Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості та судових витрат пов`язаних з розглядом даної справи. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона 03.12.2019 позичила відповідачу грошові кошти в розмірі 10230 доларів США. Згідно боргової розписки остання вказану суму мала повернути до 01.07.2020, проте цього не зробила. В зв`язку з викладеним позивачка просить стягнути з відповідачки грошові кошти у розмірі 11089 доларів США, 32 центів, з яких: 10230 доларів США, 00 центів - основна сума боргу (сума позики); 859 доларів США, 32 центів - 3% річних та судові витрати. У судове засідання представник позивачки не з`явилася, від неї надійшла заява, у якій просить справу розглядати у її відсутність та не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання. У матеріалах справи відсутній її відзив на позовну заяву. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.08.2023 постановлено справу розглядати у заочному порядку. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 03.12.2019 [PERSON] отримала від [PERSON] в якості позики 10230 доларів США, повернення яких гарантувала у строк до 01.07.2020. Вказане підтверджено наданою суду борговою розпискою від 03.12.2019. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленою розпискою посвідчено передання позивачем відповідачеві 03.12.2019 у борг 10230 доларів США. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Як встановлено у позивача знаходиться оригінал боргової розписки від 03.12.2019 (який був наданий суду), що свідчить про те, що відповідачка не виконала свої зобов`язання та не повернула свій борг. Стаття 524 ЦК України вказує, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. При цьому також зазначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Зобов`язання відповідачки за договором позики від 03.12.2019 обумовлено його сторонами у доларах США, про що особисто вказано відповідачкою у її власноручно написаній розписці. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що з боку позичальника [PERSON] зобов`язання взяті нею 03.12.2019 не виконані, позика в розмірі 10230 доларів США, 00 центів не повернута, а тому вимоги позивача щодо стягнення основної суми боргу є доведеною і такою, що підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, слід наголосити, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст.625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст.625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст.536 ЦК та іншими статтями, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст.625 ЦК, є правомірним. Така ж позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 року в справі №6-39цс13). Позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, відповідно до ст.1050 ЦК України, на вимогу позикодавця повинен сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до розрахунку, поданого позивачем розмір трьох відсотків річних становить 859 доларів США 32 центів, із розрахунку за період з 02.07.2020 до 19.04.2023 за 1022 днів прострочення із суми боргу 10230 доларів США. Як вбачається із розрахунку 3% річних нараховані на підставі ст. 625 ЦПК України за період 02.07.2020-19.04.2023, тобто частина з них нарахована після 24.02.2022, а тому у відповідності до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільняється від такої відповідальності з 24.02.2022. На підставі викладеного, суд задовольняє позов частково та стягує з відповідача на користь позивача 10230 доларів США основної суми боргу та 505 доларів США, 75 центів 3% річних за період з 02.07.2020 до 23.02.2022 за 602 дні прострочення із суми боргу 10230 доларів США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 3925,91 грн.

Outcome: partial