Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

29 березня 2023 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] через систему електронний суд звернувся з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, що з 02.04.1998 року по 28.02.2023 року [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Комунальним некомерційним підприємством «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради, яке є правонаступником Комунального некомерційного підприємства «Глобинська центральна районна лікарня» Глобинської міської ради, зокрема з 02.04.1998 року вона працювала на посаді дільнічого терапевтичної медсестри; з 01.04.2000 року працювала на посаді фельдшера долікарняного кабінету; з 17.07.2017 року працювала на посаді фельдшера кабінету профілактичного огляду, відповідно до відомостей трудової книжки. 21.02.2023 року наказом Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради №10 Кп11 «Про звільнення [PERSON] », 28.02.2023 року її звільнено з посади у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Дії відповідача щодо звільнення позивача вважає протиправними та посилаючись на викладене представник позивача просив суд визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення [PERSON] , поновити її на посаді, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення її на роботі, та вирішити питання судових витрат. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, в наданій заяві прохали суд розглядати справу за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності. Третя особа в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] [PERSON] , 02.04.1998 року Наказом №36К Глобинської ЦРЛ від 02.04.1998 року, було зараховано на посаду дільничного терапевтичної медсестри Глобинської ЦРЛ. 01.04.2000 року наказом № 88 -к від 01.04.2000 переведена на посаду фельдшера долікарського кабінету Глобинської ЦРЛ. 17.07.2014 року Наказом № 104 Кп 1 від 16.07.2014 року переведена на посаду фельдшера кабінету профілактичного огляду. 28.12.2018 Глобинська ЦРЛ реорганізована шляхом перетворення у Комунальне некомерційне підприємство «Глобинська центральна районна лікарня» Глобинської районної ради Полтавської області. Наказом №10 Кп11 від 21.02.2023 року, [PERSON] з 28.02.2023 звільнено з займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з скороченням чисельності штату працівників (а.с.6,7,11). Згідно копії Наказу №10 Кп11 від 21.02.2023 року, [PERSON] - фельдшера (1ст) кабінету профілактичного огляду поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради, звільнено з займаної посади з 28.02.2023 року згідно п.1 ст. 40 КЗпП, у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників (а.с.13). Як зазначено в статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Трудові відносини регулюються КЗпП України та іншими актами законодавства, прийнятими згідно до нього. Власник, або уповноважений ним орган повинен неухильно додержуватися законодавства про працю. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України зокрема правовий захист від незаконного звільнення. Статтею 40 КЗпП України визначено правові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України, надане листом від 07.04.2011 № 114/06/187-11, скорочення штату працівників та скорочення чисельності працівників - це різні поняття. Чисельність працівників - це списочний склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Наприклад, у штатному розписі замість 7 штатних одиниць менеджерів з продажу залишається лише 3. Тобто зменшується певна кількість працюючих однієї професії. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Наприклад, скорочується посада водія, посада інспектора з кадрів тощо. Скорочення чисельності або штату працівників допускається виключно у разі наявності змін в організації виробництва і праці (наприклад, вдосконалення, покращення процесу виробництва, зменшення обсягу виробництва продукції, перепрофілювання підприємства, установи, організації тощо). Згідно ч.2 ст.40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період. Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства. Водночас власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №6-40 цс15. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.19 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне звільнення. Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 81 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради не виконав вимоги Ухвал Глобинського районного суду Полтавської області від 03.04.2023 року, від 20.04.2023 року, від 11.05.2023 року - не надав витребовувані документи, зокрема й рішення профспілкового комітету про погодження зі звільненням [PERSON] . З огляду на це, суд дійшов висновку, що позов представника позивача [PERSON] - [PERSON] підлягає задоволенню та [PERSON] має бути поновлена на роботі на посаді фельдшера (1ст) кабінету профілактичного огляду поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради, а саме з 01.03.2023 року. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з абз. 3 п. 2 розділу ІІ Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Як вбачається із довідки про доходи, [PERSON] за січень 2023 року було нараховано заробітну плату у розмірі 13500,00 грн., у лютому 2023 року - 47236,60 грн., а всього 60736,60 грн. (а.с.106-107). Однак, в Наказі № 10 Кп11 від 21.02.2023 «Про звільнення [PERSON] », зазначено, що в ч.2 «Бухгалтерії виплатити компенсацію за невикористану щорічну, основну відпустку за відпрацьований період з 02.04.2021 по 01.04.2022 р.р. - 21 день, та за відпрацьований період з 02.04.2022 по 28.02.2023 р.р. - 27 днів, всього - 48 днів», а також в ч. 3 «Виплатити вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку» ( а.с. 13). Відповідно до п.п. «б» п.4. Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про Затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Отже, враховуючи вказане, відповідно до довідки про доходи [PERSON] її заробітна плата за січень 2023 року складає 13500 грн., та в лютому 2023 року 13500 грн., а сума 33736,60 грн. - компенсаційні витрати згідно вказаного наказу № 10 Кп 11 від 21.02.2023 року, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати. Тому розрахунок за останні дві місяці потрібно обчислювати з розміру 27000 грн. У січні 2023 року - 22 робочих дні, у лютому 2023 року - 20 робочих днів, а всього 42 робочі дні. Отже, за підрахунками суду, середньоденна заробітна плата [PERSON] за січень-лютий 2023 року становить 642, 86 грн. (27000 грн. : 42 дні). Судом встановлено, що вимушений прогул [PERSON] тривав з 01.03.2023 року по 22.08.2023 року, що становить 125 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] складає 80357,50 грн. (125 день х 642,86 грн.) За встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги те, що позивача відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» було звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду за позовну вимогу про поновлення на роботі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Outcome: approved