Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Лисенко Т.С. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: 1) стягнути з ДП «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену суму заробітної плати у розмірі 97462,72 грн; 2) стягнути з ДП «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» на користь [PERSON] не виплачену грошову компенсацію за 30 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 33806,69 грн; 3) стягнути з ДП «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку, з 01.03.2023 року по день ухвалення рішення суду; 4) стягнути з ДП «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 60000 грн, а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що з 22.11.2021 року [PERSON] займав посаду виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення». 28.02.2023 року [PERSON] був звільнений з вказаної посади, нібито, за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. 15.03.2023 року [PERSON] було видано трудову книжку та наказ Національної академії аграрних наук України від 28.01.2023 року № 34-к «Про звільнення [PERSON] », але станом на час подання позову до суду відповідач не здійснив розрахунок з позивачем та не виплатив належних [PERSON] сум при звільненні. Запити позивача щодо надання довідки про заборгованість підприємства перед [PERSON] з невиплаченої заробітної плати та інших виплат, на які він має право при звільненні, відповідач проігнорував. Лише 31.03.2023 року відповідач надав відповідь на адвокатський запит представника [PERSON] про суму фонду заробітної плати останнього з 01.03.2022 року по 01.02.2023 року, середній заробіток та розрахунок компенсації за невикористану відпустку. З листа відповідача вбачається, що ним визнається наявність заборгованості перед [PERSON] з виплати заробітної плати, а саме: за листопад 2022 року у розмірі 27846,49 грн, за грудень 2022 року у розмірі 27846,49 грн, за січень 2023 року у розмірі 27846,49 грн, за лютий 2023 року у розмірі 13923,25 грн. Також, за відпрацьований період на посаді виконуючого обов`язки директора ДП «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» [PERSON] не використано 30 днів щорічної оплачуваної відпустки. Відповідач підтвердив, що розмір грошової компенсації за всі невикористані позивачем дні щорічної відпустки становить 33806,41 грн. Однак, станом на даний час відповідач не здійснив виплату вказаної вище суми компенсації за невикористані дні щорічної відпустки на користь позивача. З огляду на викладене, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем із заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку становить 131269,41 грн, яка складається з: 97462,72 грн заборгованість з нарахованої та невиплаченої [PERSON] заробітної плати, 33806,69 грн невиплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки. Крім того, станом на день подання даного позову середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який відповідач має сплатити на користь [PERSON] становить 37870,88 грн (923,68 грн*41 день). Вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] вже понад 5 місяців не отримує заробітну плату за відпрацьований ним період, що є джерелом його існування, він був змушений звертатися до знайомих з проханням надати йому в позику гроші, аби задовольнити свої базові життєві потреби. Наведене призвело до виникнення у нього триваючих душевних страждань, відчуття меншовартості та приниження, чого б він міг уникнути, якби відповідач виконав свій обов`язок та виплатив належні йому суми при звільненні. Відшкодування заподіяної моральної шкоди, виходячи з засад розумності та справедливості, [PERSON] оцінює у розмірі 60000 грн. Вважає, що відповідач безпідставно та незаконно не виплачує [PERSON] заборгованість з нарахованої та невиплаченої заробітної плати, невиплаченої грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а також вказані дії з боку відповідача є порушенням законних прав [PERSON] , у зв`язку з чим представник позивача звернулася з даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому пояснила, що з 22.11.2021 року [PERSON] займав посаду виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення». 28.02.2023 року [PERSON] був звільнений з вказаної посади, але станом на теперішній час відповідач не здійснив розрахунок з позивачем та не виплатив належних [PERSON] сум при звільненні по заробітній платі. Своїм листом щодо надання відповідних розрахунків відповідач визнав наявність заборгованості перед [PERSON] з виплати заробітної плати, а саме: за листопад 2022 року у розмірі 27846,49 грн, за грудень 2022 року - 27846,49 грн, за січень 2023 року - 27846,49 грн, за лютий 2023 року - 13923,25 грн. Також, за відпрацьований період [PERSON] не використано 30 днів щорічної оплачуваної відпустки. Розмір грошової компенсації за всі невикористані позивачем дні щорічної відпустки становить 33806,41 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток\~за час\~затримки розрахункуз дня затримки (01.03.2023 року) по день ухвалення рішення суду. Представник відповідача ДП «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» - адвокат Самодурова Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. При цьому вказує на те, що внаслідок керівництва [PERSON] ДП «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення», станом на теперішній час знаходиться в скрутному матеріальному становищі, на банківських рахунках підприємства відсутні у достатній кількості грошові кошти, аби покрити заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати. Зазначає, що заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] у період з 01.11.2022 року по 28.02.2023 року є наслідком саме його бездіяльності з ненарахування та невиплати на свою користь заробітної плати. Також вказує, що заявлений розмір моральної шкоди не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності, оскільки позивачем не доведена жодна з обов`язкових підстав для відшкодування моральної шкоди так як заборгованість по заробітній платі є наслідком бездіяльності саме позивача, у зв`язку з чим просила в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, наказом Національної академії аграрних наук України від 19.11.2021 року № 482-к призначено [PERSON] виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» з 22 листопада 2021 року тимчасово, до призначення директора у встановленому законом порядку (а.с. 16). 28.02.2023 року наказом Національної академії аграрних наук України № 34-к звільнено [PERSON] виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» 28 лютого 2023 року за угодою сторін (ст. 36 п. 1 КЗпП України) (а.с. 17). Викладене також зафіксовано у трудовій книжці, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 19-23). 17.03.2023 року [PERSON] звернувся до в.о. директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» із заявою щодо надання йому довідки про виплату заробітної плати за період роботи на посади в.о. директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення», яка зареєстрована за вхідним № 45 від 17.03.2023 року (а.с. 24). Крім того, 23.03.2023 року [PERSON] повторно звернувся до відповідача із заявою щодо надання йому довідки про виплату заробітної плати за період роботи на посади в.о. директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення», а також просив зазначити розмір середньої заробітної плати (а.с. 26-27). Вказану заяву відповідач отримав 28.03.2023 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 29). Проте, 27.03.2023 року в.о. директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» [PERSON] надав відповідь позивачу за № 45, в якій вказав, що заява позивача від 17.03.2023 року не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 25). В.о. директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» Коваленко С.С. листом № 50 від 31.03.2023 року частково надав належним засвідчені документи на адвокатський запит [PERSON] (а.с. 30). Відповідно до довідки Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» про нарахування компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні від 28.02.2023 року, [PERSON] має 30 календарних днів відпустки за розрахунковий період з 22.11.2021 року по 28.02.2023 року (а.с. 35), розрахунок середньоденної заробітної плати за період з 01.03.2022 року по 28.02.2023 року становить 923,68 грн, сума компенсації за 30 днів невикористаної відпустки становить 27710,40 грн (а.с. 36). Згідно з розрахунком заборгованості по [PERSON] , заробітна плата за листопад 2022 року становить 27846,49 грн, за грудень 2022 року - 27846,49 грн, за січень 2023 року - 27846,49 грн, за лютий 2023 року - 13923,25 грн, компенсація за невикористану відпустку - 33806,69 грн (а.с. 40). Статтею 36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору, зокрема п. 1 передбачено, що підставою припинення\~трудового договору\~є угода сторін. Частиною 1 ст.47\~КЗпП України\~передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього\~Кодексу. Згідно зі ст.116\~КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 233 КЗпП України\~встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що в день звільнення позивачу, в порушення\~ст.116 КЗпП України,\~не виплачені належні суми заробітної плати, тобто, відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Відповідно до положень ст. ст.\~115,\~116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, лежить на працедавцеві. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. Згідно зі\~ст. 74 КЗпП України\~громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до ч. 1\~ст. 83 КЗпП України\~у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Судом встановлено, що розмір заборгованості із заробітної плати, не виплаченої позивачу відповідно до\~розрахунку, становить 97462,72 грн, не виплаченої грошової компенсації за 30 днів невикористаної щорічної відпустки - 33806,69 грн. При цьому, інших розрахунків стосовно нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати та грошової компенсації за 30 днів невикористаної щорічної відпустки позивача, або доказів відсутності заборгованості перед працівником, представником відповідача не надано, тому, розглядаючи позовну заяву,\~в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі\~97462,72 грн та грошової компенсації за 30 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 33806,69 грн (суми без урахування податків і інших обов`язкових платежів) підлягає задоволенню. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у підприємства не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3, 4 пункту 2 Порядку, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Згідно з п. 8 розділу ІV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Отже, згідно зазначених норм середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати, отриманої за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, на число цих відпрацьованих робочих днів. Судом встановлено, що позивач був звільнений з 01.03.2023 року з посади в.о. директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення», у зв`язку з чим, відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, відповідачем повинно бути виплачено [PERSON] за весь час затримки (з 01.03.2023 року день звільнення) по день фактичного розрахунку (16.08.2023 року день ухвалення рішення суду). Відповідно до довідки нарахованої заборгованості по [PERSON] (а.с. 40), позивачу у січні 2023 року було нараховано 27846,49 грн, у лютому 13923,25 грн. За даних обставин для визначення середнього заробітку суд враховує виплати, отримані позивачем у січні 2023 року та у лютому 2023 року. Розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] становить 41769,74 грн (січень - 27846,49 грн + лютий - 13923,25 грн), середньоденна заробітна плата складає 994,52 грн (41769,74 грн : 42 дні = 994,52 грн), таким чином середній заробіток за весь час затримки розрахунку з дня звільнення по день звернення до суду складає 168073,88 грн (з 01.03.2023 року по 16.08.2023\~року 169 днів, 994,52 грн х 169 днів = 168073,88 грн). Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Порядок відшкодування моральної шкоди у сферах трудових відносин регулюється ст.\~237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13\~постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4\~роз`яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. При цьому конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. За змістом зазначеної норми закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі\~ст. 237-1 КЗпП України\~є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 25 травня 2001 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконним діями або бездіяльністю інших осіб. Представник позивача вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] вже понад 5 місяців не отримує заробітну плату за відпрацьований ним період, що є джерелом його існування, він був змушений звертатися до знайомих з проханням надати йому в позику гроші, аби задовольнити свої базові життєві потреби. Наведене призвело до виникнення у нього триваючих душевних страждань, відчуття меншовартості та приниження, чого б він міг уникнути, якби відповідач виконав свій обов`язок та виплатив належні йому суми при звільненні. Суд вважає, що представником позивача не доведено перенесення [PERSON] моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з чим він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, у тому числі відсутні докази того, що [PERSON] позичав грошові кошти для задоволення базових життєвих потреб, тому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача слід відмовити. Враховуючи викладене вище, оцінивши сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача не виплаченої грошової компенсації за 30 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 33806,69 грн, не виплаченої суми заробітної плати - 97462,72 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01.03.2023 року по 16.08.2023 року - 168073,88 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн, а також на користь держави судовий збір у розмірі 1680,73 грн.

Outcome: partial