Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Вороновицька селищна рада Вінницького району Вінницької області звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обгрунтовує тим, що Службою у справах дітей Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області розглянуто та вивчено документи стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] . Відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини першої статі 135 Сімейного кодексу України. [PERSON] є матір`ю трьох дітей: [PERSON] , яка є повнолітньою, [PERSON] та [PERSON] , який за заявою матері з 2019 року до даного часу перебуває у КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної ради». [PERSON] знаходиться на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, Служби у справах дітей Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області з підстави проживання у сім`ї, у якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Дитина з народження і до даного часу проживає та зареєстрована в будинку за адресою: [ADDRESS] , який на праві власності належить [PERSON] . Сім`я останньої перебуває під соціальним супроводом Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області. Під час відвідування сім`ї працівниками Центру були виявлені такі факти: будинок, в якому проживає сім`я, складається з чотирьох кімнат; санітарно-гігієнічні норми будинку не порушено; наявне пічне опалення, електроенергія; у [PERSON] є окрема кімната, яка облаштована необхідними меблями, є окреме місце для дистанційного навчання; умови проживання малолітньої дитини задовільні. [PERSON] проживала до 2013 року за адресою: [ADDRESS] . За рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27.06.2022 (справа № 128/34/22) [PERSON] була позбавлена права користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з 2013 року не проживає разом з дитиною. Вона часто змінює місце проживання/перебування, у телефонній розмові з начальником Служби у справах дітей Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області Гаєвик Т.П. повідомила адресу місця тимчасового проживання, а саме: [ADDRESS] . [PERSON] навчається у 7-А класі КЗ «Вороновицький ліцей» Вороновицької селищної ради. За час навчання проявив себе як учень достатнього рівня. Має хороші здібності до навчання, але не використовує їх через байдужість, а також через відсутність контролю з боку батьків. Хлопця виховує [PERSON] та старша сестра [PERSON] , яка відповідально ставиться до виховання та навчання брата. [PERSON] взагалі не бере участі в навчанні та вихованні сина, за роки навчання жодного разу не поцікавилась шкільними успіхами сина. Наказом Служби у справах дітей Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області [PERSON] тимчасово було влаштовано в сім`ю [PERSON] за її заявою та згодою [PERSON] . З метою забезпечення захисту прав дитини [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області 26.04.2023 розглядалось питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області рекомендувала за доцільне виконавчому комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, як органу опіки та піклування, звернутись до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . Тому виконавчий комітет Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь та на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 16.05.2023 позовну заяву Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 23.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. В підготовче засідання 21.08.2023 учасники справи не з`явились, хоч в установленому законом порядку повідомлялись про дату, час та місце проведення підготовчого засідання. Представник Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області в особі селищного голови Ковінько О. попередньо через електронну пошту суду подав заяву, у якій просить розглядати справу за їхньої відсутності, наданий висновок «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » № 179 від 26.04.2023 підтримують у повному обсязі, просять його врахувати при винесенні рішення; просять задовольнити позовні вимоги; клопотання відсутні, відзиву не подавали. Відповідач [PERSON] попередньо через канцелярію суду подала заяву, у якій просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує з приводу задоволення позовних вимог, просить їх задовольнити у повному обсязі, клопотання відсутні, відзив не подавала. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання 21.08.2023 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вивчивши заяви учасників справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 128/1804/23, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.02.2010 (а.с. 9). Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 28.07.2022 № 00036314856, відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а.с. 10). Відповідно до копії довідки Комунального закладу «Вороновицький ліцей» Вороновицької селищної ради від 08.02.2023 № 23/01-23, [PERSON] навчається у 7-А класі КЗ «Вороновицький ліцей» (а.с. 11). З копії характеристики учня 7-А класу КЗ «Вороновицький ліцей» Вороновицької селищної ради [PERSON] від 09.02.2023 № 27/01-30 убачається, що [PERSON] , [INFO], навчається в ліцеї з першого класу; за час навчання проявив себе як учень достатнього рівня; має гарну зорову і слухову пам`ять, швидко запам`ятовує учбовий матеріал, проте з початку дистанційного навчання різні види завдань виконує після неодноразових спонукань; виявляє образне, логічне мислення; на уроках завжди уважний і активний, домашні завдання [PERSON] виконує несистематично; має хороші здібності до навчання, але не використовує їх через байдужість, а також через відсутність контролю з боку батьків; виявляє високий інтерес до спорту, є учасником футбольного клубу «Олімпік», в минулому році відвідував гурток з волейболу; найважче даються хлопцеві українська мова, зарубіжна література, письмові роботи виконує повільно, не досить акуратно і каліграфічно, не дотримується правил письма, не хоче читати великі за обсягом твори; орфографічні та пунктуаційні уміння засвоєні недостатньо, не завжди ставить розділові знаки відповідно до опрацьованих правил пунктуації; переважають такі риси характеру: доброзичливість, справедливість, чемність, ввічливість, врівноваженість, чуйність; [PERSON] дуже позитивний, веселий, комунікабельний, щирий, відкритий хлопець; користується авторитетом серед однокласників та ровесників; в минулому році був старостою в класі; має позитивне ставлення до трудової діяльності; бере активну участь у житті класу; загальне ставлення [PERSON] до школи, навчання та трудової діяльності позитивне; хлопця виховує бабуся [PERSON] ; вона відповідально ставиться до виховання та навчання дитини; [PERSON] завжди охайний і має усе необхідне; мати [PERSON] взагалі не бере участі в навчанні та вихованні сина; за роки навчання жодного разу не поцікавилася шкільними успіхами хлопця; вдома створено всі житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини; під час дистанційного навчання працює на всіх освітніх платформах, визначених вчителями; [PERSON] підтримує постійний зв`язок з ліцеєм та класним керівником, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи; хвилюється за навчання та виховання онука; [PERSON] відповідає бабусі взаємністю, допомагає у господарських справах та бере участь у особистих справах сім`ї (а.с. 12). Згідно з копією акту оцінки потреб сім`ї від 02.09.2022 № 92, зі слів [PERSON] , вона була одружена, але чоловік давно помер; у шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] ; [PERSON] з нею не проживає, не спілкується через часте вживання алкоголю; [PERSON] помер [INFO] ; [PERSON] був одружений з [PERSON] , у них є двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] ; після смерті [PERSON] [PERSON] покинула двох дітей на неї; [PERSON] була зареєстрована за адресою, де проживають діти, але 28.08.2022 була виписана в судовому порядку; на даний час з нею проживає [PERSON] ; [PERSON] є повнолітньою та проживає разом зі співмешканцем, до неї навідується часто; [PERSON] вже 12 років як покинула дітей, не виконує свої обов`язки, не спілкується з дітьми, не допомагає фінансово, взагалі не цікавиться долею дітей (а.с. 14-18). З копії висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] убачається, що членами її сім`ї являються: внучка [PERSON] , [INFO] , та внук [PERSON] , [INFO] . Основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні жттеєві обставини, є: біологічний батько помер; мати покинула своїх неповнолітніх дітей; мати дітей [PERSON] не проживає з сім`єю вже 12 років, не бере участі у процесі виховання дітей, не надає матеріальної та психологічної підтримки; емоційні прояви, знижена концентрація уваги викликана розлученням дітей з матір`ю; [PERSON] особа пристарілого віку та за станом здоров`я в повній мірі не спроможна утримувати дітей; у дитини [PERSON] відсутні ознаки психологічної травми; стан задоволення потреб дитини - пограничний; вплив факторів сім`ї та середовища - нейтральний; тривалість існування проблем - декілька років і більше; [PERSON] усвідомлює проблеми, усі ризики та готова співпрацювати з працівниками ЦНСП ВСР (а.с. 19-20). Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 22.03.2023, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] ; будинок цегляний, складається з 4-х кімнат, опалення пічне; умови проживання задовільні; санітарно-гігієнічні норми будинку не порушено; дитина має окрему кімнату; наявна чиста постільна білизна, засоби гігієни, продуктами харчування сім`я забезпечена в повній мірі; в будинку чисто, затишно, тепло; для виховання та розвитку дитини створено належні умови, є окреме місце для сну та відпочинку дитини, повістю забезпечений сезонним одягом та взуттям; за цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 21). З копії акту обстеження умов проживання від 16.09.2022 убачається, що проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] ; будинок цегляний, складається з 4-х кімнат, кухні, веранди; умови проживання задовільні; на момент відвідування сім`ї в будинку було чисто, прибрано, охайно, будинок оснащений необхідними меблями, побутовою технікою, продуктами харчування сім`я забезпечена у повній мірі; в малолітньої дитини є окрема кімната, місце облаштоване відповідно до вікових потреб, є окреме місце для сну та відпочинку, а також для дистанційного навчання; за цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 22). Наказом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області «Про тимчасове влаштування дитини на виховання та спільне проживання в сім`ю [PERSON] » від 22.03.2023 № 06, розглянувши заяву жительки смт Вороновиця [PERSON] про згоду на тимчасове влаштування в сім`ю дитини, яка залишилась без батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , наказано тимчасово влаштувати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишеного без батьківського піклування, в сім`ю громадянки [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією наказу (а.с. 23). Відповідно до копії наказу Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області «Про взяття на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, [PERSON] » від 23.09.2022 № 35, [PERSON] з 23.09.2022 поставлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с. 24). Згідно з копією довідки Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 12.04.2023 № 08-34/125, в електронному реєстрі територіальної громади [PERSON] , [INFO] , знята з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] за рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27.06.2022 (справа № 128/34/22) (а.с. 26). З копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 01.11.2019 № 1870 убачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , не проживає з 2013 року; [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , знаходяться на утриманні бабусі (а.с. 27). З копії відповіді відділу поліції № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 25.04.2023 убачається, що [PERSON] , [INFO] , може проживати за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996). У рішенні від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18.12.2008, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24.02.1995). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 26.04.2023 № 179, [PERSON] , [INFO] , є матір`ю дитини [PERSON] , відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України; [PERSON] , [INFO] , пенсіонерка, виховує дітей свого покійного сина [PERSON] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , біологічного батька дітей; на разі за станом здоров`я [PERSON] потребує догляду; дитина з народження і по даний час проживає та зареєстрована в будинку за адресою: [ADDRESS] , який на праві власності від 18.09.1995 належить [PERSON] ; з 2013 року [PERSON] періодично проживала окремо від дітей, займалася виключно своїм життям; з 2019 року матір взагалі перестала цікавитися сином, не виявляє жодного бажання займатися його вихованням, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не цікавиться станом здоров`я та шкільними успіхами дитини; у [PERSON] немає бажання виконувати відносно сина батьківські обов`язки, покладені на неї законом; нехтування своїми обов`язками з боку матері, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, принижує гідність дитини та може привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так із правової точки зору; на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 24.04.2023 розглядалось питання стосовно позбавлення батьківських прав матері [PERSON] , у телефонному режимі вона була повідомлена, однак на засідання комісії не з`явилася; Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області вважає, що доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 30-31). Суд при вирішенні справи враховує наданий Органом опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та вважає, що вказаний висновок є достатньо обґрунтованим і відповідає інтересам дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Під час вирішення спору суд керується в першу чергу інтересами дитини, бере до уваги, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу. Суд також зауважує, що інтереси дітей у вирішенні питання про позбавлення батьківських прав є вищими за інтереси батьків. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом установлено, що [PERSON] довгий час не проживає з сином [PERSON] та не спілкується з ним. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток сина [PERSON] , про його навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє [PERSON] , з якою проживає її син [PERSON] , у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, не надає фінансову допомогу, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не спілкується з сином, не дає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Суд вважає, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні сина взагалі відсутня, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Досліджені судом обставини справи дають підстави вважати, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач [PERSON] не заперечує з приводу позовних вимог. Відповідач не надала суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з її боку щонайменшої батьківської турботи. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо його поведінка зміниться. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Разом з тим, суд враховує і те, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася; надала до суду письмову заяву, у якій просить задовольнити позовні вимоги. Вказане свідчить про те, що [PERSON] втратила інтерес до свого сина та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, навчання та розвитку своєї дитини. За таких обставин суд вважає, що в даній справі доведено винну поведінку [PERSON] , яка виражається у свідомому нехтуванні батьківськими обов`язками, ухиленні від виховання дитини. Судом встановлені обставини, які свідчать, що такий вплив на [PERSON] як позбавлення її батьківських прав відповідає інтересам дитини [PERSON] . Позивачем доведено, що позбавлення [PERSON] батьківських прав буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на користь та на утримання дитини [PERSON] суд зазначає таке. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо її утримання. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, при визначенні розміру аліментів, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка здорова; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, яка працездатного віку, відсутність будь-яких доказів, що за станом здоров`я відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із бабусею [PERSON] та перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, що підтверджується наявними у справі доказами. Зважаючи на те, що відповідач добровільно не надає кошти на утримання сина, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь та на утримання [PERSON] аліментів в розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття шляхом перерахування сум аліментів на особистий рахунок [PERSON] у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини допустити рішення у частині стягнення аліментів до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, беручи до уваги повне визнання відповідачем [PERSON] позову, враховуючи, що визнання [PERSON] позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про повне задоволення позову. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60 грн); за подання фізичною особою або фізичною особою - підприємцем позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60 грн) та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8052,00 грн). Враховуючи повне задоволення позовних вимог Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, яка звільнена від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 2147 грн 20 коп. (1073,60 грн за вимогу немайнового характеру + 1073,60 грн за вимогу майнового характеру) слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved