Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Васильчук А.Ю., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 8 жовтня 2011 року між нею - [PERSON] та [PERSON] , був укладений шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Ставненської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис. Від шлюбу у подружжя [INFO] народився син [PERSON] . Посилається, що протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходженням поглядів на сімейні відносини, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер, у них відсутнє нормальне спілкування, постійно виникають конфлікти. Позивачка вважає, що подружнє життя у неї з відповідачем не склалося, оскільки вони люди різних характерів та поглядів на життя, що призводило до постійних суперечок та непорозумінь. Зазначає, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, примирення неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім взаємних інтересам та інтересам дитини. Сторони намагаються влаштувати особисте життя кожен окремо. Оскільки шлюб існує тільки формально, позивачка просить суд не давати строк на примирення та розлучити їх. Зазначаючи, що дитина проживає разом з нею, спору щодо визначення місця проживання дитини немає. В обґрунтування вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини позивачка зазначила, що відповідач офіційно не працює, однак має достатні фінансові можливості для утримання дитини, оскільки займається бізнесом та працює за кордоном, тобто має нерегулярний, мінливий дохід, а тому просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що дитина потребує нормального харчування, оплати послуг ДНЗ, забезпечення одягом, лікування, розмір аліментів з огляду потреб дитини відповідного віку, високих цін на продукти харчування, промислові товари та одяг, а також враховуючи можливості відповідача, просить визначити в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень на дитину щомісячно. Позивачка зазначає, що інших дітей, окрім спільної, а також непрацездатних батьків відповідач немає, аліментів нікому не платить. З урахуванням наведеного, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі по 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2023 року заяву було залишено без руху та надано час для усунення недоліків. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка та її представник, будучи повідомленими про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не з`явилися. Разом з цим, у позовній заяві наявне клопотання, у якому з посиланням на ч. 3 ст. 211 ЦПК України, просять розгляд даної справи провести за відсутності позивача та його представника. Крім цього, 5 липня 2023 року на електронну адресу суду від позивачки [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів провести без її участі, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі, просить його задоволити. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду, повторно в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав. Про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило. Судом неодноразово надіслані повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання відповідача [PERSON] , що встановлена в порядку передбаченому ч.ч. 6, 7 ст. 187 ЦПК України, однак поштова кореспонденція повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», іншої адреси відповідача суду не повідомлено. В силу приписів п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України така поштова кореспонденція вважається врученою належним чином. Враховуючи неявку учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суддя, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 8 жовтня 2011 року, судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 8 жовтня 2011 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Ставненської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №9. Від шлюбу подружжя має дитину: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 29 листопада 2011 року). Відповідно до довідки №02/05/2023 про фактичне місце проживання від 26 травня 2023 року виданої головою правління ОСББ «Ковача Вілмоша, 15» [PERSON] та Акту про фактичне проживання незареєстрованих осіб в квартирі [ADDRESS] , дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з [PERSON] , [INFO] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2022 року. Позивачка, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи позивачки, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення, внаслідок чого позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Положеннями ст.24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. При цьому, судом враховуються аргументи позивачки, наведені нею в позові, на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо фактичного припинення шлюбних відносин між ними, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, дослідження зібраних по справі доказів, та неоспорювалися відповідачем. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили, хоча мали таку можливість, зважаючи на перебування справи на розгляді в суді з червня 2023 року. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення аліментів на дитину, суд виходить з наступного. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами з приводу виконання обов`язку утримувати дитину, регулюються главою 15 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - невиконання відповідачем обов`язку щодо матеріального утримання свого сина та відсутності домовленості між батьками щодо визначення способу виконання такого обов`язку, суд вважає, що порушене право позивачки, з якою проживає дитина, підлягає захисту шляхом постановлення рішення про стягнення аліментів. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд не погоджується із запропонованим до стягнення позивачкою розміром аліментів, і у відповідності до вимог ст. 182 СК України, враховуючи права дитини на достатній життєвий рівень, необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги матеріальний стан позивачки, відсутність відомостей щодо незадовільного матеріального стану та незадовільного стану здоров`я відповідача, відсутність відомостей щодо наявності у платника аліментів зобов`язань з приводу утримання інших осіб, вважає за необхідне визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача, у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд враховує аргументи позивачки, наведені нею на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки такі не спростовані відповідачем, хоча останній мав таку можливість, та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Враховується судом і та обставина, що відповідач є особою працездатного віку та будь-яких доказів на підтвердження обставин щодо неможливості сплати аліментів до суду не надав. Визначений судом розмір аліментів, на переконання суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і є реально можливим для сплати відповідачем. Суд зауважує на тому, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, суд виходить з розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 141, 150, 155, 180-182, 184 СК України та на окремі з яких вірно посилається позивачка у поданому позові. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня, коли позивачка звернулась із позовом до суду з 15 травня 2023 року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне в порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки 1073 гривні 60 копійок судового збору, сплаченого останньою при звернені до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу, а також 1073 гривні 60 копійок в доход держави, зважаючи на задоволення вимоги позивачки про стягнення аліментів. При цьому, судом враховується те, що позивачка при звернені до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial