Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

09.06.2023 року до суду на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.04.2023 року за підсудністю надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] від 01.04.2023 року, в якій останній просить: стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , заборгованість за договором позики від 29.12.2022 року у сумі 70000 (сімдесят тисяч) гривень; стягнути відповідача на його користь понесені ним судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 29.12.2022 року відповідач по справі [PERSON] позичив у нього грошову суму у розмірі 70000 грн. Факт укладення між ними договору позики підтверджується борговою розпискою від 29.12.2022 року, яка була надана йому відповідачем [PERSON] . Відповідно до боргової розписки від 29.12.2022 року відповідач [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти у повному обсязі до 28.02.2023 року. У вказаний строк [PERSON] борг не повернув. Зважаючи на все вищевикладене відповідач [PERSON] зобов`язаний повернути йому боргову суму в розмірі 70000 грн. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. 13.06.2023 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області дану позовну заяву прийнято до провадження з проведенням її розгляду за правилами загального позовного провадження. 27.07.2023 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] подав письмову заяву від 13.07.2023 року, та від 03.08.2023 року про розгляд справи за його відсутності, без застосування звукозапису, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи неодноразово належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, також в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, через офіційний веб-сайт судової влади України Летичівського районного суду Хмельницької області а також шляхом направлення рекомендованих повісток з повідомленням про їх вручення у підготовчі судові засідання на 13.07.2023 року, 23.07.2023 року, та у судові засідання на 08.08.2023 року, та 21.08.2023 року не з`явився, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, відзив на позовну заяву не подав. Справу розглянуто за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якою передбачено розгляд справи за відсутності учасника справи при умові належного його повідомлення про судове засідання проте він не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини неявки, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи у підготовчі судові засідання на 13.07.2023 року, 27.07.2023 року, та у судові засідання на 08.08.2023 року, та 21.08.2023 року, зокрема в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, через офіційний веб-сайт судової влади України Летичівського районного суду Хмельницької області, проте в судове засідання не прибув, причину неприбуття не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзиву на позовну заяву не надав, і відповідно до ст.280 ЦПК України, яка передбачає заочне вирішення справи в разі неявки відповідача належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання, який не повідомив причини неявки, не подав відзив і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, та в порядку ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із ч.1 ст.24 Конституції України (у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що набрав чинності 30 вересня 2016 року) правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до частини другої вказаної статті юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Ч.1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 29.12.2022 року, [PERSON] , взяв в борг 70000 (сімдесят тисяч) гривень у [PERSON] , строком на два місяці, та зобов`язався повернути борг до 28.02.2023 року, гроші отримав в повному обсязі, розписка написана ним власноручно. Встановлено, що в порушення умов договору позики (розписки) [PERSON] не повернув [PERSON] грошові кошти відповідно до розписки від 29.12.2022 року. Аналізуючи встановлені обставини справи, докази, їх юридичну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а тому слід стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , заборгованість за договором позики від 29.12.2022 року у сумі 70000 (сімдесят тисяч) гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з тим, що позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved