Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] , в особі представника адвоката Тимошенка А.В., звернулась до суду з позовом до ТОВ «Фінпром маркет», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Мангушсько-Нікольський відділ Державної виконавчої служби у Маріупольському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що 12.04.2021 державним виконавцем Мангушського РВДВС Східного МУ МЮ (м. Харків) відносно позивача відкрито виконавче провадження № 65100747 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № 30325 від 10.12.2020. 09.06.2023, на підставі наказу Міністерства юстиції України № 834/5 від 02.03.2023, Мангушський РВДВС Східного МУ МЮ (м. Харків) було реорганізовано та перейменовано у Мангушсько-Нікольський відділ Державної виконавчої служби у Маріупольському районі Донецької області, в якому наразі перебуває на виконанні виконавче провадження. Позивач вважає вказаний виконавчий напис таким що не підлягає виконанню, оскільки вона жодних повідомлень відповідача про усунення порушень за весь час існування спірних правовідносин не отримувала, у тому числі щодо порушення позивачем умов кредитного договору. Крім того, чинним законодавством не передбачено можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення та заборгованість відповідача має бути безспірною. Проте, нотаріус вчинив виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора, на кредитному договорі, який не було нотаріально посвідчено. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №30325 від 10.12.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості у розмірі 22 698,93 грн., стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 1073 грн. 60 коп. сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу у сумі 10\~000 грн. Ухвалою судді від 12.07.2023 позовну заяву [PERSON] , в особі представника адвоката Тимошенка А.В., прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Вирішено провести перше судове засідання у цій справі 10.08.2023. 26.07.2023 на адресу суду надійшло клопотання директора ТОВ «Фінпром маркет» Ґедзь О.В. про врегулювання спору за участю судді, клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу з 10\~000 грн. до 2\~850 грн., а також заява про визнання позовних вимог. 27.07.2023 від представника позивача адвоката Тимошенка А.В. надійшли заперечення проти клопотання про врегулювання спору за участі судді та зменшення розміру витрат на правничу допомогу. 27.07.2023 від начальника відділу Мангушсько-Нікольського відділу державної виконавчої служби у Маріупольському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мостової Г.Г. надійшла заява про розгляд справи за відсутності предсатвника виконавчої служби. Ухвалою суду від 10.08.2023 у задоволенні клопотання про врегулювання спору за участю судді у вказаній цивільній справі, відмовлено. Інших заяв по суті справи не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 10.12.2020 вчинено виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінпром маркет», якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 18102020-ФК від 18.10.2020, якому у свою чергу ТОВ « ФК «Сіті Фінанс» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 1/ПТБ від 15.10.2020, якому у свою чергу ПАТ «Платинум Банк» на підставі договору факторингу № 78 від 22.02.2018 відступлено право вимоги за Кредитним договором № 197962/0005XSGF від 24.07.2013, який укладено між «Платинум Банк» та [PERSON] . Вказаним виконавчим написом запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Фінпром маркет», та стягнути з [PERSON] за період з 21.02.2018 по 10.12.2020 суму у розмірі: 17\~957,66 грн. заборгованості за тілом кредиту; 4\~691,27 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами; 50 грн. плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 22\~698 грн. 93 коп. Постановою державного виконавця Мангушського РВДВС Східного МУ МЮ (м. Харків) Хортоломей О.С. від 12.04.2021 відкрито виконавче провадження ВП №65100747 з примусового виконання виконавчого напису №30325 від 10.12.2020, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» невиплачені у строк грошові кошти у сумі 22\~698 грн. 93 коп. Постановою державного виконавця Мангушського РВДВС Східного МУ МЮ (м. Харків) Хортоломей О.С. від 09.07.2021 у виконавчому провадженні №65100747 звернуто стягнення на доходи [PERSON] , яка отримує дохід у ФОП [PERSON] . Постановою начальника відділу Мангушсько-Нікольського відділу державної виконавчої служби у Маріупольському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мостовою Г.Г. від 09.06.2023 передано виконавчий напис №30325 від 10.12.2020, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» невиплачені у строк грошові кошти у сумі 22\~698 грн. 93 коп., Мангушсько-Нікольському відділу державної виконавчої служби у Маріупольському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Постановою начальника відділу Мангушсько-Нікольського відділу державної виконавчої служби у Маріупольському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мостовою Г.Г. від 09.06.2023 прийнято виконавче провадження №65100747 з примусового виконання виконавчого напису №30325 від 10.12.2020, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» невиплачені у строк грошові кошти у сумі 22\~698 грн. 93 коп. У позовній заяві [PERSON] зазначила, що будь-яких вимог від відповідача з приводу погашення заборгованості за кредитним договором вона не отримувала, спірний виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, із сумою боргу за кредитним договором вона не погоджується, нотаріусом не було перевірено належним чином безспірність вимог ТОВ «Фінпром маркет» про стягнення якої було заявлено, а тому підстав для вчинення виконавчого напису у нотаріуса не було, до того ж, позивач не укладала будь-яких договірів саме із ТОВ «Фінпром маркет». Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 6 березня та 4 квітня 2017 р. виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Отже, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, втратила чинність (у частині) 22.02.2017, з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Виконавчий напис, вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 10.12.2020. Вказані обставини свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Тобто, станом на 10.12.2020 (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до інших договорів, які не були посвідчені у нотаріальному порядку. Відповідачем ТОВ «Фінпром маркет» не надано суду доказів того, що ними для вчинення виконавчого напису нотаріусу надавався кредитний договір, укладений із позивачем, який би був посвідчений нотаріально, а відтак не доведено, що на підставі вказаного кредитного договору міг бути вчинений виконавчий напис. До того ж, позивач [PERSON] у своїй позовній заяві вказує, що вона не укладала будь-яких договорів із ТОВ «Фінпром маркет», що свідчить про те, що під час вчинення виконавчого напису у приватного нотаріуса не могло бути у розпорядженні кредитного договору, який би був посвідчений нотаріально. Доказів того, що кредитний договір, на підставі якого було вчинено оспорюваний виконавчий напис був посвідчений нотаріально, ні приватним нотаріусом, ні відповідачем, суду не надано. Також, у позові позивач зазначала, що будь-яких вимог від відповідача з приводу погашення заборгованості за кредитним договором вона не отримувала, нотаріусом не було перевірено належним чином безспірність вимог ТОВ «Фінпром маркет» про стягнення якої було заявлено, а тому підстав для вчинення виконавчого напису у нотаріуса не було. Відповідач доводів позивача належними та допустимими доказами не спростував. Крім того, директор ТОВ «Фінпром маркет» Гедзь О.В. подав до суду заяву про визнання позовних вимог, що свідчить про те, що відповідач погоджуються із доводами позивача, викладеними у позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги, що відповідач визнав позов та погодився із доводами позивача щодо того, що спірний виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який не посвідчено нотаріально, будь-яких вимог від відповідача з приводу погашення заборгованості за кредитним договором позиач не отримувала, нотаріусом не було перевірено належним чином безспірність вимог ТОВ «Фінпром маркет» про стягнення якої було заявлено, суд доходить до висновку, що у приватного нотаріуса були відсутні законні підстави для вчинення виконавчого напису, відповідно до норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки у приватного нотаріуса були відсутні відомості про безспірність заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінпром маркет», а також у його розпорядженні не було угоди, укладеної між сторонами, яка би була посвідчена нотаріально. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому позовні вимоги про визнання виконавчого напису, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за №30325 від 10.12.2020, про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості у розмірі 22 698,93 грн., таким, що не підлягає виконанню, слід задовольнити. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вищевказані положення Закону, враховуючи те, що представник відповідача визнав позовні вимоги, суд доходить до висновку, що позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 536,80 грн. (1073,60Х50 %), а інші 50 відсотків сплаченого судового збору у сумі 536,80 грн. за подання позову підлягають стягненню з відповідача. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно розрахунку наданих послуг та їх переліку зазначено, що витрати позивача на правову допомогу становлять 10 000 грн. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 10.07.2023, укладений між [PERSON] та адвокатом Тимошенком А.В., розрахунок вартості юридичних послуг від 10.07.2023, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих юридичних послуг) від 10.07.2023 до Договору від 10.07.2023, у якому зазначено перелік та ціну наданих послуг. Згідно розрахунку вартості юридичних послуг від 10.07.2023 та акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих юридичних послуг) від 10.07.2023, у яких зазначено перелік та ціну наданих послуг, адвокатом Тимошенком А.В. надано [PERSON] такі послуги: консультації клієнта сума витрат 1000 грн.; складання адвокатського запиту сума витрат 2000 грн. за один запит, всього складено 2 запити, тобто сума витрат 4000 грн.; складання позовної заяви - сума витрат 4000 грн.; дистанційне супроводження судового розгляду сума витрат 3000 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд доходить висновку, що наявні у матеріалах справи докази не у повному обсязі доводять реальність та обґрунтованість витрат на правову допомогу. У акті зазначено, що адвокатом Тимошенком А.В. надавались клієнту [PERSON] послуги, які полягають у дистанційному супроводженні судового розгляду за вказаним позовом. Разом з тим, з долучених доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, незрозуміло в чому ж полягає ця послуга, та який час адвокат витратив на виконання цієї послуги, а відтак заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу за надання послуги, яка полягає у дистанційному супроводженні судового розгляду вказаної справи, є безпідставними, та такі, що не підтверджуються матеріалами справи. Що стосується витрат на правову допомогу за такі послуги, як складання адвокатських запитів, то суд доходить до висновку, що розмір цих витрат вказаний позивачем є завищеним, виходячи зі змісту адвокатських запитів, та значення інформації, яка отримана адвокатом у відповідь на адвокатський запит, а також витраченим адвокатом часом на надання цих послуг. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи при складанні авдокатських запитів, які є типовими, їх значення для справи, зокрема ту обставину, що адвокатський запит до приватного нотаріуса складено безпідставно, оскільки він не здійснює свою діяльність та відповідно не надасть на нього відповідь, із матеріалами виконавчого провадження позивач може ознайомитись самостійно, оскільки є стороною виконавчого провадження, а відтак, складання адвокатського запиту до виконавчої служби не було виправданим, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката за виконані послуги, які полягають у складанні адвокатських запитів, та стягнення з позивача на користь відповідача витрат за надання цих послуг у розмірі 500 грн., а не 4000 грн., як про це просила позивач. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5\~500,00 грн., за виконані послуги, які полягають у консультації клієнта, складанні адвокатських запитів та складанні позовної заяві, оскільки вони є реальними та документально підтвердженими, а в іншій частині вимоги про стягнення витрат на правову допомогу слід залишити без задоволення, оскільки надання інших послуг, позивачем та адвокатом не доведено. У клопотанні відповідач просив зменшити витрати на правову допомогу з 10\~000 грн. ддо 2850 грн., однак суд вважає такі доводи відповідача безпідставними, оскільки описані вище документи, підтверджують витрати позивача на правову допомогу у розмірі 5\~500 грн.

Outcome: approved