Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до відповідача, у якій просить визнати кредитний договір недійсним. В обґрунтування позову посилається на те, що оспорюваний кредитний договір укладений з порушенням вимог законодавства. Зокрема, зазначає, що кредитний договір укладений в супереч ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», які забороняють нечесну підприємницьку діяльність та включення у договір несправедливих умов. Підставу своїх доводів позивач обґрунтовує рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 січня 2019р. у справі № 758/4820/18 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання недійсним п.2.1.6. кредитного договору та визнання включення даного пункту у договір нечесною підприємницькою практикою, яким позивачу в позові відмовлено. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року цивільну справу прийнято до розгляду та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач у встановлений судом строк не подав заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у позові відмовити. Також від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності. Від третьої особи надійшли пояснення щодо відзиву на позовну заяву, в яких третя особа підтримала позов та заперечила проти доводів відповідача. У судовому засіданні, 03 лютого 2022 року, представник позивача Стрельніков М.В. підтримав позовну заяву та надав свої пояснення; представник відповідача [PERSON] проти позову заперечила. У судове засідання, призначене на 16 серпня 2023 року, учасники справи не з`явилися. Від позивача та представника відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. 10 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», та [PERSON] укладений кредитний договір №6826664, відповідно до якого позивачу був виданий кредит у сумі 42 128,00 доларів США, з процентною ставкою у розмірі 12,99% річних, строком до 10 вересня 2015 року, для придбання автомобіля Subaru Forester, 2008 року випуску. Згідно із заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 вересня 2014 року у справі № 753/8811/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з позивача на користь відповідача стягнуто кошти у сумі 24 128,52 доларів США та 15 200,00 грн. 17 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою про визнання недійсним кредитного договору №6826664 від 10 вересня 2008 р. №6826664 в частині пункту 2.1.6., який передбачає сплату одноразової комісії за видачу кредиту у розмірі 1,99%, що складає 4067,12 грн., та стягнення з відповідача сплаченої комісії. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 січня 2019 року у справі № 758/4820/18 у задоволенні позову відмовлено з підстав спливу строку позовної давності. Наразі позивач звернулася з позовом, в якому просить визнати кредитний договір недійсним з підстав використання відповідачем нечесної підприємницької практики, яка полягає у тому, що відповідачем було введено її в оману: не повідомлено про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, надання яких передбачено постановою Національного банку України від 10 травня 2007р. № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Суд враховує, що на момент укладення оспорюваного кредитного договору діяв Закон України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Також на момент укладення кредитного договору були чинними Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою НБУ від 10 травня 2007р. № 168, зареєстрованою у Міністерстві юстиції 25 травня 2007р. за N 541/13808. Як зазначено у п.2.1. цих Правил, вони регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Пунктом 3.1. Правил встановлено, що банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). В якості доказу виконання вищевказаних Правил НБУ щодо повідомлення про сукупну вартість кредиту відповідач надав додаток 2 до кредитного договору «Інформація про умови та сукупну вартість кредиту». Вказаний додаток підписаний позивачем, а отже, позивач підтвердив своє ознайомлення з вищевказаною інформацією. Також відповідач надав суду заяву-анкету на отримання кредиту від 03 вересня 2008р., в якій зазначено, що позивач ознайомлений з наявними формами кредитування, умовами отримання та користування кредитом, тарифами банку, і проінформований про переваги та недоліки запропонованих схем кредитування. З вказаних доказів вбачається, що відповідач виконав вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Національного Банку України від 10 травня 2007р. № 168. А отже доводи позивача щодо неповідомлення йому передбаченої законодавством інформації, не знайшли свого підтвердження. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, статею 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами своїх вимог щодо нечесної підприємницької діяльності відповідача у відносинах з ним, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed