Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу 43306.74 доларів США. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 18.07.2007 року уклали кредитний договір № DZHCG102270502. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 24960.00 доларів США на термін до 17.07.2027 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяці нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № DZHCG102270502. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. В зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 23.11.2022 року має заборгованість - 43306.74 доларів США, яка складається з наступного: - 18090.65 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 7552.53 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 167.35 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 416496.21 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та зазначив, що у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 23.11.2022 року має заборгованість - 43306.74 доларів США. Позивач зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 16496.21 доларів США, яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що вважаю за необхідне подати до суду відзив на позовні вимоги, які стосуються як заборгованості її як відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк», так і необхідності надати важливу інформацію стосовно всіх обставин справи, які приховав позивач від суду. Позивач не надав суду інформацію про те, що право на стягнення заборгованості ним було вже реалізовано, шляхом подання позову до суду про звернення стягнення з предмету іпотеки за кредитним договором № DZHCG102270502 від 18.07.2007 року а також позивач вже стягнув суму боргу шляхом задоволення вимог іпотеко держателя шляхом переєстрації права власності на предмет іпотеки. Так в 2016 році ПАТ КБ «Приватбанк» подав до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська позов про стягнення боргу за кредитним договором № DZHCG102270502 від 18.07.2007 року, укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк». Таким чином ця справа стосувалася тих самих підстав, за тим же самими правочином і тих самих осіб. Після ознайомлення із змістом позову відповідач зазначила, що не визнає позовні вимоги у повному обсягу виходячи з наступного. Як встановлено ч. 1 ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином вважає за необхідне просити суд застосувати вимоги щодо позовної давності до позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» за її заявою. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 квітня 2018 р. позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено Друге. ПАТ КБ «Приватбанк» ввів суд в оману оскільки приховав той факт, що заборгованість за кредитним договором № DZHCG102270502 від 18.07.2007 року ним була погашена шляхом переєстрації предмету іпотеки у право власності кредитора. Державним реєстратором, який здійснив реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на її квартиру є приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна. Запис про право власності ПАТ КБ «Приватбанк» має номер 17146045, підставою для внесення запису є рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям відділу), індексний номер 32096928 від 28.10.2016р. Відповідач вважала, що позивач здійснивши в 2016 році дії щодо задоволення вимог іпотекодержателя шляхом перереєстрації предмета іпотеки втратив право на подання позову про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором № DZHCG102270502 від 18.07.2007 року. Крім того, у позові наведений недостовірний розрахунок заборгованості за договором про іпотечний кредит № DZHCG102270502 від 18.07.2007 року. Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 квітня 2018 р по справі №208/7656/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DZHCG102270502 від 18.07.2007 року набуло законної сили. Доданий до позову розрахунок заборгованості за договором про іпотечний кредит договором № DZHCG102270502 від 18.07.2007 року на підставі якого ґрунтуються майнові вимоги до неї зроблено на підставі недостовірної інформації і відрізняються від розміру заборгованості встановленому в рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 квітня 2018 р. по справі №208/7656/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DZHCG102270502 від 18.07.2007 р. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за відсутністю представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до засідання надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 04 квітня 2023 року відкрито провадження по справі. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 18.07.2007 року уклали кредитний договір № DZHCG102270502. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 24960.00 доларів США на термін до 17.07.2027 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяці нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № DZHCG102270502. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, що стосується розрахунків заборгованості за договором N № DZHCG102270502, то суд вважає, що даний розрахунок не відповідає наявним в матеріалах справи доказам. Так, позивач здійснив в 2016 році дії щодо задоволення вимог іпотекодержателя шляхом перереєстрації предмета іпотеки. Державним реєстратором, який здійснив реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на її квартиру є приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна. Запис про право власності ПАТ КБ «Приватбанк» має номер 17146045, підставою для внесення запису є рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям відділу), індексний номер 32096928 від 28.10.2016р. Окрім того, в 2016 році ПАТ КБ «Приватбанк» подав до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська позов про стягнення боргу за кредитним договором № DZHCG102270502 від 18.07.2007 року, укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк». Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 квітня 2018 р. позов ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено. Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 квітня 2018 р по справі №208/7656/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DZHCG102270502 від 18.07.2007 року набуло законної сили і як вбачається сторонами не оскаржувалося.. Що стосується уточнених позовних вимог щодо стягнення заборгованості в сумі 16496.21 доларів США, яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, то на думку суду вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18) зазначено наступне. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання. З огляду на зазначене можна зробити такі висновки. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Є вропейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії", заява N 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії", заява N 76943/11, § 123). Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника є аналітичним документом банку, складений в односторонньому порядку і не погоджений з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Належних і допустимих доказів заборгованості у відповідача у розумінні положень ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" позивач, при наявності процесуальної можливості, до суду не надав. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судові витрати, згідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі N 826/1216/16. Таким чином, у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються та покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed