Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

заявниця [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, де заінтересованою особою зазначено Головне управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) та просить суд встановити факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] , та вона, [PERSON] , перебували у шлюбі з 26 серпня 1988 року по 08 травня 2023 року. В обґрунтування заяви зазначила, що 26 серпня 1988 року між [PERSON] [INFO] , і нею, [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб. У свідоцтві про укладення шлюбу, яке на той час було складене російською мовою, прізвище чоловіка вказано « [PERSON] » та шлюбне прізвище дружини вказано « [PERSON] ». Надалі, 08.12.1998 Довгинцівським РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] було видано паспорт громадянина України, серії [NUMBER] , де його прізвище зазначено як « [PERSON] » українською мовою і як « [PERSON] » російською мовою; згодом їй 07.12.1999 Довгинцівським РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області було видано паспорт громадянина України, серії [NUMBER] , де її прізвище зазначено як « [PERSON] » українською мовою і як « [PERSON] » російською мовою. На підставі рішення РВК № 219/1 від 11.06.1993 [PERSON] отримав ордер на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , де у складі сім`ї зазначена [PERSON] , як дружина, прізвища обох вказано російською мовою як « [PERSON] ». 28 лютого 2009 року подружжя (як зазначено в договорі), з одної сторони [PERSON] , а з другої сторони [PERSON] , уклали договір про поділ майна подружжя, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказану вище двокімнатну квартиру. [INFO] її чоловік, [PERSON] , помер. 25 травня 2023 року вона звернулася до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області із заявою про перерахунок їй пенсії у разі втрати годувальника згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Листом від 31.05.2023 ГУ ПФУ у Дніпропетровській області відмовило щодо переходу на пенсію у разі втрати годувальника згідно статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мотивуючи свою відмову наступним: «Згідно статті 36 Закону, пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Дружина..., якщо вони досягли пенсійного віку , передбаченого статтею 26 цього Закону». При розгляді наданих документів ГУ ПФУ у Дніпропетровській області було встановлено, що прізвище померлого годувальника [PERSON] не співпадає із прізвищем заявниці [PERSON] . Їй для реалізації пенсійних прав є необхідним встановити факт перебування у зареєстрованому шлюбу разом з померлим чоловіком. Ухвалою суду від 24 липня 2023 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] , кожен окремо, заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. Представник ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з заявницею з 1982 року працювали в одній школі. Також вона була знайома з [PERSON] , вони є кумами. 26.08.2023 було б 35 років, як [PERSON] одружена з [PERSON] . Вислухавши заявницю та її представника, допитавши свідка, дослідивши докази у справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини 1 статі 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.08.1988, 26 серпня 1988 року зареєстровано шлюб заявниці, [PERSON] , з [PERSON] , про що зроблено Довгинцівським відділом\~ЗАГС м.\~Кривого Рогу актовий запис № 458 (а.с. 8). У вказаному свідоцтві післяшлюбні прізвища заявниці та її чоловіка записані російською мовою як « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер, даний факт підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.05.2023, актовий запис № 987, вчинений Департаментом адміністративних\~послуг виконкому\~Криворізької міської\~ради (а.с. 12). Відповідно до відомостей паспорту, пенсійного посвідчення, ордеру на жиле приміщення, свідоцтва про смерть, договору про поділ майна подружжя прізвище чоловіка заявниці зазначено « [PERSON] » як українською, так і російською мовою (а.с 9-13). Відповідно до відомостей паспорту, ідентифікаційного коду, пенсійного посвідчення, договору про поділ майна подружжя прізвище заявниці зазначено українською мовою « [PERSON] », у паспорті на сторінці 2 російською мовою прізвище зазначено « [PERSON] » (а.с 6-8, 10, 13). Згідно копії Рішення про відмову в перерахунку пенсії №912490172541 від 31.05.2023, виданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, заявниця зверталась з заявою до Пенсійного фонду про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, але їй було відмовлено в проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що прізвище померлого годувальника [PERSON] не співпадає з прізвищем заявниці [PERSON] (а.с.14). Вирішуючи питання про встановлення факту перебування заявниці та її померлого чоловіка у зареєстрованому шлюбі, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст.\~293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зі змісту ч. 2 ст.\~315\~ЦПК України слідує, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту родинних відносин між дружиною чи чоловіком чинним законодавством не передбачено, оскільки між ними не має кровного споріднення, для них може мати правове значення встановлення факту реєстрації шлюбу чи факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у відповідних випадках. Відповідно п.п. 10, 18 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року, суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленням судом фактом. Як вбачається з матеріалів справи, заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту перебування у шлюбі з тих підстав, що в документах міститься неточності у написанні прізвища чоловіка, що не дозволяє їй перейти на пенсію чоловіка у зв`язку з втратою годувальника. Встановити факт реєстрації шлюбу судовим рішення у даній ситуації не можливо, оскільки факт реєстрації шлюбу підтверджено наявним у справі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.08.1988, яке викладено російською мовою та їх прізвища зазначені як « [PERSON] ». Але у подальшому у процесі отримання паспортів громадянина України замість радянських паспортів, прізвище заявниці було вказано як « [PERSON] », а прізвище чоловіка заявниці як « [PERSON] ». Слід зазначити, що згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic), «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France). Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99). Заявниця в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо усунення розбіжностей у вказаних документах у зв`язку із смертю свого чоловіка. Задоволення заяви має юридичне значення для заявниці. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявницею, свідком та підтверджених документами. Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, він має бути встановлений в судовому порядку, а встановлення такого юридичного факту в силу ст.\~5\~ЦПК України з урахуванням зазначених об`єктивних перешкод для заявниці буде ефективним способом захисту її порушеного права. На підставі викладеного та

Outcome: approved