Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером 3221882801:27:068:0162, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 02 червня 2012 року серія ЯМ №589006, який помер [INFO] , в порядку спадкування за законом після його смерті. Свої вимоги мотивувала тим, що у [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на частину земельної ділянки з кадастровим номером 3221882801:27:068:0162, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка надана [PERSON] та [PERSON] на правах спільної сумісної власності, без зазначення належних їм часток, рішенням Жукинської сільської ради №57 від 19 жовтня 2006 року. 10 червня 2022 року позивачка звернулася до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак 27 січня 2023 року [PERSON] постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у Державному акті не визначено частку спадкодавця в спільному сумісному майні. Позивачка подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Третя особа в суді висловила застереження щодо неможливості поділу земельної ділянки в натурі, зазначила, що при спадкуванні у позивачки має залишитися все так, як було у спадкодавця. Заслухавши третю особу, дослідивши матеріали справи , суд дійшов наступного. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим 11 лютого 2022 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частину земельної ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221882801:27:068:0162, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до державного акту серії ЯМ №589006 від 01 червня 2012 року, зазначена вище земельна ділянка належить спільно [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Жукинської сільської ради 03 сесії 05 скликання №57 від 19 жовтня 2006 року. Зазначена інформація також підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3200776132022 від 23 червня 2022 року. Крім того встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05 листопада 1974 року. 10 червня 2022 року [PERSON] у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України. 04 січня 2023 року [PERSON] та [PERSON] (діти спадкодавця) відмовилися від прийняття спадщини за законом та подали до державної нотаріальної контори відповідні заяви про це, які зареєстровано за №24 та №25. Відтак, [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи №603/2022 від 10 червня 2022 року. Разом з тим, 27 січня 2023 року постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки земельної ділянки з кадастровим номером 3221882801:27:068:0162, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки у Державному акті серії ЯМ №589006 від 01 червня 2012 року не визначена частка спадкодавця в спільному майні. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як вбачається з ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як убачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду (п. «г» ч. 1 ст. 87 ЗК України). Згідно роз`яснень даних у абз. 2 п.п. 12 та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено,\~що зазначена вище земельна ділянка належить [PERSON] (третій особі по справі) та померлому [INFO] [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відтак, у разі відсутності спору між співвласниками щодо рівності їх часток та за наявності презумпції рівності часток у спільній власності, частка кожного з них становить 1/2 від спільного майна. Таким чином, при оформленні спадкоємцем права на спадщину враховується рівність часток співвласників зазначених земельних ділянок. Отже, судом встановлено, що частки [PERSON] та [PERSON] становлять по 1/2 частини на земельну ділянку, а відтак належне [PERSON] нерухоме майно має бути нею успадковано за законом. Оскільки позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину за законом в позасудовому порядку, внаслідок відмови нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва, визнання за нею права на спадкування 1/2 частин земельної ділянки має відбутися в суді. Відтак за [PERSON] слід визнати в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на частину земельної ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221882801:27:068:0162, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що буде достатнім для визнання належних їй прав.\~ Питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення майна. Відтак, заявлене позивачкою право підлягає визнанню, а пред`явлений позов задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved