Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в Лубенський міськрайонний суд Полтавської області з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 12.08.2022 між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Мають сина [PERSON] , [INFO] . Однак сімейні відносини поступово погіршилися, що призвело до фактичного їх припинення 07.03.2023. Причинами припинення відносин є втрата поваги і довіри до відповідача та подружня зрада. Крім того відповідач не брав участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться його життям та не спілкується з дитиною. На підставі вищевикладеного позивачка прохає розірвати шлюб з відповідачем та визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з нею за адресою [ADDRESS] . Вимоги щодо визначення місця проживання дитини обґрунтовує тим, що вона, як мати дитини усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про сина, створила для нього належні соціально-побутові умови проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку. У відзиві на позов, відповідач проти його задоволення не заперечує, але категорично не погоджується із його мотивуванням та обґрунтуванням, оскільки вони є абсолютно неправдивими, надуманими, та це при цьому містять у собі обмову людей, які не є учасниками справи і не мають можливості захищати своє добре ім`я, честь та гідність. Так відповідач зазначає, що є військовослужбовцем ЗСУ і після повномасштабного вторгнення Російської Федерації несе службу у тому числі і у притул до зони бойових дій. При цьому зазначає, що позивачка не погодилася на переїзд до його місця знаходження. Стверджує, що ще до реєстрації шлюбу з 12.02.2020 приносив у сім`ю досить значний заробіток допомагав по господарству а також у вихованні та утриманні сина позивачки від першого шлюбу. Відповідач вказує, що звинувачення його у подружній зраді є хворою уявою позивачки та не відповідає дійсності. Щодо виховання та утримання їх сина, то навіть перебуваючи на військовій службі у інших місцевостях намагався приїздити у лікарні на обстеження дитини, повністю фінансував обстеження та лікування, крім того періодично надсилає позивачці грошові кошти для утримання її та сина. Так за 10 місяців було здійснено лише переказів на 144 242 грн. Що стосується дитини, то він діє винятково у його інтересах, а тому враховуючи його вік та потребу у повноцінному материнському вихованні, враховуючи те, що зараз він не може постійно доглядати за сином через зайнятість на службі і відсутність у нього будь-яких нормальних побутових умов для існування малолітньої дитини, то він не проти того, щоб суд визначив місце проживання сина з позивачкою. Але він не відмовляється від своїх прав і обов`язків , по можливості, обов`язково, при найменшій нагоді буде прати активну участь у його вихованні та утриманні (а.с.33-62). У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, прохають їх задовольнити. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області в судовому засіданні вказав, що у спорі щодо місця проживання дитини в інтересах дитини буде її проживання з позивачкою. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 серпня 2022 року у Мостиському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 80, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.12). Мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13). Судом встановлено, що сторони намірів зберегти сім`ю не мають, шлюбні відносини не підтримують, сім`я припинила існування остаточно, подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому шлюб зареєстрований між сторонами має бути розірвано. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, сторони проживають окремо. Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 22.03.2023., [PERSON] є фізичною особою підприємцем проживає разом з синами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Обоє дітей забезпечені всім необхідним для їх комфортного проживання. Створені всі умови для виховання і розвитку дітей (а.с. 15-17). Відповідач, наразі проходить службу в ЗСУ. З урахуванням специфіки служби вважає, що дитина повинна проживати з матір`ю. Відповідно до висновку органу опіки та піклування в інтересах малолітнього [PERSON] доцільно визначити його місце проживання з матір`ю [PERSON] . З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідатиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, то згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позову, підлягає поверненню останній з державного бюджету. Враховуючи приписи ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачкою у розмірі 1 073,6 грн., покладається на відповідача з урахуванням приписів ч.1 ст.142 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved