Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

У лютому 2023 року представник Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за надані послуги в розмірі 22 714 грн. 04 коп., суму збільшення заборгованості внаслідок інфляційних процесів в розмірі 5093 грн. 02 коп., 3% річних в сумі 1924 грн. 27 коп. та судові витрати в розмірі 2 684,00грн. В обґрунтування позову вказано, що згідно особового рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я відповідача [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] , за період з 01.10.2017 року по 01.02.2023 року, рахується заборгованість за надані позивачем послуги в розмірі 22 714 грн. 04 коп. В добровільному порядку зобов`язання щодо сплати коштів за надані послуги відповідачами не виконуються. Позивач зазначає, що квартира за адресою: [ADDRESS] , згідно договору-дарування належить малолітньому [PERSON] , [INFO] , законними представниками якого є його батьки [PERSON] , [PERSON] , відповідачі по справі. Позивач зазначає, що борг виник з вини відповідачів [PERSON] , [PERSON] , на підставі ст.177 СК України майном, що належить малолітній дитині, управляють інші особи, і у першу чергу, - його батьки. Заперечуючи позов, відповідачі [PERSON] і [PERSON] при вирішенні спору просили застосувати строки позовної давності, та відмовити в позові повністю, оскільки позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності. 24.03.2023 року ухвалою судді було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду (а.с. 32). 26.04.2023 року представник відповідачів адвокат Радецька Т.П. подала суду клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки відзиву по справі (а.с.36). 05.05.2023 року представник відповідачів Радецька Т.П. подала суду заяву про сплив строку позовної давності та відзив на позов (а.с.45-50, 51-57). 23.05.2023 року представник КП «БЦТМ» Т.Мартиненко подала суду клопотання про долучення до матеріалів справи копій документів та відповідь на відзив, пояснення по справі (а.с.70-83, 85-87, 89-91). Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Радецька Т.П. в судовому засіданні 16.05.2023 року позов не визнала, просила суд застосувати строки позовної давності. В судове засідання 17.08.2023 року відповідачі та їх представник не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, заяв/клопотань суду не подано, та на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторони відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, позицію учасників судового процесу, оцінивши зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що власником квартири за адресою: по [ADDRESS] , являється малолітній [PERSON] , [INFO] , законним представником якого при набутті права власності виступав його батько [PERSON] , відповідач по справі, що підтверджується договором дарування квартири від 27.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1816 (а.с.17). Судом встановлено, що особовий рахунок № [NUMBER] відкрито Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» по квартирі [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] . Та відповідно розрахункового листа абонента за вказаним особовим рахунком рахується заборгованість за послуги постачання теплової енергії перед КП БМР «Білоцерківтепломережа», за період з 01.10.2017 року по 01.02.2023р., на загальну суму 22 714 грн. 04 коп. (а.с.5-8). Також, позивач провів розрахунок суми на яку збільшилась вказана заборгованість внаслідок інфляційних процесів - 5093 грн. 02 коп., та три відсотки річних в сумі 1924 грн. 27 коп., за період з 01.10.2017 року по 01.02.2022 року (а.с.9-16). Відповідно до наявних у справі відомостей з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, відповідач [PERSON] зареєстрована за даною адресою (а.с.31). Крім того, самі відповідачі зазначають адресу свого проживання: квартира [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідачів було направлено досудове попередження про наявність заборгованості з вимогою сплатити її протягом місяця, яке залишилося без задоволення (а.с.23). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Згідно частини першої статті 9 даного Закону - споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки. Згідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Отже, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а також абонентського обслуговування, а відповідачі, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язані оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14.02.2018 року у справі № 462/6393/15-ц). Як вбачається з матеріалів справи між сторонами відсутні чинні договори про надання житлово-комунальних послуг, однак відповідачі є законними представниками власника квартири та проживають в цій квартирі, а отже суд вважає доведеним, що відповідачам надавалися послуги з централізованого опалення, а також абонентського обслуговування, що підтверджується розрахунковим листом абонента. Пунктом 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії встановлено, що розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. (п.36,37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії). Відповідно до ч.1, ч.4 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відносини щодо майна малолітніх осіб визначаються нормами сімейного законодавства. Малолітнім особами може належати будь-яке майно, яке відповідно до закону є об`єктом права приватної власності фізичних осіб. Проте, будучи власниками, малолітні не здатні здійснювати свої права самостійно, оскільки мають часткову цивільну дієздатність (ст.31 ЦК України). Тому майном, що належить малолітній дитині, управляють інші особи, в першу чергу її батьки. Згідно ч.1 ст.177 ЦК України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. А тому, згідно вищенаведених правових норм обов`язком відповідачів є своєчасна оплата отриманих послуг згідно затверджених в установленому порядку тарифів. Згідно ч.1,2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. В даному випадку, судом встановлений факт порушення відповідачами зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг КП БМР «Білоцерківтепломережа» підтверджується матеріалами справи. Позивач просив стягнути з відповідачів суму інфляційни втрат в розмірі - 5093 грн. 02 коп. та три відсотки річних в сумі - 1924 грн. 27 коп. Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. по справі №127/15672/16, зазначено, що статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Щодо позиції відповідачів про відмову в задоволенні позовних вимог в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 27.02.2023 року. Згідно зіст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно дост. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як встановлено судом, відповідачі зобов`язані щомісяця здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідачів з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг, згідно п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженихПостановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, є календарний місяць. Плата за послуги повинна була вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці житлово-комунальних послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17. Позивач серед інших заперечень на заяву про застосування строку позовної давності вказав на переривання позовної давності в зв`язку з видачою судового наказу в справі №357/2323/22, який в подальшому було судом скасовано за заявою відповідачів. Суд не погоджується з такими запереченнями позивача, оскільки у постанові від 7 липня 2020 року по справі No 712/8916/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі No 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі No 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі No 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг)в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Однак, суд вважає, що перебіг строку позовної давності в даному спорі перерваний в силу дій самих боржників, які періодично проводили оплату і не лише поточних платежів, а частково оплачували борг. Так, згідно розрахункового листа абонента вбачається, що відповідачі періодично оплачували частково саме існуючу вже заборгованість за минулий (невизначений) період, та останній такий платіж в 1000 грн. було оплачено відповідачами у вересні 2022 року (а.с.8). За ч. 1ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Верховний Суд в постанові від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17.02.2021 в справі № 760/16111/15-ц, 07.04.2021 у справі № 301/1310/16-ц, від 14.04.2021 у справі № 759/16720/16-ц. Отже, судом встановлено, що по особовому рахунку абонента [PERSON] , починаючи з жовтня 2017р. по лютий 2023 року були неодноразово здійснені платежі з погашення заборгованості за послуги з теплопостачання, зокрема, лише в 2022 році відповідачі сплатили 7765,92 грн. і оплата проводилася в період коли не було поточних нарахувань. Дані дії відповідачів вказують на визнання ними заборгованості, а тому строк позовної давності було перервано. З огляду наведеного, суд не вбачає підстав для застосування в даному спорі положення про строки позовної давності. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved