Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2018 року передана на розгляд судді Кондратенко О.О. Позивач просив суд стягнути на свою користь 53445,00 грн. майнову шкоди та 5000,00 грн. моральної шкоди. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2020 року матеріали справи передані на розгляд судді Саадулаєва А.І. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що її квартиру за адресою: [ADDRESS] , було залито внаслідок різьбової протечки лічильника у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується актом комісії. Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва, ремонт квартири за адресою: [ADDRESS] , з витратами на заробітну плату працівників складав 53445,00 грн. Крім того, позивач просив стягнути на її користь 5000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, що проявилась в її душевних стражданнях пов`язаних із приводу залиття квартири. У зв`язку із викладеним, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом до відповідачів. У судовому засіданні, яке відбулось 18.02.2021 року, судом задоволено клопотання про збільшення позовних вимог, відповідно до яких позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь 406690,00 грн. майнової шкоди та 5000,00 грн. моральної шкоди. Від відповідача-1 до суду надійшов відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що у позовній заяві відсутні зміст позовних вимог та предмет позову. Позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вини [PERSON] у нанесенні шкоди позивачу. Також, вина [PERSON] спростовується наданими позивачем доказами. Від відповідача-2 до суду надійшов відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що ПрАТ «АК «Київводоканал» жодного відношення до лічильнику холодної води, встановленого [PERSON] без будь-яких зауважень та за відсутності будь-яких скарг протягом 4 днів після його встановлення - не має, оскільки його власником є відповідно індивідуальний споживач [PERSON] . Зазначив, що доказів на підтвердження позовних вимог, які б свідчили про наявність вини в діях ПрАТ «АК «Київводоканал», наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ПрАТ «АК «Київводоканал» та виникненням аварійної ситуації позивачем не надано, натомість відсутність вини ПрАТ «АК «Київводоканал» підтверджується актом монтажу приладу обліку, в якому [PERSON] засвідчила належність виконання відповідачем-2 робіт та відсутність претензій до їх якості. Також ПрАТ «АК «Київводоканал» звертає увагу суду на розмір позовних вимог, його необґрунтованість та відсутність документів на підтвердження визначеної позивачем суми збитків, завданих внаслідок залиття, обов`язкова наявність яких передбачена ст. 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Крім того, зазначив, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями ПрАТ «АК «Київводоканал» та залиттям квартири позивача, відсутні докази на підтвердження понесення моральної шкоди, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди в 5000,00 грн., та якими доказами це підтверджується. Третя особа пояснень суду не надала. В судовому засідання, яке відбулось 24.01.2020 року, свідок [PERSON] надав показання, що вперше у квартирі за адресою: [ADDRESS] , робив демонтаж старого лічильника, монтаж нового лічильника та опломбування нового лічильника. На заявку за викликом прибувши вдруге для заміни пломби встановив, що пломба не була пошкоджена, проте був наявний брак, у зв`язку із чим, відбувалось протікання. [PERSON] усунув брак та встановив нову пломбу. Який саме брак був, він не пам`ятає. В судовому засідання, яке відбулось 31.05.2021 року, свідок [PERSON] надав показання, що на заміну лічильника прибув [PERSON] на демонтаж старого лічильника та установку нового лічильника. В подальшому було встановлено теч та повідомлено ПрАТ «АК «Київводоканал», після чого, повторно прибув [PERSON] та полагодив причину залиття. Зазначив, що вважає, що причиною залиття був неякісний монтаж лічильника, що також встановлено в акті про залиття від 25.07.2018 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.09.2021 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу. У лютому 2023 року на адресу суду з Науково-дослідного інституту судових експертиз повернуті матеріали справи з висновком експерта №35102/21-43 від 01.02.2023 року. В судовому засіданні, яке відбулось 28.08.2023 року, представник позивача позовні вимоги, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. В судовому засіданні, яке відбулось 28.08.2023 року, представник відповідача-1 заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у відзиві. В судовому засіданні, яке відбулось 28.08.2023 року, представник відповідача-2 заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у відзиві. В судове засідання, яке відбулось 28.08.2023 року, третя особа не з`явилась, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши предмет та підстави позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 26 березня 2012 року. [PERSON] є власницею та проживає поверхом вище у квартирі [ADDRESS] . Згідно з актом комісії ТОВ «ЖИТЛОБУД-1» від 25 липня 2018 року, 22 липня 2018 року квартиру позивача було залито. Причиною залиття зазначено те, що в квартирі [ADDRESS] на різьбовому з`єднанні потік лічильник холодної води, який установив і опломбував ПрАТ «АК «Київводоканал». Копії актів про монтаж засобу вимірювальної техніки додаються. В зазначеному акті також зазначено, які частини квартири [ADDRESS] було залито, розміри такого залиття та його наслідки. Зокрема, ванна кімната: на підвісній стелі виявлено жовтні плями площею 0,25 м?0,15м = 0,04 м2, площею 0,08м?0,12м=0,009 м2, місцями здулася фарба на площі 0,8м?0,24м 0,19 м2. На багеті виявлена темна полоса довжиною - 0,07м. На стіні вкритою плиткою виявлені брудні сліди від затікання на площі 0,27 м?2,47м=0,67 м2. Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частинами першою та другою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини третьої статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частиною першою статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого, порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Аналогічної позиції у своїй практиці дотримується і Верховний Суд, зокрема, у своїй постанові від 12.02.2020 по справі № 727/2372/18-ц. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; - внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення. Пунктом 1.3. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (надалі - Правила № 190), передбачено, що виробник обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування із споживачем з огляду на наступне. В той же час, відповідно до п.1.2 Правил № 190, дворова мережа водовідведення - мережа, розташована в межах однієї дворової ділянки, яка з`єднує випуски з окремих будівель. Виробники та споживачі зобов`язані забезпечити охорону і цілісність систем централізованого питного водопостачання та водовідведення, які перебувають у них на балансі (трубопроводи, споруди, засоби обліку, люки, колодязі, гідранти тощо), не допускати їх пошкодження, затоплення й розморожування, очищати від льоду та снігу ляди колодязів, стежити за цілісністю встановлених пломб, забезпечувати відведення поверхневих вод від колодязів. Вищенаведені Правила № 190 дають підстави зробити висновок, що підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (водоканали) експлуатують системи водопостачання та каналізації населених пунктів та несуть відповідальність за належний технічний стан мережі, пристроїв, обладнання на ній. Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 05.07.1995 року № 30 затверджено Правила технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.07.1995 року за № 231/767 (надалі - Правила № 30). Ці Правила встановлюють порядок технічної експлуатації систем і споруд водопостачання та водовідведення міст та інших населених пунктів України. Ці Правила є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання, у тому числі юридичних осіб, що здійснюють технічну експлуатацію систем водопостачання та водовідведення, незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - виробники). За невиконання цих Правил відповідальними є виробники. Всупереч вказаним імперативним нормам, відповідачем-2 не було здійснено належної установки (монтажа) засобу вимірювальної техніки в квартирі відповідача-1 за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із чим, на різьбовому з`єднанні потік лічильник холодної води, внаслідок чого, відбулось залиття квартири позивача за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність вини ПрАТ «АК «Київводоканал» у завданні збитків майну позивача, а саме квартирі за адресою: [ADDRESS] , внаслідок залиття, що підтверджується актом про залиття від 25.07.2018 року, складеним ТОВ «Житлобуд-1». Оцінюючи покази свідка [PERSON] , суд звертає увагу, що коли він з`явився вдруге для усунення течі, то не було порушено цілісність встановленої ним вперше пломби, та без порушення її цілісності не можливо було робити будь-які роботи. Крім того, суд розцінює показання свідка про наявність браку, який призвів до течі, як брак встановлення (монтажу) нового лічильника. Крім того, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження вини відповідача-1, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Також, суд звертає увагу, що покази свідка [PERSON] про не порушення цілісності пломби, та без такого порушення неможливість проводити роботи із лічильником, суд розцінює, як підтвердження того, що позивачем не проводилось втручання у монтаж лічильника та різьбових з`єднань. Частиною першою статті 901 ЦК України встановлено, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право, зокрема, на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна). Відповідно до підпункту 10 пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (надалі - Правила № 630), споживач має право, зокрема, на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг. Підпунктами 1 та 18 пункту 32 Правил № 630 встановлено, що виконавець зобов`язаний своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил; відшкодовувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім`ї, шкоду, заподіяну його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і договору. Тобто, власник або орендар приміщення має право на відшкодування збитків, які завдані йому внаслідок затоплення приміщення у зв`язку з неналежним утриманням мереж. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Так, судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] , який проводив роботи з лічильником, що стало причиною залиття, є працівником ПрАТ «АК «Київводоканал», у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що належним відповідачем у справі, на якого покладено законом обов`язок відшкодувати збитки, завдані його працівником, є ПрАТ «АК «Київводоканал». При цьому, актом про залиття від 25.07.2018 року підтверджено,те що в квартирі [ADDRESS] на різьбовому з`єднанні потік лічильник холодної води, який установив і опломбував ПрАТ «АК «Київводоканал», копії Актів про монтаж засобу вимірювальної техніки містяться в матеріалах справи, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що дана аварія підпадає під компетенцію ПрАТ «АК «Київводоканал». Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення збитків з ПрАТ «АК «Київводоканал» є обґрунтованими та правомірними. Відповідно до висновку експерта № 35102/21-43 від 01.02.2023, вартість відновлювального ремонту (матеріальна шкода-збиток), завданої майну позивача внаслідок залиття квартири станом на 30.08.2018 складає 40406,00 грн. з врахуванням кошторисної заробітної плати - 13039,00 грн. та податку на додану вартість 20%. Суд не бере до уваги висновок експерта №28-11/20 від 28.11.2020 року, у зв`язку із тим, що у висновку експерта №ЕС-1727-1-1720.21 від 11.02.2021 року, зазначено, що розрахунок матеріальної шкоди здійснений на основі невірно порахованого відновлювального ремонту та також є невірним. Крім того, дослідженням встановлено, що при розрахунку у Висновку експерта №28-11/20 від 28.11.2020 року коефіцієнт фізичного зносу будівельних матеріалів застосовується до всієї вартості відновлювального ремонту, що не відповідає методиці, що було встановлено у висновку експерта №ЕС-1727-1-1720.21 від 11.02.2021 року. Крім того, суд не бере до уваги висновок експерта №28-11/20 від 28.11.2020 року, з огляду на те, що у висновку експерта № 35102/21-43 від 01.02.2023, зазначено, що вартість відновлювального ремонту за фактом залиття від 22.07.2018, яка визначена висновком №28-11/20 28.11.2020 є завищеною, розроблений кошторис має невідповідності, які вплинули на кінцевий розрахунок. Крім того, висновок експерта №28-11/20 від 28.11.2020 року не містить фактично понесених витрат позивача на відновлювальний ремонт. Отже, визначена вартість відновлювального ремонту за висновком №28-11/20, станом на 28.11.2020, не відповідає дійсності. Також висновок №28-11/20 28.11.2020 не містить достатньо даних для можливості встановити відповідність щодо збільшення обсяг пошкоджень, станом на 28.11.2020 по зрівнянню з наданим дефектним актом від 30.08.2018. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню 40406,00 грн. вартість майнової шкоди. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до статі 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення прав, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав відшкодування моральної шкоди здійснюється в обраний спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Як вбачається із змісту позовної заяви та встановлено в судовому засіданні, позивач заподіяння моральної шкоди обґрунтовує тим, що пошкодження власного майна негативно вплинуло на моральний стан та призвело до душевних страждань. В зв`язку з цим, позивач вважає, що незаконними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 5000,00 грн. Однак, суд вважає розмір моральної шкоди значно завищеним та, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача-2, як з винуватця заподіяння шкоди, на користь позивача в сумі 3000,00 грн. Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково.

Outcome: partial