Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Позивач ставить питання про визнання права користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що його батьку [PERSON] 18 січня 2021 року було видано ордер на право заселення в квартиру [ADDRESS] . З січня 2021 року позивач проживав з батьком у вказаному житлі, оскільки той потребував сторонньої догляду, у зв`язку з 2 групою інвалідності. [INFO] [PERSON] помер. Позивач вважає, що набув право користування спірною квартирою, оскільки вселився до квартири за рішенням наймача, є членом сім`ї наймача, постійно проживав разом з ним, права користування іншим житлом не має. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. 12 червня 2023 року представник відповідача проти позову заперечила, подала суду відзив, в кому зазначає, що згідно ордеру право на заселення надавалося лише Апостолову і приватизація здійснювалася лише на нього. Так як процес приватизації не завершився, то квартира є в комунальній власності. Вказує на те, що позивач не має права на користування житловим приміщенням, так як першочергове заселення належить потребуючим поліпшення житлових умов працівникам 5-го Прикордонного загону Державної прикордонної служби України. 10 липня 2023 року від представника відповідача надійшла заява, в якій проти позову відповідач не заперечує. Судом надавався відповідачу час для визначення остаточної позиції у справі, однак жодних пояснень до суду надано не було. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 травня 2023 року в даній справі відкрите провадження та призначене підготовче судове засідання на 16 червня 2023 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 червня 2023 року призначено справу до судового розгляду на 10 липня 2023 року. Протокольною ухвалою головуючого від 10 липня 2023 року оголошено перерву в судовому засіданні до 21 серпня 2023 року надано час представнику відповідача висловити свою позицію у справі. Суд, вислухавши пояснення з`явившихся учасників, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 18 січня 2021 року [PERSON] видано ордер №1926 на право зайняття житлового приміщення, жилою площею 17,5 кв. м, яке складається з 1 кімнати за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). [PERSON] являється сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). У спірній квартирі позивач був зареєстрований з 18 січня 2021 року по 6 грудня 2022 року, що підтверджується інформацією на запит (а.с.6). Як вбачається з копій рахунків та квитанцій про оплату, житлово-комунальні послуги, які надаються за адресою: [ADDRESS] оплачувалися [PERSON] (а.с.11-24, 72-74). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми №592/2279/23 від 7 квітня 2023 року визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . (а.с.29). Судом в рішенні №592/2279/23 встановлено, що в січня 2021 року [PERSON] переїхав жити до батька в квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в 2020 році орендувала квартиру по сусідству з позивачем. Останній з батьком проживав в спірній квартирі, доглядав за батьком. Свідок [PERSON] пояснив, що робив ремонт в спірній квартирі, в квартирі проживав позивач з батьком. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач переїхав з батьком в квартиру [ADDRESS] . Свідок допомагала придбавати шпалери в спірну квартиру, перевозити речі. В квартирі проживав позивач з батьком, планували купувати холодильник, пральну машину. Свідок [PERSON] пояснила, що з померлим перебувала у шлюбі до 2006 року. В січні 2021 року [PERSON] отримав квартиру [ADDRESS] , потребував стороннього догляду, тому з ним проживав син. Вони мали спільний бюджет, грошима розпоряджався син, купував ліки, продукти, одяг, разом робили ремонт. Відповідно до ст. 65 ЖК України, квартиронаймачі вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до положень ст. 106 Житлового кодексу України, які регулюють правовідносини щодо зміни договору найму жилого приміщення внаслідок визнання наймачем іншого члена сім`ї, встановлено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. У осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права та обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом з наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 21 травня 2020 року у справі №199/9418/16-ц. В процесі слухання справи встановлено, що позивач проживав у спірній квартирі, в яку вселився з дозволу наймача, вів спільне господарство та мав спільний бюджет з наймачем, немає іншого житла в користуванні. Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог в цій частин.

Outcome: approved