Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до Медведівської сільської ради про визнання незаконним розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На обґрунтування поданого позову зазначила, що 01.07.2020 між нею та Медведівською сільською радою був укладений договір (контракт) про призначення позивачки на посаду директорки опорного закладу освіти «Медведівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. М.Залізняка» Медведівської сільської ради Черкаської області строком на 6 років. Рішенням Медведівської сільської ради № 22-6/VІІІ від 04.10.2022 вказаний навчальний заклад був переіменований у Медведівський ліцей ім. М.Залізняка Медведівської сільської ради Черкаської області та затверджено його Статут у новій редакції. Відповідно до Статуту вказаний заклад освіти є об`єктом комунальної власності Медведівської територіальної громади, засновником якого є Медведівська сільська рада. На підставі п. 4.2. Статуту засновник закладу освіти або уповноважена ним особа розриває трудовий договір (контракт) із керівником закладу освіти у порядку, визначеному законодавством та установчими документами закладу освіти. Розпорядженням сільського голови [PERSON] за № 89/02-06 від 21.06.2023 «Про звільнення [PERSON] » трудовий договір (контракт) від 01.07.2020 із позивачкою був достроково розірваний шляхом звільнення її із посади директорки Медведівського ліцею ім. М.Залізняка Медведівської сільської ради відповідно до п. 7-1 ст. 36 КЗпП України. Із вказаним розпорядженням [PERSON] була ознайомлена 22.06.2023. Також у цей день було внесено відповідний запис до її трудової книжки під № 15. Позивачка вважає розпорядження сільського голови с. Медведівка [PERSON] від 21.06.2023 «Про звільнення [PERSON] » незаконним, своє звільнення з посади директора ліцею безпідставним. Зокрема норма п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначає спеціальних суб`єктів, на яких поширюється її дія, а саме особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування. Перелік таких осіб наведено у ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», він є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У свою чергу посада керівника комунальної установи до нього не віднесена. Відповідно [PERSON] , оскільки не має статусу державного службовця та не є посадовою особою органу місцевого самоврядування, не може бути звільнена із займаної посади на підставі п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. У мотивувальній частині оскаржуваного розпорядження звільнення [PERSON] з посади директорки ліцею обґрунтоване роз`ясненнями судді Чигиринського районного суду Черкаської області [PERSON] по справі № 708/447/23; листом Чигиринського районного суду Черкаської області на адресу голови Медведівської сільської ради; пп. 4, 5 ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про повну загальну середню освіту»; п. «Б» ч. 5.3 розділу 5 трудового договору (контракту) від 01.07.2020. У свою чергу позивачка зазначає, що жоден зі наведених документів не може бути підставою для її звільнення за вказаною нормою трудового законодавства. Думка судді Чигиринського районного суду Черкаської області Акулова Є.М. щодо можливості звільнення [PERSON] із займаної посади на підставі ч. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є хибною, що було підтверджено під час перегляду вказаного рішення судом апеляційної інстанції та наведено у постанові Черкаського апеляційного суду від 12.07.2023, оскільки трудовий договір (контракт) укладено із позивачкою до притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, що має ознаки корупції. Самим рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 19.12.2022 щодо [PERSON] не було встановлено обмеження щодо заняття певною діяльністю чи перебування на посаді керівника комунального освітнього закладу. За наслідками отримання листа Чигиринського районного суду Черкаської області від 02.03.2023 із копією постанови у справі про адміністративне правопорушення, що має ознаки корупції, від 19.12.2022 відносно [PERSON] сільський голова с. Медведівка Іванченко А.О. мав розпочати процедуру притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, чого зроблено не було. За своєю суттю вказаний лист є лише супровідним листом до постанови та не може бути підставою для звільнення. Також позивачка зазначає, що трудове законодавство підставою звільнення у силу законодавчої заборони обіймати посаду визначає інший пункт статті 36 КЗпП України. Посилання у оскаржуваному наказі на п. «Б» ч. 5.3. розділу 5 трудового договору (контракту) від 01.07.2020 є безпідставним, оскільки юридичною підставою для звільнення за невиконання чи порушення умов контракту є п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Крім того позивачка зазначає, що розірвання із нею трудових правовідносин шляхом дострокового припинення трудового договору (контракту) від 01.07.2020 було здійснено неповноважною особою, оскільки згідно п. 1.2. контракту та Статуту Медведівського ліцею роботодавцем щодо позивачки, як директорки комунального освітнього закладу, є Медведівська сільська рада, яка згідно п. 2.4. контракту має право звільнити директора ліцею, у тому числі достроково. Натомість Медведівська сільська рада рішення про дострокове розірвання із нею трудового договору (контракту) не приймала і повноваження на його розірвання сільському голові не делегувала. Відповідно сільський голова с. Медведівка [PERSON] перевищив свої повноваження, прийнявши оскаржуване рішення одноосібно. За таких обставин розпорядження сільського голови с. Медведівка Іванченка А.О. № 89/02-06 від 21.06.2023 «Про звільнення [PERSON] » позивачка вважає незаконним, а її звільнення безпідставним. Також позивачка зазначає, що через звільнення без законної підстави вона підлягає поновленню на попередній роботі зі стягненням на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При проведенні відповідного розрахунку [PERSON] враховує два останні календарні місяці її роботи, а саме січень та лютий 2023 року, та просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу виходячи із розрахунку середньоденної заробітку у розмірі 1 123,06 грн. Тому просить суд визнати незаконним розпорядження сільського голови с. Медведівка Іванченка А.О. № 89/02-06 від 21.06.2023 «Про звільнення [PERSON] » та поновити її на посаді директора Медведівського ліцею ім. М.Залізняка Медведівської сільської ради з 22.06.2023, стягнути на її користь з Медведівської сільської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.06.2023 до дня ухвалення рішення у справі. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.07.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду. У визначений судом строк представник Медведівської сільської ради - адвокат Шимановський А.В. подав суду відзив на позов у якому проти його задоволення заперечив у повному обсязі та просив відмовити у його задоволенні. На обґрунтування поданого заперечення зазначив, що позивачка [PERSON] з 01.07.2020 на умовах контракту дійсно працювала на посаді директора опорного закладу освіти «Медведівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. М.Залізняка» Медведівської сільської ради Черкаської області (після зміни найменування - Медведівський ліцей ім. М.Залізняка Медведівської сільської ради Черкаської області). Відповідно до Статуту вказаного навчального закладу він є об`єктом комунальної власності Медведівської територіальної громади, засновником якого є Медведівська сільська рада. 19.12.2022 постановою Чигиринського районного суду Черкаської області позивачка притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із корупцією, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 грн. Пунктом 4.2. Статуту передбачено, що засновник закладу освіти або уповноважена ним особа розриває строковий трудовий договір з керівником закладу освіти у порядку, визначеному законодавством та установчими документами закладу освіти. Розпорядженням сільського голови [PERSON] № 43/02-06 від 22.03.2023 «Про звільнення [PERSON] » трудовий договір від 01.07.2020 із позивачкою був достроково розірваний шляхом звільнення [PERSON] з посади директорки після отримання із Чигиринського районного суду Черкаської області інформації про набрання постановою від 19.12.2022 законної сили. Не погоджуючись із підставою звільнення [PERSON] оскаржила вказане розпорядження у судовому порядку. Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 19.05.2023 її позовні вимоги були частково задоволені, зокрема визнано незаконним розпорядження сільського голови с. Медведівка Черкаського району Черкаської області Іванченка А.О. № 43/02-06 від 22.03.2023 та поновлено її на посаді директора Медведівського ліцею ім. М.Залізняка Медведівської сільської ради Черкаської області з 23.03.2023, вирішено питання про стягнення судових витрат. Додатковим рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 07.06.2023 рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 19.05.2023 в частині поновлення [PERSON] на посаді директорки Медведівського ліцею ім. М.Залізняка Медведівської сільської ради Черкаської області з 23.03.2023 допущено до негайного виконання. Під час розгляду вказаної справи судом було встановлено, що правильною підставою для її звільнення є п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. При цьому суд дійшов висновку, що право на працю [PERSON] роботодавцем порушено не було, вини у цьому роботодавця немає, оскільки ним було лише застосовано неналежну статтю у розпорядженні, тому у позивачки відсутній вимушений прогул. На виконання вказаного рішення у частині негайного поновлення на роботі [PERSON] була поновлена на посаді 20.06.2023. Натомість, оскільки у силу ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про повну загальну середню освіту» не може обіймати посаду керівника закладу загальної середньої освіти особа, яка за рішенням суду визнана винною у вчиненні корупційного правопорушення або за рішенням суду визнана винною у вчиненні правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також з огляду на ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про освіту», згідно якої однією із засад державної політики у сфері освіти та принципами освітньої діяльності є нетерпимість до проявів корупції та хабарництва, розпорядженням сільського голови № 89/02-06 від 21.06.2023 [PERSON] була звільнена із посади на підставі п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Дане звільнення не було застосовано до позивачки як дисциплінарне стягнення, необхідність її звільнення обумовлена імперативним приписом ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про повну загальну середню освіту», якою заборонено займати посаду керівника закладу загальної середньої освіти особою, що за рішенням суду визнана винною у вчиненні корупційного правопорушення. Необхідність формулювання причини звільнення [PERSON] із займаної посади на підставі п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підтверджена Методичними рекомендаціями «Запобігання і протидія корупції в державних органах та органах місцевого самоврядування» Міністерства юстиції України, в наказі Міністерства аграрної політики та продовольства України від 13.12.2013 № 736 «Про затвердження Методичних рекомендацій з питань забезпечення виконання антикорупційного законодавства для керівників державних підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінагрополітики України» та розпорядженням Президента України від 31.01.2015 за № 83/2015-рп, від 23.02.2015 за № 219/2015-рп, якими було звільнено голів РДА у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до яких їх притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення. Наявними доказами доведено, що позивачка об`єктивно не має можливості виконувати обов`язки керівника ліцею, тому фактично спір у даній справі зводиться до її незгоди з формулюванням причини звільнення. Відповідно у разі, якщо суд під час розгляду справи прийде до висновку про неправильність формулювання звільнення, у нього є право змінити його без поновлення [PERSON] на роботі. Заперечення представника відповідача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обґрунтовані тим, що позивачка перебувала у трудових відносинах із Медведівською ліцеєм ім. М.Залізняка, який має статус юридичної особи, відповідно саме на нього, як роботодавця, покладено передбачений ст. 21 КЗпПП України обов`язок виплачувати працівникові заробітну плату, тому саме ліцей має бути відповідачем за даними позовними вимогами. Відповідно позовні вимоги до Медведівської сільської ради у цій частині не підлягають до задоволення. Також на думку представника відповідача позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення, оскільки оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення працівника без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, відповідно його сплата у визначених законом випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. У свою чергу [PERSON] , стосовно якої набрало законної сили рішення суду щодо вчинення нею адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією, підлягала звільненню із займаної посади відповідно до норм спеціального Закону, її право на працю роботодавцем порушено не було, вини роботодавця у цьому немає, тому у даних правовідносинах відсутній вимушений прогул, відповідно середній заробіток за час вимушеного прогулу, як міра відповідальності роботодавця, не може бути покладено на останнього. На поданий суду відзив позивачка [PERSON] надала відповідь на відзив. Натомість через пропуск нею процесуального строку на подання вказаної заяви по суті справи, судом на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України відповідь на відзив залишена без розгляду. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.08.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, справа призначена до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представниця - за довіреністю [PERSON] позов підтримали у повному обсязі та просили суд його задовольнити. Додатково суду пояснили, що відносно [PERSON] дійсно була ухвалена Чигиринським районним судом Черкаської області постанова, якою її як депутата сільської ради визнано винною у вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією. Натомість судом не було заборонено їй обіймати посаду директора навчального закладу. Її звільнення відповідачем було проведено незаконно, тому що застосована норма не поширюється на неї, оскільки [PERSON] не є державним службовцем або посадовою особою органу місцевого самоврядування. Інших підстав для дострокового розірвання строкового трудового договору із нею закон не передбачає. Процедура накладення дисциплінарного стягнення до неї застосована не була, пояснення не відбирали, були порушені строки притягнення до дисциплінарної відповідальності. Також позивачка та її представниця уточнили позовні вимоги у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу надавши відповідний розрахунок, відповідно до якого просили суд стягнути із відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.06.2023 по 23.08.2023 (включно) в сумі 50 535,00 грн. Представник відповідача Медведівської сільської ради - адвокат Шимановський А.В. проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити у позові [PERSON] . Додатково зазначив, що позивачкою при зверненні до суду помилково визначений склад учасників, зокрема зазначив, що відповідач Медведівська сільська рада є неналежним відповідачем у справі, оскільки предметом оскарження є розпорядження сільського голови, який до участі у розгляді справи не залучений. Заслухавши учасників, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у межах заявлених вимог та висловлених заперечень, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Наявний між сторонами спір є трудовим спором, тому до його правового врегулювання застосуванню підлягають норми Кодексу законів про працю України. Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин. Визначення трудового договору надано законодавцем у частині 1 статті 21 Кодексу законів про працю України, відповідно до якого трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Підстави припинення трудового договору регламентовані статтею 36 Кодексу законів про працю України. Відповідно до п. 71 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення. Під час розгляду справи судом встановлено, що 01.07.2020 між Медведівською сільською радою в особі голови сільської ради [PERSON] та [PERSON] був укладений контракт, відповідно до якого позивачка призначена директором опорного закладу освіти «Медведівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ст. ім. М.Залізняка» Медведівської сільської ради Черкаської області терміном на 6 років (а.с. 13-17). Рішенням Медведівської сільської ради від 04.10.2022 за № 22-6/VІІ «Про перейменування закладів освіти та затвердження Статутів в новій редакції» перейменовано опорний заклад освіти «Медведівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. М.Залізняка» Медведівської сільської ради Черкаської області в Медведівський ліцей ім. М.Залізняка Медведівської сільської ради та затверджено його Статут у новій редакції (а.с. 18). Відповідно до Статуту Медведівського ліцею ім. М.Залізняка Медведівської сільської ради Черкаської області у новій редакції засновником ліцею є Медведівська сільська рада (а.с. 20-41). У розділі 4 «Управління закладом освіти» передбачено, що управління закладом освіти в межах повноважень, визначених законами та установчими документами цього закладу здійснює, у тому числі, засновник (Медведівська сільська рада). До повноважень засновника або уповноваженої ним особи серед іншого віднесено укладення строкового трудового договору (контракту) з керівником закладу освіти, обраним (призначеним) у порядку, встановленому законодавством та установчими документами закладу освіти; розірвання строкового трудового договору (контракту) з керівником закладу освіти у порядку, визначеному законодавством та установчими документами закладу освіти. Постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 19.12.2022 [PERSON] , як депутат сільської ради, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 42-52). Розпорядженням сільського голови с. Медведівка Іванченка А.О № 43/02-06 від 22.03.2023 «Про звільнення [PERSON] » трудовий договір (контракт) зі позивачкою від 01.07.2020 був достроково розірваний, а її звільнено із займаної посади за ініціативою роботодавця за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У подальшому, рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 19.05.2023 у справі № 708/447/23 (провадження № 2/708/125/23) позов [PERSON] про визнання незаконним розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково (а.с. 53-61). Зокрема визнано незаконним розпорядження від 22.03.2023 «Про звільнення [PERSON] » та поновлено її на посаді директора Медведівського ліцею ім. М.Залізняка Медведівської сільської ради Черкаської області з 23.05.2023. При ухваленні вказаного рішення суд виходив із того, що під час розгляду справи не встановлено виявленої невідповідності працівника [PERSON] займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Також суд дійшов висновку, що запис у трудовій книжці про звільнення з роботи працівника, притягнутого до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов`язані із порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції», повинен бути здійснений саме з посиланням на пункт 71 ст. 36 КЗпП України. Вказане рішення у частині поновлення [PERSON] на роботі допущено до негайного виконання. Після поновлення позивачки на роботі на виконання рішення суду, відповідно до розпорядження сільського голови с. Медведівка від 21.06.2023 за № 89/02-06 «Про звільнення [PERSON] » позивачка була звільнена із займаної посади директора Медведівського ліцею ім. М.Залізняка Медведівської сільської ради Черкаської області з 21 червня 2023 року відповідно до п. 71 ст. 36 КЗпП України. У якості підстав звільнення позивачки у справі роботодавцем у оскаржуваному розпорядженні зазначено посилання на роз`яснення головуючого судді Чигиринського районного суду Черкаської області Акулова Є.М. по справі № 708/447/23 за провадженням № 2/708/125/23 від 19.05.2023, лист Чигиринського районного суду Черкаської області № 708/888/22/1003/2023 про набрання законної сили постанови по справі № 708/888/22 до провадження № 3/708/636/22, за якою притягнуто до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, пп. 4,5 ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про повну загальну середню освіту», п. «Б» ч. 5.3 розділу 5 трудового договору (контракту) від 01.07.2020, п. 71 ст. 36 КЗпП України. Під час розгляду справи судом встановлено, що рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 19.05.2023 у справі за позовом [PERSON] постановою Черкаського апеляційного суду від 12.07.2023 змінено в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним розпорядження про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції даної постанови апеляційного суду, а також скасовано в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та в частині вирішення питання про стягнення судового збору. З аналізу вказаного рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що посилання суду першої інстанції на необхідність звільнення [PERSON] за наведених обставин на підставі п. 71 ст. 36 КЗпП України є необґрунтованим, оскільки наведена норма також до правовідносин сторін у справі застосована бути не може. Зокрема встановлено, що звільнення на підставі п. 71 ч. 1 ст. 36 КЗпП України може бути здійснено роботодавцем у випадку наявності відповідних обмежень, передбачених ЗУ «Про запобігання корупції», на час прийняття рішення про укладення трудового договору, а не виникати під час здійснення працівником його трудових обов`язків після прийняття на роботу. Зі змісту частини 2 статті 65-1 ЗУ «Про запобігання корупції» вбачається, що особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку. На підставі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. На підставі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Такі правові висновки відображено в постанові ВС від 25.10.2022 у справі №487/1491/21. Також у постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-2801цс15 зроблено правовий висновок про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Однак правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Аналізуючи в системному зв`язку викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, суд приходить до висновку, що роботодавець не дотримався визначеної трудовим законодавством процедури притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в частині отримання пояснень працівника щодо вчиненого порушення та врахування попередньої роботи при визначенні виду застосованого дисциплінарного стягнення. За таких обставин судом питання про зміну формулювання звільнення за встановленого порушення роботодавцем процедури притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності розглядатися не може. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що оскаржуване розпорядження сільського голови с. Медведівка Черкаського району Черкаської області Іванченка А.О. № 89/02-06 від 21.06.2023 «Про звільнення [PERSON] » є незаконним та підлягає скасуванню із поновленням позивачки на займаній посаді, оскільки до вказаних правовідносин норма п. 71 ч. 1 ст. 36 КЗпП України не підлягає застосуванню. Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу При поновленні на роботі працівника, звільненого з порушенням норм законодавства, не залежно від ступеня такого порушення з боку роботодавця, по замовчуванню судом має стягуватися на користь працівника компенсація у виді середнього заробітку, що вбачається з приписів ч. 2 ст. 235 КЗпП України, з констатацією наявності у такого працівника вимушеного прогулу з вини роботодавця, який допустив незаконне звільнення. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Пунктом 2 Порядку передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до пункту 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Пунктом 4 Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З наданої суду довідки про доходи від 31.03.2023 вбачається, що заробітна плата [PERSON] у січні та лютому 2023 року була нарахована у розмірі 23 584,23 грн. щомісячно, що загалом становить 47 168,46 грн. (23 584,23 грн. х 2 міс.). Загальна кількість робочих днів у січні 2023 року склала 22 дня, у лютому 2023 році - 20 днів. Відповідно загальна кількість робочих днів у січні та лютому 2023 році становила 42 дня (22 дн. + 20 дн.). За таких обставин середньоденна заробітна плата [PERSON] за вказаний період становить 1 123,06 грн. (47 168,46 грн. / 42 дн.). Під час розгляду справи судом встановлено, що у зв`язку із незаконним звільненням [PERSON] мав місце вимушений прогул з 22.06.2023, протягом якого позивачка з вини роботодавця була позбавлена можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію. За таких обставин час вимушеного прогулу за період з 22.06.2023 по 23.08.2023 (включно) становить 45 робочих днів. З урахуванням наведеного середній заробіток позивачки за час вимушеного прогулу становить 50 537,70 грн. ( 1 123,06 грн. х 45 дн.). Натомість, заявлені позивачкою у цій частині вимоги при зверненні до суду та під час судового розгляду справи, зокрема надані нею розрахунки, мають математичні неточності при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема за її розрахунками середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 23.08.2023 має становити 50 535,00 грн. Аналізуючи наведене суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах заявлених позовних вимог, тобто у сумі 50 535,00 грн. Твердження представника відповідача щодо необхідності відмови у позові через помилково визначений склад учасників спору та незалучення до участі у розгляді справи у якості співвідповідача сільського голови с. Медведівка [PERSON] суд оцінює критично. При цьому суд враховує, що трудові відносини виникли між [PERSON] (працівником) та Медведівською сільською радою (роботодавцем) на підставі договору (контракту) з директором опорного закладу освіти «Медведівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ст. ім. М.Залізняка» Медведівської сільської ради Черкаської області від 01.07.2020. Відповідно до Статуту ліцею вказаний заклад є об`єктом комунальної власності Медведівської територіальної громади, засновником якого є Медведівська сільська рада Черкаської області. Укладення та розірвання строкового трудового договору (контракту) з керівником закладу освіти положеннями Статуту віднесено до компетенції засновника закладу освіти або уповноваженої ним особи. Законом України «Про освіту» регламентовано, що керівник закладу освіти призначається засновником у порядку, визначеному законами та установчими документами, з числа претендентів, які вільно володіють державною мовою і мають вищу освіту. У свою чергу нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» регламентовано, що сільський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл) (ч. 1 ст. 12 Закону); сільський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад (п. 10 ч. 4 ст. 42 Закону); укладає від імені ради договори відповідно до законодавства (п. 16 ч. 4 ст. 42 Закону). За таких обставин суд приходить до висновку, що стороною спірних правовідносин є саме Медведівська сільська рада, а сільський голова під час видачі оскаржуваного розпорядження виконував функції уповноваженої особи роботодавця. Відповідно до статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (п. 2); про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника (п. 4). За таких обставин, оскільки за наслідками розгляду справи суд прийшов до висновку про задоволення позову, наявні підстави для допущення негайного виконання рішення. При цьому суд враховує, що відповідно до наданої довідки про доходи заробітна плата [PERSON] за останній повністю відпрацьований місяць становила 23 584,23 грн., тому рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу може бути допущено до негайного виконання шляхом стягнення середнього заробітку за один місяць у вказаному розмірі. Також підлягає негайному виконанню рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка при зверненні до суду з даним позовом Законом звільнена від сплати судового збору, тому за наслідками розгляду справи він підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету у розмірі 536,80 грн. за одну позовну вимогу немайнового характеру та у розмірі 1 073,60 грн. за одну позовну вимогу майнового характеру, а всього 1 610,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved