Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

У провадженні Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області перебуває вищевказана цивільна справа про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами у 2015 році рішенням суду був розірваний шлюб. Підчас шлюбу у сторін народився син [PERSON] .. З моменту припинення між сторонами подружніх відносин та після розірвання шлюбу син сторін постійно проживає з батьком - позивачем у справі. У позові вказано, що відповідачка практично не провідує сина та самоусунулась від його виховання, не цікавиться його життям та інтересами. Позивач вказує, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідачки від виховання дитини З огляду на викладене позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо їхнього спільного сина. Учасники справи були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. У судове засідання з`явилися позивач [PERSON] , його представник адвокат Гречуха В.І, а також неповнолітній син сторін - [PERSON] . Відповідач, будучи додатково повідомленою про розгляд справи шляхом розміщення відповідних оголошень на сайті судової влади, до суду не з`явилася, причини неявки не повідомила, заяв не подавала. Від виконавчого комітету Набутівської сільської ради Черкаського району Черкаської області як органу опіки і піклування надійшло клопотання, у якому вказано, що проти задоволення позову не заперечують т просять вирішувати справу без участі їх представника. У судовому засіданні після з`ясування думки позивача протокольною ухвалою суду було вирішено здійснювати розгляд справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до свідоцтва про народження від 25.12.2006 серії [NUMBER] матір`ю [PERSON] , [INFO] , вказано [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13.03.2015 у справі № 699/81/15 ц розірвано шлюб між сторонами, який був зареєстрований 06.11.2004 (а/з 04) виконавчим комітетом Завадівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (а.с. 9). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 150, виданої виконавчим комітетом Набутівської сільської ради Черкаського району Черкаської області 06.04.2023, [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). З акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи, складеного 06.04.2023 Набутівською сільською радою, [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . Сам виховує сина [PERSON] , [INFO] . З дружиною [PERSON] розлучений 13.03.2015. Мати у вихованні сина участі не бере з 2015 року і разом з ними не проживає, місце її проживання не відоме (а.с. 14-15). Виконавчий комітет Набутівської сільської ради як орган опіки та піклування висловив свою позицію щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 31). У судовому засіданні було заслухано думку [PERSON] щодо доцільності позбавлення його матері батьківських прав відносно нього. [PERSON] повідомив, що з 2015 року він постійно проживає разом зі своїм батьком, який одноосібно здійснює за ним догляд та утримує його. Мати з ними спільно не проживає, її місце проживання не відоме. Жодної допомоги відповідачка не надає. Раніше мати телефонувала та вітала його з днем народження. Однак протягом кількох років взагалі не телефонує, не цікавиться його життям. Вважає за доцільне позбавити її мати [PERSON] батьківських прав щодо нього. Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом частин 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що батьки можуть позбавлятися батьківських прав, якщо: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з положеннями пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Установлені судом обставини свідчать про свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON] та забезпеченні його потреб як побутового характеру, так і щодо фізичного та духовного розвитку. З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог стосовно позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] . Суд дійшов висновку, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає меті захисту прав та інтересів неповнолітнього [PERSON] . Відповідно до приписів ч. 3 ст. 167 СК України дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Оскільки саме батько неповнолітнього [PERSON] звернувся з даним позовом, то очевидно, що він бажає продовжувати доглядати за сином та здійснювати його утримання, отже дитина має бути передана саме йому. Крім того, батько або матір, яких було позбавлено батьківських прав, не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Судом установлено, що добровільно відповідачка утримувати сина [PERSON] наміру не виявляє, а в судовому порядку аліменти з неї на утримання сина не стягувалися,. Позивач у судовому засіданні не висловлював заперечень щодо стягнення на його користь аліментів на утримання спільного сина сторін. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Однак при пред`явленні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав [PERSON] з позовною вимогою про стягнення аліментів не звертався, спосіб стягнення аліментів не зазначав. Ураховуючи відсутність даних щодо місця роботи відповідачки та відомостей щодо її стану здоров`я, який унеможливлює її працевлаштування, беручи до уваги обов`язок суду у даній категорії справ вирішити питання про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. За приписами ч.ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи на підставі ст. 141 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, дійшовши висновку про задоволення позовних вимог та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved