Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з уточненою позовною заявою до Кам`янської міської ради [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням, визнання квартиронаймачем. В обґрунтування уточнених позовних вимог вказала, що з 2017 року вона, [PERSON] , [INFO] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . В квартиру була вселена попереднім користувачем, [PERSON] , як членом сім`ї наймача. Після її вселення, через деякий час [PERSON] знялась з реєстраційного обліку, на теперішній час в квартирі проживає лише вона одна. З 2017 року і до дня звернення із позовом вона постійно проживає і користується вказаним житловим приміщенням, бере участь у витратах, пов`язаних з оплатою комунальних послуг за користування та виконує інші зобов`язання, що випливають із договору найму житлового приміщення. Ця квартира є її єдиним постійним місцем проживання. Іншого житла у власності або в користуванні вона не має. Фактично вона є квартиронаймачем. [PERSON] при її вселенні до квартири надала їй ордер на житлове приміщення, оригінал якого знаходиться у неї, [PERSON] .. Квартира входить до державного житлового фонду, не є приватизованою. Спірна квартира є місцем її фактичного постійного проживання. Вона зробила у квартирі капітальний ремонт, оплачує комунальні послуги, встановила сучасну систему опалення, утримує квартиру у належному технічному стані тощо. Факт її постійного проживання в квартирі підтверджується Актом № 528 від 30 травня 2023 року виданого КП КМР «Добробут» та актом № 22/№9151 від 19 травня 2023 року виданого ОСББ, актами №24/№9/№1 від 02 червня 2023 року та № 23/№9/№1 від 01 червня 2023 року. Отже, оскільки вона вселилася в спірну квартиру на законних підставах, з того часу постійно проживає в квартирі до сьогодні, тому вважає, що має право бути визнаною наймачем спірної квартири. Крім цього, з часу її вселення до спірної квартири та до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачем до неї не пред`являлись претензії щодо незаконності її проживання у спірній квартирі. Позивачка в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі. Не заперечувала проти їх задоволення. Представник відповідача Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , які кожний окремо підтвердили факт того, що [PERSON] , [INFO] , з 2017 року постійно проживає та користується жилим приміщенням, квартирою [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Довідки про склад сім`ї №24/2393 від 18.05.2023 року наданої Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради [PERSON] , [INFO] , з 27.03.2000 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту про проживання без реєстрації №528 від 30.05.2023 року наданого КП КМР "Добробут" [PERSON] , [INFO] , з 2017 року проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Акту про підтвердження факту проживання особи №22/9/54 від 19.05.2023 року наданого Комітетом мікрорайону №9, [PERSON] , [INFO] , з 2017 року проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно Ордера на житлове приміщення №107 від 14.12.1995 року де зазначено, що [PERSON] має право на вселення у квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №334078400 від 31.05.2023 року за [PERSON] відсутні відомості щодо реєстрації права власності на будь-яке нерухоме майно. Згідно Акту про підтвердження факту не проживання особи №24/9/1 від 02.06.2023 року, за адресою [ADDRESS] - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з 2017 року не проживають та не зареєстровані. Згідно ст. 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло, і держава створює умови, на підставі яких кожен має можливість побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусового позбавлений житла не інакше як за рішенням суду. Згідно п.п. 5, 6 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських ради належить ведення обліку відповідно до закону, житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Користування жилим приміщенням у будинках державності громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, що передбачено ст. 61 Житлового кодексу України, згідно якої предметом договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається із однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Згідно із ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення, як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 817 ЦК України наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому. Особи, які вселилися у житло відповідно до частини першої цієї статті, набувають рівних з іншими особами прав користування житлом, якщо інше не було передбачено при їх вселенні. Відповідно до ч. 2 ст. 824 ЦК України у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловили таку згоду. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved