Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

11 квітня 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області зі позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, позивачка втратила до відповідача почуття поваги та любові, їх з відповідачем відносини не відповідають сподівання позивачки щодо сімейних відносин, у позивачки з відповідачем відсутні спільні інтереси та бажання продовжити спільний шлюб, різні погляди на сімейні цінності. Примирення між позивачкою та відповідачем неможливе, сімейні шлюбні відносини позивачка та відповідач не підтримують з січня 2023 року, у позивачки та відповідача відсутній спільний бюджет та майно, спільне господарство не ведуть. Також у позовній заяві позивачка зазначила, що від шлюбних відносин у неї та відповідача є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу позивачка [PERSON] просила залишити їй прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2023 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було передано за територіальною підсудністю на розгляд до Козельщинського районного суду Полтавської області. 28.06.2023 цивільна справа надійшла до Козельщинського районного суду Полтавської області. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.06.2023 справу розподілено головуючій судді Козир В.П. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, постановлено розгляд справи здійснити у строк, встановлений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, але не пізніше 03 серпня 2023 року. Протокольною ухвалою суду від 03.08.2023 судовий розгляд справи відкладено у зв`язку з відсутністю на той час у матеріалах справи відомостей про повідомлення сторін про місце та дату судового розгляду справи. Судове засідання відкладено на 04.09.2023. Сторонами клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін подано не було. Відповідач відзив на позовну заяву у порядку, встановленому ст. 191 ЦПК України та у строки, встановлені в ухвалі суду, не надав. У розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про місце та дату судового розгляду справи. У зв`язку з ненадання відзиву відповідачем суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справу розглянуто 04.09.2023 без виклику сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив таке. 02 грудня 2020 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що зроблено відповідний актовий запис № 329, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 02.12.2020 серії [NUMBER] (а.с. 6). Від шлюбних відносин у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 110, 111, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд уважає, що позовна вимога позивачки про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами судом не встановлено, подальше спільне проживання суперечить інтересам позивачки, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З врахуванням позиції позивачки, суд уважає, що останній необхідно залишити право іменуватися прізвищем « [PERSON] ». На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачкою при зверненні до суду судового збору, про що свідчить квитанція про сплату судового збору (а.с. 1). З врахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивачки у сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved