Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 лютого 2023 року звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. 22 березня 2023 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва зазначену позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Межівського районного суду Дніпропетровської області. 02 червня 2023 року справа надійшла до Межівського районного суду Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 15 липня 2008 року уклала з відповідачем шлюб, який було зареєстровано Копашнівською сільською радою Хустського району Закарпатської області, актовий запис № 21. Від шлюбу мають дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем. В позові зазначає, що після народження молодшої доньки відповідач став зловживати спиртними напоями, у зв`язку з чим між ними почали виникати сварки, під час яких він застосовував до неї фізичне насильство. Все це призвело до того, що вона з відповідачем припинила підтримувати подружні стосунки та мешкають окремо. Спільне проживання і збереження родини вважає неможливим. 02 червня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 06 червня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено судове засідання на 27 червня 2023 року за правилами спрощеного позовного провадження. 27 червня 2023 року розгляд справи відкладено на 18 липня 2023 року. 18 липня 2023 року розгляд справи відкладено на 17 серпня 2023 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав. Згідно ст.281 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 15 липня 2008 року, який було зареєстровано Копашнівською сільською радою Хустського району Закарпатської області, актовий запис № 21 (а.с.7). Від шлюбу мають дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.8-10), які проживають з позивачем. Після народження молодшої доньки відповідач став зловживати спиртними напоями, у зв`язку з чим між ними почали виникати сварки, під час яких він застосовував до позивача фізичне насильство. Все це призвело до того, що сторони припинили підтримувати подружні стосунки та мешкають окремо. Сім`я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливо, подальше перебування у шлюбі призведе до порушення прав позивача та принципу добровільності шлюбу. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, cуд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі. Положенням ст.113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не надала суду клопотання про відновлення дошлюбного прізвища, тому суд залишає їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved