Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.06.2023 року залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківського районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Разом з тим, 16.06.2023 року представником відповідача було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з [PERSON] витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 40 453,00 грн. Сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали вищезазначеної справи суддя вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у даній справі, виходячи з наступного. Згідно ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Так, відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №521/3011/18. Як встановлено судом, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.06.2023 року заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківського районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини задоволено та залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківського районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Положеннями ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених [PERSON] у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду копії квитанцій про оплату послуг перекладачів та нотаріуса на загальну суму 40 453,00 грн., а саме: квитанція № 0.0.2870049694.1 від 20.02.2023 року на суму 10 000,00 грн.; квитанція № 0.0.2884669922.1 від 02.03.2023 року на суму 14 703,00 грн.; квитанція № 0.0.2888559825.1 від 06.03.2023 року на суму 5 700,00 грн.; платіжна інструкція №5729 від 14.03.2023 року на суму 3 900,00 грн.; платіжна інструкція №5743 від 23.03.2023 року на суму 1 000,00 грн.; платіжна інструкція №5757 від 30.03.2023 року на суму 350,00 грн.; платіжна інструкція №5758 від 30.03.2023 року на суму 260,00 грн.; платіжна інструкція №5780 від 07.04.2023 року на суму 1 280,00 грн.; платіжна інструкція №5791 від 25.04.2023 року на суму 2 500,00 грн.; платіжна інструкція №5793 від 02.05.2023 року на суму 760,00 грн. Як вбачається з наданих представником відповідача доказів, 07.12.2022 року судом Люксембургу винесене рішення про розлучення позивача з відповідачем та зафіксоване місце проживання дитини з матір`ю, про яке [PERSON] було відомо, оскільки останній його оскаржував. Вказані дії позивача містять ознаки зловживання своїми процесуальними правами. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що заява представника відповідача підлягає задоволенню та з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 40 453,00 грн.

Outcome: approved