно користуватися та розпоряджатися належним йому на праві приватної власності майном. Посилаючись на викладене, позивач просив суд, усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з належного йому житлового будинку [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, подав суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує. Відповідачі про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, не було направлено відзив, заяви про розгляд справи за їх відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходили. Третя особа у судове засідання не з`явилася, не повідомивши суду причину своєї неявки. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.6-7). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Як зазначено в ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 Цивільний кодекс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Стаття 109 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як зазначено в ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського вплив виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі роблять сумісне проживання нестерпним, їх поведінка є такою, що робить неможливим проживання позивача в одному будинку, добровільно з будинку не виселяються. Відповідачі не надали суду докази, які спростовують твердження позивача. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним, обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved