Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Черненок Г.І., звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ фірма «ТехНова», в якому просить: визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири [ADDRESS] після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] ; скасувати постанову серії АА № 560715 Новозаводського районного управління юстиції від 15.10.2003 року про накладення арешту та заборони здійснювати відчуження щодо майна померлого [INFO] гр. [PERSON] а саме на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть батько позивача - [PERSON] , помер [INFO] . За життя батько був власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Після смерті батька відкрилась спадщина, а саме на частину вказаної квартири. Пояснює, що за життя батько не скористався своїм законним правом і не залишив заповіту. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. Після смерті батька у встановлений законом строк позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про відкриття спадщини. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за її заявою 01.10.2021 року була заведена спадкова справа. Вказує, що зараз позивач не може оформити спадщину у встановленому законом порядку і отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом так як зараз з`ясувалось, що на все майно, яке належало її померлому батьку, накладений арешт постановою АА 560715 Новозаводського районного управління юстиції від 15.10.2003 року. Листом Новозаводського ВДВС у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.07.2023 року позивачу було відмовлено у знятті арешту з майна, посилаючись на те, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, встановлено, що відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON] , та також у спеціальному розділ АСВП відсутні відомості щодо перебування виконавчих проваджень відносно боржника у минулі періоди. Також у відповіді ДВС було зазначено, що оскільки виконавчі провадження знищені за закінченням строку зберігання, не виявляється можливим встановити інформацію стосовно винесення постанови про звільнення майна з-під арешту у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином вважає, що виконавче провадження є завершеним та закінченим. Позивач у даному випадку як спадкоємець першої черги не була залучена стороною даного виконавчого провадження і питання її процесуального правонаступництва після смерті батька, який був боржником у вказаному виконавчому провадженні, не вирішувалось у судовому порядку. В підготовче судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, її представник звернувся до суду з заявою про проведення підготовчого судового засідання без їхньої з позивачем участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явилась. Надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Додатково зазначила, що станом на 01.08.2023 року за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER] ) заборгованість перед ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА» (в т.ч. за рішенням суду від 03.06.2003 про стягнення боргу на їхню користь з [PERSON] ) відсутня, що підтверджується довідкою № 113 від 11.08.2023 року. В зв`язку з цим, ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА» не заперечує проти позовних вимог [PERSON] , а саме скасування постанови серії АА № 560715 Новозаводського районного управління юстиції від 15.10.2003 року про накладення арешту та заборони здійснювати відчуження щодо майна померлого [INFO] [PERSON] на 1/4 частини квартири [ADDRESS] , визнання за нею права власності в порядку спадкування цієї частини квартири та покладення витрат по сплаті судового збору на [PERSON] . Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи відсутність відзиву на позов та заяву представника відповідача про визнання позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому судовому засіданні, за наслідками якого винести рішення про задоволення вимог позивача. При цьому суд виходить з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] та копія свідоцтва про переміну прізвища Серії [NUMBER] (а.с. 9, 10). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). Згідно інформаційної довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» від 04.02.2022 №2014 [PERSON] був власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за заявою [PERSON] 01.10.2021 року була заведена спадкова справа №765/2021 на підставі ст. 1261 ЦК України після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 11, 12). Постановою нотаріуса Другої Чернігівської Державної нотаріальної контори Шатунової С.М. від 20 липня 2023 року №1636/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] з тих підстав, що постановою АА 560715 Новозаводського районного управління юстиції від 15.10.2003 року накладено арешт на все майно померлого гр. [PERSON] а саме на 1/4 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 13). Листом Новозаводського ВДВЄ у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.07.2023 року [PERSON] було відмовлено у знятті арешту з майна, посилаючись на те, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі - АСВП), встановлено, що відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON] та також у спеціальному розділ АСВП відсутні відомості щодо перебування виконавчих проваджень відносно боржника у минулі періоди. Також у відповіді ДВС було зазначено, що оскільки виконавчі провадження знищені за закінченням строку зберігання, не виявляється можливим встановити інформацію стосовно винесення постанови про звільнення майна з-під арешту у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження» (а.с. 17). Відповідно до відомостей інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №337880787 підставою для здійснення арешту на все майно [PERSON] є постанова АА 560715 Новозаводського районного управління юстиції від 15.10.2003 року (а.с. 14). Зі змісту постанови серії [NUMBER] Новозаводського районного управління юстиції від 15.10.2003 року вбачається, що арешт на майно [PERSON] накладено під час примусового виконання виконавчого листа №2-1969, виданого 03.06.2003 року місцевим судом Новозаводського району про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ТехНова» боргу в сумі 601 грн. 18 коп. Згідно довідки КЕП «Чернігівська ТЕЦ» ТОВ ФІРМИ «ТЕХНОВА» № 113 від 11.08.2023 року станом на 01.08.2023 року за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER] ) заборгованість перед ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА» відсутня (а.с. 30). Відповідно до положень Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 року № 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки. Відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження (в редакції діючої на дату накладення арешту на майно заявника), підставою для відкриття виконавчого провадження є заява стягувана або його представника про примусове виконання рішення та виконавчий документ, зазначеного в статті 17 цього Закону. Відповідно до ч. 1 cт. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції діючої на момент закінчення виконавчого провадження відносно заявника) у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Відповідно до ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції діючої на момент закінчення виконавчого провадження відносно заявника) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа [NUMBER] до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції діючої на даний час) у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. На підставі наведеного вбачається, що при завершенні (закінченні) виконавчого провадження відносно боржника - [PERSON] , ВДВС Новозаводського районного управління юстиції порушило норми ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, діючій на момент закінчення виконавчого провадження відносно заявника), а саме не знято арешт з майна боржника, який був накладений на підставі постанови серії [NUMBER] Новозаводського районного управління юстиції від 15.10.2003 року. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 392 ЦК України). Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності надувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Верховний Суд у постанові від 03.05.2023 року по справі № 463/3251/22 прийшов до висновку, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду. На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства. Після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як у межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за ново виявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду. Тож навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів. Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва. Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21). Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до Спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс 19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. З вищевикладеного вбачається, що не скасування арешту майна боржника [PERSON] та не звільнення майна з під арешту, спадкоємцем якого є позивач, перешкоджає реалізації останньою своїх прав та інтересів, як спадкоємця. Все рухоме та нерухоме майно, яка належало померлому [PERSON] , фактично зараз належить [PERSON] , так як вона є єдиним спадкоємцем померлого. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, зо позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved