Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Позивач в особі ПАТ АБ «Украгазбанк»у грудні 2022 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивований тим, що між ВАТ АБ «Украгазбанк» та [PERSON] 13 вересня 2007 року був укладений кредитний договір № 44/07/840 про надання [PERSON] банком укредит коштів в сумі 100 000 доларів 00 центів США грн. 00 коп., та договір іпотеки від 13 вересня 2007 року про передачу [PERSON] , [PERSON] в іпотеку банку нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, з терміном погашення кредиту в строк до 13 вересня 2019 року та з оплатою 12, 5% річних. У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, позичальник [PERSON] та [PERSON] передали банку у іпотеку нерухоме майно - вказану квартиру загальною площею 70, 70 кв м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка є їх власністю, та на яку позивач просить звернути стягнення з підстав невиконання умов кредитного договору. Позивач виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти в повному обсязі, проте боржник не належним чином виконує умови договору. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 12.10.2012 року, яке набуло чинності, стягнуто з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість в сумі 125 867, 51 доларів США, 313 479, 44 грн., 3 219 грн. 00 коп. судового збору. Вказане рішення суду звернуто до виконання, триває виконавче провадження, проте заборгованість не погашена, рішення суду не виконано вцілому, й станом на 04.02.2022 року залишок заборгованості за рішенням суду становить 125 867, 51 доларів та 313 479, 44 грн. Також, позичальник зобов`язаний сплатити банку 3% річних від простроченої суми боргу за період з 02.02.2019р. по 04.02.2022р., що становить 11 322, 69 доларів США, й по курсу НБУ станом на 04.02.202 року складає 320 094 грн. 60 коп. Зважаючи на наявну заборгованість, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотекиз підстав невиконання відповідачами умов кредитного договору й договору іпотеки. В судовому засіданні представник позивача Семенченко Р.О. , діючий на підставі довіреності від 22 серпня 2022 року, позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань за кредитним договором та його умов у відповідності до вимог Законів України «Про іпотеку», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а також з підстав втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Представник відповідачів [PERSON], діючий на підставі орденрів про надання правової допомоги від 27.03.2023 року (а.с.161, 162), в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, який, на його думку, має відраховується із 13 вересня 2019 року й має закінчитися 13 вересня 2022 року, проте позов подано лише у грудні 2022 року, за наслідком якого відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Вказаним представником відповідачів подано відзив на позов, доводи якого зводяться до вказаного висновку - застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчим судовм засіданням 05 липня 2023 року (а.с.194). Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобов`язальних правовідносинах. Так, між ВАТ АБ «Украгазбанк» та [PERSON] 13 вересня 2007 року був укладений кредитний договір № 44/07/840, за умовами якого [PERSON] надано ВАТ АБ «Украгазбанк» у кредит кошти в сумі 100 000 доларів 00 центів США грн. 00 коп., й між указаними сторонами також укладено договір іпотеки від 13 вересня 2007 року про передачу [PERSON] , [PERSON] банку в іпотеку нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів, з терміном погашення кредиту в строк до 13 вересня 2019 року та з оплатою 12, 5% річних (а.с. 13-15, 16, 17-19). Так, у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, позичальник [PERSON] та [PERSON] передали ВАТ АБ «Украгазбанк» у іпотеку нерухоме майно - вказану квартиру загальною площею 70, 70 кв м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка є їх власністю (а.с. 17-19, 20), та на яку позивач просить звернути стягнення з підстав невиконання умов кредитного договору. Позивач виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти в повному обсязі, проте боржник не належним чином виконує умови договору. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 12.10.2012 року, яке набуло чинності, стягнуто з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість в сумі 125 867, 51 доларів США, 313 479, 44 грн., 3 219 грн. 00 коп. судового збору (а.с. 21, 22-23). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вказане рішення суду позивачем звернуто до виконання, триває виконавче провадження (а.с. 24), проте заборгованість відповідачами (боржниками) не погашена, рішення суду не виконано вцілому, й станом на 04.02.2022 року залишок заборгованості за рішенням суду становить 125 867, 51 доларів та 313 479, 44 грн. Також, банком у порядку ст.ст. 526, 625 ЦПК України нараховано боржникам 3% річних від простроченої суми боргу за період з 02.02.2019р. по 04.02.2022 р., що становить 11 322, 69 доларів США, й по курсу НБУ станом на 04.02.202 року складає 320 094 грн. 60 коп. (а.с. 26). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді питаня щодо зверення стягнення на предмет іпотеки, суд має враховувати, як визначені ст.5 ЦК України способи захисту судом цивільних прав та інтересів, так й норми параграфа 6 слави 49 ЦК України (про заставу), законів України про заставу та про іпотеку, якими встановлено особливості звернення стягнення на предмет іпотеки/застави та задоволення за рахунок його вартості вимог іпотеко/заставодержателя. Позивачем при зверненні до суду не дотримані вимоги ст.ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", згідно з яким іпотекодержатель мав надіслати іпотекодавцю/боржнику письмову вимогу про усунення порушення у не менш, ніж тридцяти денний строк. У цьому документі зазначений стислий зміст порушених зобов"язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, проте остання не вручена іпотекодавцеві (відсутній реєстр відправлення вказаної кореспонденії та зворотнє повідомлення рекомендованого листа, вручено не під особистий підпис позичальника/боржника). Оскільки дана вимога відповідачем не отримана, тому іпотекодержатель/позивач не правомірно (передчасно) розпочав процедуру звернення стягнення на предмет застави відповідно до вказаного Закону. Встановлено, що вимога від 05.05.2022 р. АБ «Украгазбанк» адресована [PERSON] (а.с.46), нею не отримана (а.с. 48). Вимога ж [PERSON] банком взагалі не надсилалась, що підтверджується описом документів, доданих до позовної заяви, й не спростовується представником позивача під час розгляду справи. Так, підтверджуючих документів, що боржник отримав вказане повідомлення (зворотнє поштове повідомлення з особистим підписомборжника), матеріали справи не містять. Відтак, боржник вважається таким, що не отримував вказану письмову вимогу банку про усунення порушення, а банк не виконав вимоги вказаного закону. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов"язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основим зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд вважає, що позивачем даної вимоги - положення ст.ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку" не дотримано, а саме, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення перешкод у не менш, ніж тридцяти денний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою забов`язання відповідно до ч.2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку". Такої правової позиваці дотримується Верховний Суд, викладеної у справах з розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин, та ряду постановлених рішень. Посилання позивача на зміст повідомлення - вимогу, направлену ним на адресу одного відповідача, є безпідставним, оскільки останнє не вручено особисто кожному боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення (під особистий підпис). Отже, у даному випадку судом встановлено, що письмова вимога, передбачена вказаним Законом позивачем/банком іпотекодавцю/боржнику не направлялась з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, тому позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним та у його задоволенні необхідно відмовити. Тобто, недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, є підставою для відмови в позові. Доводи відповідача про застосування строку позовної давності не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідно до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. Відтак, строк звернення позивачем до суду із цим позовом не пропущений. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, й судови збір, витрати на правову допомогу покласти на позивача. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку",

Outcome: dismissed