Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Розпорядженням Верховного Суду від 14.03.2022 р. N 7/0/9-22 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Шевченківського районного суду Харківської області на Диканський районний суд Полтавської області. Позивач 05.12.2022 звернувся до суду із позовом, в якому просила визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 17.05.2022 позивачка та [PERSON] , [PERSON] уклали договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] . З огляду на воєнний стан, нотаріально договір купівлі-продажу не укладався. На підтвердження укладеного договору відповідачі 17.05.2022 надали позивачці розписку про отримання від неї 115 000 грн. в рахунок продажу квартири, а також передали ключі від квартири. Також сторони домовились, що при можливості укладуть нотаріально посвідчений договір. На даний час позивачка проживає у цій квартири, сплачує комунальні послуги. На звернення до відповідачів з проханням укласти нотаріально посвідчений договір останні їй відмовили. Тому просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати право власності на квартиру [ADDRESS] . 07.12.2022 суддею Пашнєвим В.Г. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 24.01.2023 відповідачами подано відзив на позов, в якому заперечують проти позову. Вказують, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та дітям [PERSON] , [PERSON] по 1/3 кожному. З позивачем були досягнуті домовленості щодо продажу квартири ще в червні 2020 року. Проте у позивачки були відсутні кошти і була досягнута домовленість про сплату коштів частинами щомісячно, які позивачем з червня 2020 по травень 2022 року систематично порушувались. Про сплату коштів частинами відповідачем велися записи із зазначенням дати сплати коштів, суми коштів, що засвідчувалось особистим підписом позивача. За період з червня 2020 по травень 2022 року позивачка проживала в квартирі, мала значну заборгованість по сплаті комунальних послуг, привела квартиру у стан непридаьний до проживання. Саме позивачка повідомила телефоном, про відмову від купівлі квартири та вимогою повернути кошти. 11.12.2022 позивачу повернуто отримані кошти, за вирахуванням боргу за комунальні послуги, що утворилась за період її проживання, про що написана розписка 11.12.2022. Розписка від 17.05.2022 про отримання коштів від позивача була знищена в момент повернення коштів у присутності позивача. Вказують, що відповідачі не уникали укладення нотаріального договору купівлі-продажу, так як кошти за квартиру не були сплачені позивачем в повному обсязі. Отже зазначають, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. 24.01.2023 проведено повторний авторозподіл справи, у зв`язку із припиненням суддею Пашнєвим В.Г. терміну відрядження в Диканському районному суді Полтавської області, головуючим визначено суддю Петренко Л.Є. 25.01.2023 суддею Петренко Л.Є. прийнято справу до свого провадження та призначено до розгляду. Ухвалою суду від 27.02.2023 залучено до участі у розгляді справи в якості відповідача [PERSON] та в якості представника неповнолітнього [PERSON] - його мати [PERSON] . Також залучено в якості 3 особи - орган опіки та піклування Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області. 14.03.2023 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому вказала, що вона є співвласницею спірної квартири і їй належить 1/3 частина. Вона взагалі не знайома із позивачем і своєї згоди на продаж квартири не давала і їй не відомо про перемовини щодо продажу квартири. Просить відмовити у задоволенні позову повністю. 20.03.2023 представник позивача Конопатський М.М. подав заяву про зміну предмета позову, в якій вказав, що 11.12.2022 позивач написала розписку про отримання від відповідачів коштів в сумі 93 700 грн. Проте, оскільки сторони погодили вартість квартири 115 000 грн вбачається безпідставне набуття відповідачами коштів в сумі 21 300 грн, які підлягають поверненню. Також підлягають стягненню з відповідачів проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами за невиконаним зобов`язанням в сумі 1400,55 грн. Ухвалою суду від 22.03.2023 прийнято до розгляду змінені позовні вимоги представника позивача. 17.04.2023 відповідачами [PERSON] , [PERSON] подано відзив на змінені позовні вимоги, в якому окрім доводів, викладених у відзиві вказали, що відсутні правові підстави для стягнення безпідставно набутих коштів та процентів, оскільки позивачка отримала кошти, за вирахуванням заборгованості за комунальні послуги, яка утворилась за період її проживання у спірній квартирі. Просять у задоволенні змінених позовних вимог відмовити. 16.05.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник позивачки - адвокат Конопатський М.М. в режимі відеоконференції вказав про підтримку уточнених позовних вимог, оскільки позивачка у травні 2022 року передала [PERSON] , [PERSON] кошти в рахунок купівлі квартири, про що була складена розписка, проте фактично у цій квартирі вона не проживала, оскільки в кінці травня 2022 року виїхала гуманітарним коридором із смт.Шевченкове і стала проживати в м.Харков. Позивачі про це знали, змінили замки в квартирі, тому вираховувати з суми сплачених коштів борги за комунальні послуги є безпідставним. Частину коштів відповідачі повернули, залишок лишився 21300 грн, які є неповернутими. Просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] 21300 грн, відсотки за користування коштами та сплачений судовий збір. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, просять відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча була повідомлена про розгляд справи належним чином. Третя особа - орган опіки та піклування Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області надав заяву про розгляд справи у відсутність представника Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Встановлено, що відповідачам, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності по 1/3 кожному, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.21-22) Між позивачкою [PERSON] та відповідачами [PERSON] , [PERSON] укладена усна домовленість про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] за 115 000 грн. 17.05.2022 відповідачами [PERSON] , [PERSON] написана розписка, відповідно до якої вони отримали від [PERSON] 115 000 грн в рахунок продажу двокімнатної квартири по [ADDRESS] та зазначили, що зобов`язуються виконати всі умови усного договору між власником і покупцем як тільки можливо це буде зробити нотаріально. Вказана копія розписки долучена до позовної заяви (а.с.15) Як вказує представник позивача, з травня 2022 року позивачка [PERSON] стала проживати у спірній квартирі. Достеменних доказів того, з якого часу стала проживати позивачка у спірній квартирі матеріали справи не містять. В червні 2022 року позивачка стала проживати в м.Харків, що підтверджується довідкою від 22.06.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Проте, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу сторони не уклали. 11.12.2022 позивачка [PERSON] написала розписку, відповідно до якої вона отримала кошти від [PERSON] за квартиру, яку їй продав, а потім вирішив повернути, в сумі 93 700 грн (а.с.56). Вказана копія розписки долучена до відзиву відповідачів. Також відповідачі у відзиві вказали, що частина коштів, яка залишились не повернутою, це кошти вони рахують, як плата за заборгованість по комунальним послугам, за період проживання позивачки у квартирі з червня 2020 по травень 2022 року, яка вирахована із суми 115 000 грн та кошти за зламаний замок та особистий борг за купівлю колес. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 1 ст. 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що договір купівлі-продажу спірної квартири між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися в усній формі укласти такий договір у майбутньому. Також встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачка [PERSON] сплатила відповідачам [PERSON] та [PERSON] кошти в рахунок купівлі спірної квартири в сумі 115 000 грн, про що написана відповідна розписка. Також сторонами визнається, що ними погоджено ціну купівлі-продажу квартири - 115 000 грн. Крім того сторони визнають ту обставину, що частина коштів за продаж квартири відповідачами [PERSON] , [PERSON] повернуто позивачці, а саме 93 700 грн В порушення ст. 635 ЦК України, сторони не дотримали нотаріальної форми посвідчення попереднього договору, встановленої ст.657 ЦК України, хоча на його виконання позивачем були сплачені грошові кошти. В подальшому усна домовленість про продаж квартири скасована. Суд приходить до висновку, що оскільки попередній договір купівлі-продажу квартири та сам договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, існувала лише усна домовленість про укладення такого договору в майбутньому, тому фактично договірні відносини між сторонами відсутні. Коли сторони домовились укласти договір купівлі - продажу квартири, але його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 711/5065/15-ц. Також у вказаній постанові Суд зазначив, що сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. Законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов`язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства. Доводи відповідачів про те, що кошти повернуті позивачу лише в сумі 93 700 грн за вирахуванням заборгованості за комунальні послуги, що утворилась в період її проживання, а також за мінусом особистого боргу та зламаного замка, суд не приймає до уваги, оскільки договір найму (оренди) між сторонами укладений не був, а відповідачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження дійсного проживання позивачки у спірній квартирі з червня 2020 по травень 2022 року. Згідно реєстру речових прав на нерухоме майно власниками квартири зазначені відповідачі, квитанції про існування заборгованості за комунальні послуги також надіслані на ім`я [PERSON] . Доказів фактичного проживання [PERSON] у спірній квартирі з червня 2020 по травень 2022 року матеріали справи не містять. Таким чином, передані позивачем грошові кошти відповідачам в розмірі 115 000 грн підлягають поверненню, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору купівлі-продажу квартири. Враховуючи, що частина вказаної суми повернута позивачці, а саме 93 700 грн 11.12.2022, відповідно до розписки, тому позовні вимоги в частині стягнення залишку сплачених коштів в сумі 21 300 грн підлягають задоволенню. Що стосується позовної вимоги про стягнення відсотків за користування безпідставно набутими коштами, суд зазначає наступне Відповідно до статті 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. На порушення цієї норми відповідач станом на день подання позовної заяви не повернув сплачені позивачем гроші. Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні. Отже, посилання представника позивача про необхідність застосовувати до спірних відносин положення ч.1 ст. 1048 ЦК за аналогією закону, аби визначити розмір процентів, є помилковими. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України Тому, враховуючи суму невиплачених коштів 21 300 грн, підлягають стягненню 3 % річних від простроченої суми, за період з 11.12.2022 (день повернення частини коштів) по 16.03.2023 (день направлення змінених позовних вимог) та складає 168 грн 06 коп. Разом з тим суд вважає за необхідне стягувати кошти саме з відповідачів [PERSON] та [PERSON] оскільки саме вони отримували кошти від позивачки [PERSON] . Відповідачка [PERSON] участі в усній домовленості не приймала, кошти від позивачки не отримувала. Співвласник квартири [PERSON] є неповнолітнім, тому законним представником такого судом визнано його мати [PERSON] , згідно ухвали суду. Що стосується розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Позивачка просить стягнути понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору 2202,40 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню на користь позивача з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом позовні вимоги задоволено частково, а саме 94 % від суми уточнених позовних вимог, тому розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідачів складають 1040 грн з кожного.

Outcome: partial