Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

30.05.2023 року заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона народилась в Краснодарському краю, в 1973 році переїхала проживати на територію України в Волинську область. 09.07.1977 року [PERSON] отримала паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року. Намагаючись отримати паспорт громадянина України, у 2023 році вона звернувся до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, у результаті перевірки їй було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 рік, оскільки у неї був паспорт радянського зразка. Станом на 24 серпня 1991 року вона постійно проживала на території України, а саме в м. Луцьку, Волинської області, де проживає по даний час. При цьому не покидала територію України і не є громадянином іншої держави. Встановлення цього факту наддасть їй можливість реалізувати своє право для отримання паспорта громадянина України, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту ніж як у судовому. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2023 було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження. Представник заявника - адвокат Полетило П.С. подав до суду заяву про розгляд заяви у відсутності сторони заявника, заяву підтримав, просив задовольнити. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Волинській області Паш`ян Д.Р. подав до суду заяву про розгляд заяви у його відсутності, покладався на розсуд суду. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши доводи, викладені заявником в обґрунтування вимог, дослідивши заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи, вважає, що вимог підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 25.08.1980 року працювала в «Луцкому горпромкомбинате», який був перейменований фабрику «Лучанка» в 1985 році. 12.05.1987 року вона була звільнена з фабрики «Лучанка», 19.05.1988 року була прийнята в закрійний цех в фабрику «Лучанка»; 28.11.1991 року рішенням міськвиконкому №426 від 28.11.1991 року фабрику «Лучанка» перейменовано в орендне підприємство «Лучанка»; 25.11.1994 року орендне підприємство «Лучанка» перейменоване в колективне підприємство «Лучанка», 15.02.2000 року була звільнена з займаної посади за власним бажанням з колективного підприємства фабрика «Лучанка», згідно з копій трудової книжки (а.с.5-14). [PERSON] перебуває на пенсійному забезпеченні, вид пенсії: по інвалідності - 2 група, загальне захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] та довідки від 31.05.2023 №1816 (а.с.15-16). 23.03.2023 року [PERSON] звернулась до Луцького РУП ГУНП у Волинській області з заявою про втрату паспорту з метою отримання допомоги в його відновленні (а.с.17). Згідно копії відомостей підрозділу УДМС України у Волинській області від 15.06.2023, [PERSON] , [INFO] , місце народження: Росія, Краснодарський Край, Ярославський район, зареєстрована з 12.10.1977 р за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). Відповідно до заяви Ф1 про видачу паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 р на ім`я [PERSON] (серії [NUMBER] виданого 09.07.1977 Луцьким МВ у Волинській області), заявник народилася на території РФ, в Краснодарському краї (а.с.29) У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Відповідно до п. 7 цього Порядку передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 8 Порядку встановлення належності до громадянства України, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка органу внутрішніх справ про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала у громадянстві колишнього СРСР; в) рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території України, подається відповідне рішення суду Оскільки [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного її проживання на території України на час проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, що необхідно їй для отримання паспорта громадянина України, тому вказаний факт підлягає встановленню, а тому суд приходить до висновку, що наявні у справі докази є достатніми для задоволення заяви. Враховуючи викладене,

Outcome: approved