Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

16.02.2022 позивач АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за кредитом спадкодавця. В обґрунтування позову вказує, що 04.03.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг № б/н, відповідно до якого позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн, який 29.08.2011 був збільшений до 5600 грн. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Позичальник зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] померла. На виконання вимог ст. 1281 ЦК України 24.06.2021 позивач направив претензію кредитора до Другої бахмутської державної нотаріальної контори. Вказує, що спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в даному випадку є [PERSON] та [PERSON] , та вони не відмовилися від спадщини у передбачений цивільним законодавством строк, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Тому вважає, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , до складу якої входять в т.ч. кредитні зобов`язання померлого позичальника. 30.08.2021 до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно з якої позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 04.03.2008 становить 18527,54 грн, яка складається з наступного: 5524,04 грн - заборгованість за тілом кредита; 5524,04 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 13003,50 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] як спадкоємців позичальника, які проживали зі спадкодавцем за однією адресою на день її смерті. 13.01.2023 справу передано до Дружківського міського суду Донецької області за підсудністю судових справ Артемівського міськрайонного суду. 07.02.2023 на запит суду надійшла довідка Національної соціальної сервісної служби України, відповідно до якої станом на 01.02.2023 в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутня інформація про [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Тому, зважаючи на вказані документи та обставини, суд вважає належними відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] по даній справі: [ADDRESS] . Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 11.05.2023 відкрив провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішив здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, та призначив по вказаній справі судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідачам був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Довганіч А. М., який діє на підставі довіреності № 571-К-О від 30.12.2021, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі від 26.07.2023. На позовних вимогах наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада» сторінка Дружківського міського суду, розділ - оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. У строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачами подано не було. За вказаних обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, заочно у відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] на підставі ст. 1054 ЦК України, договору про надання банківських послуг № б/н від 04 березня 2008 року встановлені договірні відносини, згідно яких остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, згідно умов договору. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5 600 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 04.03.2008, укладеного між «ПриватБанком» та [PERSON] , станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 04.03.2008 становить 18 527,54 грн, яка складається з наступного: 5524,04 грн - заборгованість за тілом кредита; 5524,04 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 13003,50 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Згідно з претензією кредитора представника АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко В. М. № SAMDN51000019816159 від 24.06.2021 до Другої бахмутської державної нотаріальної контори, позивач просив включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 18 527,54 грн; повідомити АТ КБ «ПриватБанк» чи зверталися спадкоємці із заявами про прийняття спадщини; повідомити АТ КБ «ПриватБанк» відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника; та повідомити АТ КБ «ПриватБанк» відомості про видані свідоцтва про право на спадщину та про осіб, які такі свідоцтва отримали. Відповіддю на претензію завідуюча Другої бахмутської державної нотаріальної контори Людмила Балицька, повідомила, що у зв`язку з тим, що позивачем був пропущений строк для подання претензії, який встановлений у ст. 258 ЦК України, претензія не може бути прийнята. 30.08.2021 на адресу [PERSON] та [PERSON] , які на думку позивача є спадкоємцями після смерті [PERSON] був направлений лист-претензія № SAMDN51000019816159 від 30.08.2021, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Дружківський міський суд Донецької області ухвалою від 11.05.2023 витребував з відділу надання адміністративних послуг виконкому міської ради довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на дату смерті померлої [PERSON] : [INFO] та витребувано від Другої Бахмутської державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] . Однак вказані документи суду надані не були. 26.05.2023 та 27.07.2023 на запит суду надійшла інформація Бахмутського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відсутність актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2020 постановою старшого державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Івановою Світланою Олександрівною при примусовому виконанні виконавчого напису № 9865, виданого 04.10.2017 щодо стягнення боргу в сумі 69376,77 з боржника [PERSON] , [INFO] , виконавче провадження закрито на тій підставі, що згідно актового запису № 57 від 30.03.2020 боржниця зареєстрована як померла особа (арк.с.38). З виконавчого напису вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 5524,04 грн., що відповідає сумі боргу, вказаній у позовній заяві. Крім того, позивач просить стягнути заборгованість за простроченими відсотками 13003,50 грн., тоді як у виконавчому листі ця сума становить 55167,58 грн. Стягнення за виконавчим листом здійснюється за період з 04.03.2008 по 30.06.2017. За даними виписки банку останнє зняття готівки з картки [NUMBER] відбулося 16.05.2014. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. Частиною 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В матеріалах справи відсутня інформація щодо наявності будь-якого майна, яке б могло бути успадковане після смерті [PERSON] . Позивач також не надав суду доказів про одержання [PERSON] та [PERSON] у спадщину після смерті спадкодавця (боржника) будь-якого майна, його вартості, що унеможливлює стягнення з них заявлених позивачем грошових коштів. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.1281, 1282 ЦК України. У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження №14-53цс18). За положеннями ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. На ухвалу суду за телефонним повідомленням державного нотаріусу витяги з Спадкового реєстру надати неможливо у зв`язку з воєнним станом та проведенням активних бойових дій у Бахмутському районі Донецької області. Відповідно до ст. 129 Конституції України, реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях. Слід зауважити, що при вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Позивач у своїй позовній заяві як на підставу задоволення позову посилається на те, що відповідачі були зареєстровані та проживали за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копією паспорту [PERSON] серії [NUMBER] , виданий Артемівським РВ УМВС України в Донецькій області 15 лютого 1997 та копією паспорту [PERSON] серії [NUMBER] , виданий Артемівським РВ УМВС України в Донецькій області 18 травня 2002, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину і повинні нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак доказів фактичного проживання відповідачів із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду надано не було. Крім того, реєстрація відповідачів та позичальника за адресою: [ADDRESS] , не є безумовним доказом того, що відповідачі проживали разом з [PERSON] та є особою, яка відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц. Твердження АТ КБ «ПриватБанк» про прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] на тих підставах, що вони постійно проживали з померлою на час відкриття спадщини, є припущеннями, які відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не можуть бути покладені в основу доказування. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказів того, що відповідачі є спадкоємцями [PERSON] та прийняли спадщину після її смерті позивачем не надано, як і доказів на підтвердження наявності будь-якого майна у позичальника, яке могло б бути успадковане. Сам факт реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є спадкоємцями та прийняли після померлої спадщину. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд відмовляє у задоволенні позову. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягає стягненню з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed