Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона, [PERSON] , перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.07.2019. У шлюбі у сторін народилась донька: [PERSON] , [INFO] . На утриманні у позивача перебуває ще двоє дітей від попереднього шлюбу. З 16.06.2022 сторони проживають окремо, діти проживають з [PERSON] , на її утриманні та вихованні. Позивач не має власного житла, вимушена орендувати квартиру, її доходу не вистачає. Відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, хоча має таку можливість і може допомагати, так як працює на Дочірньому підприємстві «Агро-Коблево» та має регулярний дохід. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 15.05.2023 відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначити судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої просить розглядати справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. Дослідивши матеріали справи та додані документи, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи 19.07.2019 сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7) [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . Відповідач є батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних абооспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичнихосіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 500/6738/16-ц, посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. За приписами статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згіднозі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В порядку ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач не заперечував факту того, що він є батьком дитини і того, що наразі дитина залишилась проживати із матір`ю. Також [PERSON] не надав до суду заперечень і щодо заявленого [PERSON] розміру аліментів, відомостей щодо свого матеріального стану, а також доказів про перебування на його утриманні інших осіб. Навпаки, відповідач беззастережно визнав позовні вимоги. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тому, зважаючи на обґрунтованість вимог позивача, а також на визнання позову відповідачем, суд дійшов до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду 11.05.2023, та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Згідно з п. 1 ч. 1ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, від сплати якого позивач звільнений при зверненні з позовом до суду, слід стягнути в дохід держави з відповідача. Відповідно до ст.142 ЦПК, оскільки відповідач позов визнав, то з нього необхідно стягнути 50 відсотків судового збору, тобто 536,80 грн., на користь держави.

Outcome: approved