Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

Адвоката Рябченка П. Ф., який діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою. Свій позов мотивує тим, що 13.11.1998 року згідно розпорядження № 104 ВП «Надія», видано Свідоцтво про право власності на житло Карлівською міською радою народних депутатів на квартиру за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На час приватизації в ій постійно проживали та були зареєстровані вище вказані члени сім`ї, але [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми особами. На час спірних правовідносин порядок передачі квартир у власністьгромадянам та склад документів, що підлягали оформленню були визначені Положенням про порядок передачі квартир, житллових приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 56 від 15.09.1992 року, який складено відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Про такі дії своїх батьків на той час позивачі не знали, будь-якої згоди на приватизацію квартири батькам не надавали. Вказують, що набуття права власності на зазначену квартиру суперечить їх правам та законним інтересам на отримання у власність житла у майбутньому. На підставі викладеного просять суд: визнати частково недійсним розпорядження розпорядження відділу по приватизації житла Карлівської міської ради № 104 від 13.11.1998 року в частині надання дозволу на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Ухвалою суду від 20 липня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.07.2023 року закрито підготовче провадження по справі за позовом адвоката Рябченка Павла Федоровича, який діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] до Карлівської міської ради про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та призначити справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивачів надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі сторони позивача. Від представника Карлівської міської ради надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.11.1998 року [PERSON] в порядку безоплатної приватизації житла, було проведено приватизацію квартири, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.11.1998 року, виданого Карлівською міською радою народних депутатів на підставі розпорядження від 13.11.1998 року № 104, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Тобто, кожному із співвласників вказаного майна належить по 1/4 його частки. У позові представник позивачів вказує, що приватизація його батьками квартири за адресою: [ADDRESS] , до якої включено також і позивачів, відбулася за відсутності надання ними письмової згоди. Надаючи правову оцінку правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Правовідносини між сторонами виникли у 1999 році, а тому до них підлягають застосуванню норми Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК Української PCP), ЗУ «Про власність», ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та інших нормативно-правових актів, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 4 ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української PCP, утворюють житловий фонд. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств відомчий житловий фонд). Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Частиною 1 ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЖК Української PCP (у редакції від 01.01.1993 року) громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України. Статтею 62 ЖК Української PCP визначено, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства Союзу PCP і Української PCP. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно з ст. 11 ЦК УРСР 1963 року повна цивільна дієздатність виникає з досягненням повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку. Процедура передачі будинків у власність громадянам визначена Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 (далі - Положення). Відповідно до п. п. 4, 5 Положення, - при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-ХІІ приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 8 вищезазначеного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Пунктом 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 року № 56 передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Відповідно до ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-ХІІ право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Судом достовірно встановлено та строною відповідача не заперечувалося, що своєї згоди на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] не надаваи, оскільки на момент приватизації квартири були неповнолітніми. Відтак, суд вважає доведеним, що в 1998 році [PERSON] та [PERSON] помилково внесли до переліку осіб, що брали участь у приватизації житла. За змістом п. 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01.01.2004 року. Якщо ж строк позозної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року. Згідно з ст. 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до положень ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін (ст. 75 ЦК УРСР). Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. На переконання суду, про порушення свого права позивач дізнався у травні 2021 році коли постало питання про приватизацію їх житла за місцем роботи. За наведених обставин, суд вважає обгрунтованими вимоги позивачів про визнання частково недійсними розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, а тому вважає за необхідне їх задовольнити.

Outcome: approved