Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

В проваджені суду знаходиться зазначена справа, по якій позивач просить: Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] , згідно постанови Одеського апеляційного суду від 25.10.2022 року по справі № 522/11357/20, на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі 3000 гривень, починаючи з 15 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] на стягнення з [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП [NUMBER] ) аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Стягнути з [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП [NUMBER] ) пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 92 000,00 грн. Мотивує вимоги тим, що учасники справи перебували в фактичних шлюбних відносинах та [INFO] в них народилась донька [PERSON] . Постановою Одеського апеляційного суду від 25.10.2022 року змінено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2021 року та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з 15 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, стягнення аліментів у частці від доходу відповідача більше відповідатиме інтересам дитини. 01.01.2023 року постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] зі стягнення з відповідача аліментів. Довідкою-розрахунком від 30.01.2023 року встановлено заборгованість по аліментам станом на 30.011.2023 року в розмірі 92 000,00 гривень. Ухвалою суду від 26.04.2023 року по справі відкрито провадження, встановлений спрощений порядок розгляду справи. 01.06.2023 року до суду надійшов відзив на позов, відповідач просить відмовити у задоволені позову. Зазначає, що відповідач є безробітним проте в повній мірі виконує рішення суду щодо сплати аліментів на дитину у розмірі 3000 гривень. Щодо вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів зазначає, що він не погоджується з даним позивачем розрахунком, оскільки державним виконавцем було проведений перерахунок після отримання доказів часткової добровільної сплати аліментів. 18.07.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив. 19.07.2023 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. 22.08.2023 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи учасників процесу, судом встановлені наступні обставини. Судом встановлено, що [INFO] у місті Києві народилась [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис про народження за № 3650. У свідоцтві про народження Серії [NUMBER] батьками зазначені: мати [PERSON] , батько [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2021 року по справі №522/11357/20 було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини щомісячно, у розмірі 5000,00 грн., починаючи з 15 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Одеського апеляційного суду від 25.10.2022 року рішення суду першої інстанції змінено та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з 15 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Виданий на підставі рішення суду виконавчий лист на теперішній час перебуває на примусовому виконанні в Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Щодо заміни способу стягнення аліментів Відповідно до ч.І ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Стаття 180 СК України вказує на обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правова норма ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч.ч.1, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналіз наведених норм в їх сукупності дає підстави вважати, що зміна способу стягнення аліментів є абсолютною прерогативою стягувача, застосуванню підлягає виключно ч.З ст.181 СК України. При цьому, дослідження матеріального становища платника та інших обставин згідно ч.2 ст.182 СК України не вимагається. До того ж зміна відбувається на мінімальний розмір в межах цього способу стягнення (як то одна чверть на одну дитину при стягненні частки доходу). Отже, суд враховує думку представника позивачки, що стягнення аліментів у частці від доходу відповідача більше відповідатиме інтересам дитини на гідній рівень утримання. Щодо стягнення пені 05.01.2023 року постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі - відділ ДВС) було відкрито виконавче провадження [NUMBER] зі стягнення з відповідача аліментів 05.01.2023 року постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження [NUMBER] зі стягнення з відповідача аліментів. Довідкою-розрахунком від 30.01.2023 року встановлено заборгованість по аліментам станом на 30.01.2023 року в розмірі 92 000,00 грн. Згідно з ч.1,2 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Проте, представник відповідача зазначає, що боржник добровільно сплачував аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , про що надав відомості до ДВС. Згідно довідки - розрахунок Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 26.04.2023 року № [NUMBER] згідно якого заборгованість [PERSON] на стягнення аліментів відсутня. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача зазначені у відповіді на відзив щодо наявності заборгованості в період з грудня 2020 року по березень 2023 року в розмірі 82 400,00 гривень, т.я. в позовній заяві заявлено стягнення пені за період з липня 2020 року по жовтень 2020 року. Згідно довідки державного виконавця від 26.04.2023 року заборгованість аліментів за вказаний період відсутня.. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі«Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v.Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі«Гірвісаарі проти Фінляндії»(Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки судом встановлено, що боржник добровільно сплачував аліменти, в зв`язку з чим відсутня заборгованість по сплаті аліментів, тому у задоволенні позову належить відмовити. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, серед іншого, звертається увага, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Outcome: partial