Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

21.07.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ СК «ПЗУ Україна») про стягнення страхового відшкодування в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», пені, трьох відсотків річних за прострочення зобов`язання та інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 24.01.2017 уклав із відповідачем договір комплексного добровільного страхування майна, предметом якого був житловий будинок [ADDRESS] . Згідно умов договору відповідачем надано страховий захист на випадок страхових випадків, що стосувалися знищення чи пошкодження цього будинку, в тому числі через із пожежу або підпал. Крім цього, між ним та відповідачем була досягнута згода щодо дійсної вартості застрахованого майна та визначено договором страхову суму, яка становила 950 000 гривень відшкодування за «Основні конструкції» та 50 000 гривень відшкодування за «Внутрішнє оздоблення» у разі настання страхового випадку. Договором також було визначено застосування безумовної франшизи у розмірі 500 гривень. Позивач на виконання умов укладеного Договору сплатив нарахований йому страховий платіж у розмірі 3 757 гривень. Відтак, на думку позивача, відповідно до Договору страхування сума відшкодування у разі настання страхового випадку у виді знищення майна мала становити 1 000 000 гривень за мінусом безумовної франшизи. 05.04.2017 відбувся страховий випадок, а саме пожежа, який надалі було кваліфіковано як підпал. Довідкою Іваничівського районного сектору Управління ДСНС у Волинській області стверджується про знищення застрахованого житлового будинку на 90 %, що, на думку позивача, свідчить про тотальне знищення його застрахованого майна, а також, що відновленню об`єкт страхування не підлягає. Після настання страхового випадку позивач виконав всі умови, які були передбачені Договором страхування і оформив відповідні документи для отримання страхового відшкодування. Після приїзду відповідного експерта на місце події його завірили, що шкода заподіяна пожежею буде йому відшкодована у повному обсязі. Проте, 10.08.2017 відповідачем було виплачено позивачу лише 108 928 гривень страхового відшкодування. З підстав незгоди із розміром виплаченого відповідачем страхового відшкодування, порушення ним законодавства, яким регулюються відносини страхування та його договірних зобов`язань, покликаючись на порушення своїх прав споживача, у позовних вимогах позивач просив суд стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на його користь решту страхового відшкодування у розмірі 890 572 гривень. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 22.07.2020 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого розгляду. 12.08.2020 позивач [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, яка фактично за своїм змістом є заявою про збільшення позовних вимог. У даній заяві позивач просив, крім визначеної ним у первинному позові суми страхового відшкодування у розмірі 890 572 гривень, стягнути також з відповідача 9 763 гривень пені по Договору страхування, 80 371 гривень трьох відсотків річних за прострочене зобов`язання, 177 401 гривень інфляційних втрат. Дані вимоги обгрунтував тим, що відповідачем було прострочено виплату страхового відшкодування у належному розмірі на 1097 днів, а тому, зважаючи на положення укладеного між ними Договору страхування та ст.625 ЦК України, останній зобов`язаний додатково сплатити позивачу суми вказаних штрафних санкцій за прострочення основного зобов`язання. Складений ним розрахунок даних сум позивач долучив до заяви. 17.08.2020 в адресу суду надійшов відзив представника відповідача, яким він первинний позов заперечив повністю. Не оспорюючи фактичних обставин укладення договору та його виконання вказав, що після настання страхового випадку 05.04.2017 позивачем наступного дня для отримання страхового відшкодування було подано ПрАТ СК «ПЗУ Україна» лише копії свого паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, договору страхування та документів, що підтверджують його право власності на застраховане майно. Проте, в порушення вимог п.п. 9.1.6-9.1.7, 10.2-10.3 укладеного Договору страхування позивачем не було надано страховій компанії документу, який підтверджує розмір збитку, що є обов`язком страхувальника для отримання страхового відшкодування і може бути підставою для відмови у його виплаті. Однак, за дорученням ПрАТ СК «ПЗУ Україна» суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] складено Звіт № 170406-02521 від 07.05.2017 про незалежну оцінку матеріальних збитків, що виникли внаслідок пожежі будівлі за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого матеріальні збитки склали: 132 229, 30 гривень з ПДВ; 110 191 гривень без урахування ПДВ. Враховуючи, що позивачем не було надано документів, які підтверджують проведені ним витрати на ремонт пошкодженого застрахованого майна, що виключає понесення ним витрат із сплати ПДВ, 24.07.2017 страховою компанією прийнято рішення та здійснено йому виплату страхового відшкодування у сумі 109 691 гривень із розрахунку: 110 191 гривень (матеріальні збитки без ПДВ) мінус 500 гривень (франшиза за договором страхування). Отримання вказаної суми 10.08.2017 позивачем не заперечується, а отже на думку представника відповідача, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у повному обсязі виконало всі умови договору. В той же час у відзиві представник відповідача заперечив доводи позивача про обов`язок ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплатити йому у разі настання страхового випадку 1 000 000 гривень. Вказав, що дана сума була передбачена Договором як страхова сума, тобто гранична сума, в межах якої здійснюється виплата страхового відшкодування відповідно до законодавства та умов Договору страхування. Розмір страхового відшкодування в свою чергу визначається в межах встановленої договором страхування страхової суми, яку страховик внаслідок та в залежності від виду страхового випадку (пошкодження, знищення чи втрати застрахованого майна) повинен сплатити страхувальнику. 18.08.2020 на адресу суду представником відповідача надано відзив щодо заяви позивача про збільшення позовних вимог, за яким він позов повторно заперечив у повному обсязі з підстав, викладених раніше, в той же час зазначив, що й решта збільшених позовних вимог є похідними від безпідставних первинних позовних вимог. Ухвалою суду від 12.11.2020 задоволено клопотання позивача, призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу з метою визначення розміру матеріального збитку внаслідок страхового випадку, вартості відновлювальних робіт та вартості заміщення будинку з надвірними спорудами. Проведення експертизи було доручено експертам ТзОВ «Володимир Таір-експерт». 01.04.2021 в адресу суду надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи № 20/007 від 03.12.2020. Ухвалою суду від 20.05.2021 задоволено клопотання представника відповідача та призначено у справі повторну судову будівельно-технічну експертизу з метою встановлення розміру витрат на відновлення будинку, дійсної його вартості на час страхового випадку, вартості залишків будинку, що придатні для подальшого використання або реалізації. Проведення даної експертизи було доручено експертам КНДІСЕ. 08.02.2023 в адресу суду надійшов висновок експерта № 29601/21-43/466/23-43 від 31.01.2023 за результатами проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 08.02.2023 дану справу перерозподілено судді Пустовойт Т.В. Ухвалою суду від 10.03.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з,явились, надали заяви в якіх визначили, що підтримують раніше висловлену позицію щодо предмету спору та обставин у справі. Суд, вившивши викладені позицію сторін, дослідивши і оцінивши всі докази в сукупності, приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст.3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 24.01.2017 між [PERSON] та ПрАТ СК «ПЗУ Україна» укладено договір комплексного добровільного страхування майна та відповідальності його власників перед третіми особами за програмою «Квартира. Будинок. Дача» № FHC.040986 (далі - Договір страхування). За змістом преамбули частини А даного договору, його було укладено на підставі вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Правил добровільного страхування майна № 220.5.2015 (крім залізничного, наземного, повітряного, водного транспорту (морського внутрішнього та інших видів водного транспорту), вантажу та багажу (вантажобагажу), Правил добровільного страхування відповідальності перед третіми особами № 230.4/9-1 від 09.12.2008. Відповідно до п.4 частини А Договору страхування його предметом є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані із: володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим за цим договором майном та понесенням додаткових витрат при настанні страхового випадку; відшкодуванням відповідно до чинного законодавства України страхувальником заподіяної ним під час користування та/або проживання у квартирі/житловому будинку, шкоди здоров`ю та або майну третіх осіб. Згідно п.6 частини А Договору страхування, місцем страхування майна є будинок [ADDRESS] . Згідно п.1.1 частини Б Договору страхування, застраховане майно - це визначене у договорі майно, що використовується страхувальником на законних підставах за місцем дії договору (місцем страхування) і щодо якого страхувальник має майновий інтерес. Пунктом 10 частини А Договору страхування визначено розмір страхової суми (ліміт, субліміт відповідальності страховика), страховий тариф, страховий платіж та франшизу. Так, страхова сума на основні конструкції згаданого будинку за Договором склала 950 000 гривень, на внутрішнє оздоблення 50 000 гривень, а всього 1 000 000 гривень. Загальний страховий платіж склав 3 757 гривень. Безумовна франшиза сторонами була визначена у розмірі 500 гривень. У відповідності до п.4.2.1.1 частини Б Договору страхування, серед інших страхових ризиків він передбачив пожежу, в тому числі підпал, і визначив його як вогонь, що виник поза місцем, спеціально призначеним для його розведення і підтримки, або що поширився за його межі і здатний поширюватися самостійно. Також встановлено, що 05.04.2017 в житловому будинку [ADDRESS] виникла пожежа за наслідками якої будинок зазнав значних пошкоджень. Даний факт у справі підтверджено: - звітом про причину виникнення пожежі від 05.04.2017 Іваничівського районного сектору Управління ДСНС у Волинській області, за змістом якого орієнтовно о 03 годині 05.04.2017 в житловому будинку [ADDRESS] виникла пожежа, за наслідками якої знищено покрівлю, дерев`яне перекриття, речі домашнього вжитку, частково пошкоджені стіни (збитки встановити не представилось можливим через відсутність власника). За висновком, прийняті як ймовірні версії виникнення пожежі внаслідок необережного поводження з вогнем сторонніх осіб, але разом з тим, вони підлягають перевірці в ході проведення можливого слідства із залученням експерта відповідного фаху; - довідкою № 335 від 06.04.2017 Іваничівського районного сектору Управління ДСНС у Волинській області, яка видана для підтвердження того, що 05.04.2017 за адресою [ADDRESS] , в домоволодінні [PERSON] виникла пожежа, внаслідок якої знищено дерев`яний житловий будинок на 90%. Орієнтовною причиною пожежі стало необережне поводження з вогнем невстановлених осіб; - повідомленням № 1870/65/01-2017 від 13.04.2017 Іваничівського відділення поліції Горохівського РВ ГУНП у Волинській області, за змістом якого було проведено перевірку за фактом виникнення пожежі 05.04.2017, за наслідками якої не виявилось за можливе встановити осіб, причетних до її виникнення. У зв`язку із настанням страхового випадку позивач [PERSON] 06.04.2017 звернувся до відповідача із заявою про настання збитку, за змістом якої він повідомив про повне знищення будинку [ADDRESS] внаслідок пожежі, яка відбулась 05.04.2017. Також за змістом заяви позивач долучив до неї копії свого паспорта громадянина України, довідки про отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків, Договору страхування, іпотечного договору, договору про відступлення права вимоги, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, технічного паспорта. В ході проведення відповідачем перевірки обставин настання страхового випадку було отримано: - письмові пояснення [PERSON] від 14.04.2017, в яких він повідомив про обставини отримання ним інформації про виникнення пожежі у його домоволодінні; - повідомлення № 575/65/01-2017 від 20.04.2017 Іваничівського відділення поліції Горохівського РВ ГУНП у Волинській області, наданого в адресу ПрАТ СК ПЗУ Україна» про реєстрацію 05.04.2017 повідомлення про факт виникнення пожежі та проведення у зв`язку з цим перевірки; - висновок експертного пожежно-технічного дослідження № 1-31/05 від 31.05.2017, проведеного судовим експертом Українського центру судових експертиз Ращинським І.Ф., яким встановлено, що осередок пожежі, яка сталася 05.04.2017 у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , знаходився в приміщенні вхідного коридору навпроти сходів. Причиною виникнення пожежі є занесення в осередок пожежі стороннього джерела запалювання невідомими особами, ця дія кваліфікується як підпал. Описовою частиною висновку було також встановлено наявність значних термічних пошкоджень будівельних конструкцій покрівлі, стін, обшивки ззовні будинку, міжкімнатних перегородок з гіпсокартонних листів, дверей кімнат, шпалер, предметів домашнього вжитку. Крім того, за дорученням ПрАТ СК «ПЗУ Україна» суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] складено звіт № 170406-02521 від 07.05.2017 про незалежну оцінку матеріальних збитків, що виникли внаслідок пожежі будівлі за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого матеріальні збитки склали: 132 229, 30 гривень з ПДВ; 110 191 гривень без урахування ПДВ. На підставі отриманої інформації та документів відповідачем 20.07.2017 прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 109 691 гривень (110 191 гривень без урахування ПДВ згідно Звіту про оцінку за мінусом 500 гривень безумовної франшизи), що підтверджено у справі страховим актом № 170406.02 від 20.07.2017 та розпорядженням № 170406.02 на виплату страхового відшкодування через систему «Аваль-Експрес». Позивачем долучено до матеріалів справи повідомлення про отримання переказу фізичним особам ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 10.08.2017, яким підтверджено отримання ним від відповідача після вирахування комісії банку 108 928 гривень 50 коп. страхового відшкодування. Інших доказів сторонами до суду не подавалось. У даній справі факти укладення Договору страхування та його умови, факт настання страхового випадку та проведення відповідачем виплати страхового відшкодування у розмірі 109 691 гривень сторонами не оспорювалися. Позивач стверджує про порушення його прав відповідачем з приводу невиплати останнім належного розміру страхового відшкодування, а отже між сторонами наявний спір у правовідносинах в сфері добровільного страхування, а також належного виконання зобов`язань, передбачених договором. Дані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996. Відповідно до ст. 1 та 5 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов`язковим. Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч.1 ст.980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Частиною першою статті 6 Закону України «Про страхування» визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником та страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування, на користь якої укладеного договір страхування (подати допомогу, виконати послуги тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування», договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім`я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім`я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов`язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін. Страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством (частини перша, друга й четверта статті 9 Закону України «Про страхування»). При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом (частина п`ятнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»). Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування (частини шістнадцята та сімнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. На підставі ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Аналіз положень ст.11 та ч.2 ст.509 ЦК України дає підстави стверджувати, що договір є підставою для виникнення зобов`язань. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України). Згідно зі ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як передбачено п.7.4.2 частини Б Договору страхування, при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений Договором страхування строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,01% відповідної суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення платежу. Згідно п.10.4 частини Б Договору страхування, страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування протягом 10 робочих днів з дня отримання всіх необхідних документів. Рішення страховика оформляється страховим актом. На підставі п.10.5 частини Б Договору страхування, страхове відшкодування виплачується протягом 10 робочих днів з дня оформлення страхового акту (аварійного сертифікату). В частині визначеного у справі предмету доказування судом встановлено наступне. Відповідно до п.1.13 частини Б Договору страхування, страхове відшкодування - грошова сума, в межах встановленої договором страхування страхової суми, яку страховик відповідно до умов договору страхування повинен виплатити страхувальнику (вигодонабувачу) у разі настання страхового випадку. Пунктами 1.8 та 6.1 частини Б Договору страхування визначено, що ліміт відповідальності, страхова сума - гранична сума, в межах якої здійснюється виплата страхового відшкодування, та яка, за згодою сторін договору, може встановлюватись по окремому страховому ризику/випадку та/або по категорії/групі застрахованого майна. Згідно п.6.3 частини Б Договору страхування, в частині страхування майна страхова сума встановлюється в межах дійсної вартості майна на момент укладення Договору страхування. Сторонами до суду не подавались матеріали страхової справи щодо укладеного Договору страхування 24.01.2017 і клопотань про її витребування не заявлялось. Відтак у суду відсутні підстави стверджувати про порядок і принцип формування при укладенні даного договору страхової суми в розмірі 950 000 гривень щодо категорії застрахованого майна «Основні конструкції» та 50 000 гривень щодо категорії «Внутрішнє оздоблення» відповідно, і чи вона на той час відповідала дійсній вартості майна. У позовній заяві позивачем зазначено про те, що при укладенні договору не була визначена дійсна вартість майна, а була досягнута згода щодо її розміру. За вказаних обставин суд не має підстав вважати, що станом на 24.01.2017 дійсна вартість комплексу застрахованого майна становила саме 1 000 000 гривень. Дана обставина не доведена належними доказами у судовому засіданні. В той же час аналіз пп. 1.8 та 6.1 частини Б Договору страхування вказує на те, що страхова сума при укладенні договору страхування встановлюється за згодою сторін. В будь-якому випадку факт встановлення сторонами на момент укладення Договору страхування від 24.01.2017 страхової суми в загальному розмірі 1 000 000 гривень при вирішенні даного спору в частині розрахунку розміру страхового відшкодування не має юридично важливого значення з огляду на наступне. Як вказувалось раніше, страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (ч.17 ст.9 Закону України «Про страхування»), а в той же час розміру страхової суми, визначеної у договорі страхування (ч.16 ст.9 Закону України «Про страхування»). Відповідно до п.10.9 частини Б Договору страхування, в частині страхування майна розмір матеріального збитку визначається: -при повній загибелі або викраденні застрахованого майна - в розмірі його дійсної вартості на день настання страхового випадку, з вирахуванням вартості залишків майна, що придатні для подальшого використання або реалізації, або здачі в металобрухт, утиль, тощо (п.10.9.1 частини Б Договору страхування); -при пошкодженні майна - в розмірі витрат на його відновлення до стану, в якому майно знаходилось безпосередньо перед настанням страхового випадку, з вирахуванням фізичного зносу із вартості матеріалів (запчастин), необхідних для відновлення майна, крім випадку, коли згідно з умовами цього Договору, виплата страхового відшкодування здійснюється без урахування фізичного зносу (п.10.9.2 частини Б Договору страхування). На підставі п.1.14 частини Б Договору страхування встановлено, що повною загибеллю майна є такий рівень пошкоджень застрахованого майна, внаслідок настання страхового випадку коли, згідно письмового висновку компетентного органу, зокрема спеціалізованої експертної організації, це майно визнано непридатним для відновлення. Згідно п.1.15 частини Б Договору страхування, пошкодженням майна є часткова втрата майном своїх експлуатаційних якостей, що можуть бути відновлені з подальшим використанням майна за своїм призначенням. Отже, аналіз вказаних умов Договору страхування дає підстави стверджувати, що для отримання позивачем страхового відшкодування в розмірі страхової суми, яка була передбачена Договором страхування від 24.01.2017 (1 000 000 гривень за мінусом безумовної франшизи), необхідна сукупність двох юридичних фактів (умов), підтверджених належними доказами, зокрема: 1.на час страхового випадку (05.04.2017), дійсна вартість застрахованого майна повинна складати не менше 1 000 000 гривень; 2.внаслідок страхового випадку мала відбутися повна загибель застрахованого майна із повним знищенням його залишків, які могли б бути придатними для подальшого використання або реалізації, здачі в металобрухт, утиль, тощо. Позивачем не надано жодного доказу про те, що дійсна вартість його застрахованого майна на день страхового випадку (05.04.2017) становила не менше 1 000 000 гривень. Також на час прийняття рішення відповідачем про визначення розміру та здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) у нього був відсутній письмовий висновок компетентного органу, зокрема спеціалізованої експертної організації, про те, що застраховане нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнано непридатним для відновлення внаслідок страхового випадку, який відбувся 05.04.2017. Довідка № 335 від 06.04.2017 Іваничівського районного сектору Управління ДСНС у Волинській області, в якій зазначено про знищення внаслідок пожежі дерев`яного житлового будинку на 90%, не є належним доказом повного знищення майна, оскільки не містить інформації про непридатність його для відновлення. В той же час описова частина висновку експертного пожежно-технічного дослідження № 1-31/05 від 31.05.2017 містить інформацію про часткове знищення (пошкодження) застрахованого майна у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Відтак, суд прийшов до висновку про безпідставність доводів позивача щодо сплати йому страхового відшкодування у розмірі страхової суми, що згідно укладеного між сторонами Договору страхування становило 1 000 000 гривень за мінусом безумовної франшизи, оскільки такі вимоги не відповідають умовам Договору страхування і саме такий розмір прямого збитку не був доведений в суді. Разом з тим судом встановлено, що за умовами Договору страхування (п.10.9 частини Б), предмет доказування критерію прямого збитку розмежовано на дві групи: 1.в разі повної загибелі або викрадення застрахованого майна слід доказувати: -розмір його дійсної вартості на день настання страхового випадку; -розмір вартості залишків майна, що придатні для подальшого використання або реалізації, або здачі в металобрухт, утиль, тощо (за п.10.13 частини Б Договору страхування, страхувальник не має права відмовлятися від майна, що залишилось після настання страхового випадку, якщо таке майно є придатним для експлуатації. Залишкова вартість такого майна вираховується із суми страхового відшкодування). 2.в разі пошкодження застрахованого майна слід доказувати: - розмір витрат на його відновленнядо стану, в якому майно знаходилось безпосередньо перед настанням страхового випадку, - фізичний знос із вартості матеріалів (запчастин), необхідних для відновлення майна. Фактично згідно Договору страхування встановлення розміру матеріального збитку внаслідок страхового випадку в залежності від його наслідку і є основою для визначення розміру страхового відшкодування. Згідно п.10.14 частини Б Договору страхування, розмір страхового відшкодування (СВ) розраховується за формулою: СВ=З-Ф, де З - розмір матеріального збитку, обчисленого на умовах п.10 частини Б цього Договору, а Ф - розмір франшизи. Ухвалою суду від 12.11.2020 було задоволено клопотання позивача, призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу. Проведення експертизи було доручено експертам ТзОВ «Володимир Таір-експерт». На вирішення експертам поставлено три запитання: 1. який розмір матеріального збитку, завданого власнику житлового будинку з надвірними спорудами внаслідок пожежі, яка відбулась 05.04.2017 року станом на 05.04.2017? 2. яка вартість відновлюваних робіт житлового будинку з надвірними спорудами внаслідок пожежі, яка відбулась 05.04.2017 року станом на 05.04.2017? 3. яка вартість заміщення об`єкту - житлового будинку з надвірними спорудами? 01.04.2021 в адресу суду надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи № 20/007 від 03.12.2020, згідно якого судовий експерт Охремчук О.О. самостійно об`єднав три питання в одне із формулюванням: «яка вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень житлового будинку [ADDRESS] унаслідок пожежі, яка сталася 05.04.2017?». Відповідно на вказане питання судовий експерт надав відповідь: «вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень житлового будинку та літньої кухні на [ADDRESS] унаслідок пожежі, в діючих цінах на дату виникнення пожежі становить 333 479, 60 гривень». Крім того, судовим експертом ТзОВ «Таїр-експерт» Охремчуком О.О. при проведенні судової будівельно-технічної експертизи № 20/007 від 03.12.2020 було встановлено факт повної загибелі будинку та здійснено розрахунок вартості відновлювальних будівельно-технічних робіт за умови повного демонтажу знищеного пожежею житлового будинку та будівництва на його місці нового. В той же час за умовами Договору страхування при повній загибелі будинку, експерт повинен був встановити не розмір вартості витрат на його відновлення, а розмір дійсної вартості будинку на день настання страхового випадку разом із розміром вартості залишків майна, що придатні для подальшого використання або реалізації, або здачі в металобрухт, утиль, тощо. Отже, як встановлено вивченням змісту описової частини даного висновку, проведені експертом дослідження не відповідають умовам п.10.9 частини Б Договору страхування, а відповідно й предмету доказування у справі. За вказаних обставин ухвалою суду від 20.05.2021 задоволено клопотання представника відповідача та призначено у справі повторну судову будівельно-технічну експертизу з метою встановлення розміру витрат на відновлення будинку, дійсної його вартості на час страхового випадку, вартості залишків будинку, що придатні для подальшого використання або реалізації. Проведення даної експертизи було доручено експертам КНДІСЕ. В період проведення експертизи експертом заявлялось клопотання про надання додаткових матеріалів, за результатами якого судом витребувано матеріали інвентаризаційної справи щодо будинку [ADDRESS] , а також позивачем було надано технічний паспорт на цей будинок, документи щодо проведення у ньому невід`ємних покращень 20.01.2017 (договір підряду №021/01/17, розрахунок вартості виконаних робіт, акти закриття прихованих робіт №№ 1 та 2, акт приймання-передачі виконаної роботи № 001 та накладні). Проте позивачем не було надано експерту довідку про технічний стан садибного (індивідуального) житлового будинку, проект та кошторисну документацію, специфікацію будівельних матеріалів за якими виконувалось будівництво житлового будинку. Згідно висновку експерта № 29601/21-43/466/23-43 від 31.01.2023: «В зв`язку з тим, що для дослідження не була надана довідка про технічний стан садибного (індивідуального) житлового будинку по [ADDRESS] , до пожежі, яка сталася 05.04.2017 та була заявлена у клопотанні від 22.07.2021, в матеріалах справи відсутній проект та кошторисна документація, специфікація будівельних матеріалів за якими виконувалось будівництво житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «а», а тому визначити вартість відновлення внаслідок пожежі, яка сталась 05.04.2017 з урахуванням фізичного зносу об`єктів дослідження, безпосередньо перед настанням страхового випадку, не вбачається за можливе. На підставі даних, що містяться в наданих матеріалах інвентаризаційної справи № 1040 на садибний (індивідуальний) житловий будинок, враховуючи результати візуально-інструментального обстеження, а також за результатами дослідження нормативних документів та підходів до оцінки вартості ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, у дослідження застосовано витратний підхід, підставою для якого є принцип заміщення. Даний підхід враховує фізичний знос об`єктів земельних поліпшень, що були розташовані на земельній ділянці до пожежі, яка відбулась 05.04.2017, на підставі даних останньої інвентаризації житлового будинку, яка проводилась 19.01.2017. Залишкова вартість житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «а», розташованих за адресою: [ADDRESS] , що був пошкоджений внаслідок пожежі, яка сталась 05.04.2017, станом на дату останньої інвентаризації (19.01.2017) з урахуванням індексації за час складання висновку, становить 158 933 гривень. Ринкова вартість домоволодіння по [ADDRESS] становить 354 117 гривень, у тому числі: вартість існуючих земельних поліпшень (літньої кухні літ. «В», льоху з шийкою літ. «Г», колодязя питного літ. «Д») - 39117 гривень; вартість земельної компоненти - 315 000 гривень. На час складання висновку, відсутня методика з приводу визначення вартості елементів будинку, які знаходились у тривалій експлуатації, з подальшим впливом вогню внаслідок пожежі, впливом рідини, як в процесі тушіння пожежі, так і в процесі випадання атмосферних опадів на елементи будинку на протязі тривалого часу з моменту пожежі (05.04.2017), без їх консервації, тому визначити вартість елементів житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що придатні для подальшого використання, а саме: житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «а» та літньої кухні літ. «В», не вбачається за можливе. Визначення вартості реалізації будівельних матеріалів (демонтованих елементів) житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «а» та літньої кухні літ. «В» після пожежі, яка сталась 05.04.2017, або здачі в металобрухт, утиль, тощо, не входить до компетенції експерта-будівельника». Отже, як вбачається із змісту даного висновку, експертом не було встановлено дійсної вартості будинку на день настання страхового випадку та вартість залишків майна, що придатні для подальшого використання або реалізації, або здачі в металобрухт, утиль, тощо. Залишкова вартість будинку є різницею між первісною вартістю (або її називають переоціненою) та сумою зносу, що утворився за період його використання. Суд зазначає, що поняття «залишкова вартість будинку» та «дійсна вартість будинку» не є тотожними за своєю суттю, а відтак невірним є застосування першої при визначенні розміру страхового відшкодування за умовами Договору страхування. В будь-якому разі експертним шляхом не встановлено вартості придатних до використання або реалізації залишків майна, яка підлягає вирахуванню із суми страхового відшкодування. Відтак і розмір страхового відшкодування за цим висновком встановити неможливо. За наслідками проведених експертиз сторонами не заявлялися клопотання щодо допитів експертів, призначення інших повторних чи додаткових експертиз, вчинення процесуальних дій, тощо. При цьому сторони свої позиції не змінили та просили суд розглянути справу на підставі наявних доказів. На підставі ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, зокрема кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. За даних обставин, оцінюючи в сукупності надані сторонами докази та висновки судових експертиз суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем його позовних вимог в частині збільшення розміру раніше виплаченого відповідачем страхового відшкодування. Крім цього розглядом даної справи встановлено, що умови Договору страхування, з якими погодився позивач, підписавши його, покладали саме на нього обов`язок доведення розміру матеріального збитку перед відповідачем від моменту настання страхового випадку. Так, пунктом 9 частини Б Договору страхування визначено перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків. За даним переліком, для прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування, страховику мають бути надані, крім інших, документи, які підтверджують розмір завданих збитків (п.9.1.6 частини Б Договору страхування). На підставі п.10.2 частини Б Договору страхування, страхувальник зобов`язаний надати страховику усі необхідні документи, в тому числі від відповідних компетентних органів, які підтверджують наявність страхового інтересу, настання, причини та розмір збитку та надати можливість страховику провести огляд місця страхової події та пошкодженого страхового майна. Згідно п.10.3 частини Б Договору страхування, невиконання страхувальником цих вимог дає право страховику відмовити в виплаті страхового відшкодування в частині збитку, який не підтверджений такими документами. Як встановлено розглядом справи, позивачем від моменту настання страхового випадку 05.04.2017 по даний час не було надано відповідачу жодного документа, яким би він міг підтвердити розмір заподіяного його майну збитку. Судом встановлено, що страховою компанією було визнано страховим випадком пожежу у будинку належного позивачу, страховою компанією самостійно і за власний рахунок було вжито заходів щодо визначення розміру заподіяного збитку на момент настання страхового випадку, на підставі отриманого з власної ініціативи звіту № 170406-02521 від 07.05.2017 про незалежну оцінку матеріальних збитків, складено страховий акт і було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 109 621 гривень. Доказів заподіяння збитку позивачу у будь-якому іншому розмірі на час прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування у розпорядженні відповідача не було. Відповідно у нього й не було підстав виплатити позивачу страхове відшкодування у будь-якому іншому розмірі. Будь-яких доказів на підтвердження оскарження страхового акту, та, відповідно, визначення страховою компанією суми страхового відшкодування матеріали справи не містять. Підстав, з якими закон пов`язує неможливість позивача із власної ініціативи провести експертне дослідження, надати його відповідачу до прийняття рішення щодо проведення страхової виплати чи надалі суду для визначення розміру матеріального збитку відповідно до умов Договору страхування, стороною позивача в ході розгляду справи не доведено. Суд вважає, що в даній ситуації відповідач діяв добросовісно та у відповідності до вимог Договору страхування, не порушуючи при цьому своїх обов`язків і прав позивача як страхувальника (споживача за договором страхування). Здійснюючи свою підприємницьку діяльність, пов`язану із наданням послуг у сфері страхування відповідач, як страхова компанія, діючи на власний розсуд, вправі укладати відповідні угоди із суб`єктами оціночної діяльності з приводу оцінки вартості заподіяних збитків при настанні страхових випадків. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оціночна діяльність може здійснюватися, зокрема, у формі консультаційної діяльності, яка полягає в наданні консультацій з оцінки майна суб`єктам оціночної діяльності, замовникам оцінки та (або) іншим особам в усній або письмовій формі. Встановлено, що суб`єкт оціночної діяльності ФОП [PERSON] , яка має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності виданий Фондом державного майна України № 546/16 від 18.07.2016, на замовлення відповідача 07.05.2017 здійснила грошову оцінку матеріальних збитків заподіяних внаслідок настання страхового випадку (пожежі) у будинку позивача, в результаті чого склала звіт про оцінку (консультаційне дослідження), який надалі було використано відповідачем для розрахунку розміру страхового відшкодування, оскільки будь-яких інших документів, які підтверджують розмір завданих збитків, позивач у порушення своїх обов`язків, передбачених пп.9.1.6, 10.2-10.3 частини Б Договору страхування, не надав. За даних умов суд не встановив факту прострочення відповідачем виконання свого грошового зобов`язання перед позивачем, а тому його вимоги про сплату, пені, трьох відсотків річних за прострочення зобов`язання та інфляційних втрат є безпідставні. Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів, які б в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про порушення відповідачем умов Договору страхування, неповної виплати страхового відшкодування, та порушення відповідачем строків такої виплати, а відтак порушення відповідачем прав позивача, а тому суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає, що законних підстав для стягнення страхового відшкодування в загальній сумі 890 572 гривень, а також штрафних санкцій відсутні, а відтак позов є необґрунтованим та недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. До судових витрат у справі, які слід стягнути з позивача на користь відповідача відносяться витрати на проведення повторної судово будівельно-технічної експертизи № 29601/21-43/466/23-43 від 31.01.2023 у розмірі 25 741, 50 гривень, оскільки її проведення було оплачене відповідачем, що підтверджено актом здачі-приймання висновку експертів № 29601/21-43/466/23-43.

Outcome: approved