Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] 31.05.2023 звернулася у суд з позовом до відповідача [PERSON] про припинення стягнення з неї на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.07.2021, та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в частці від доходу (заробітку) [PERSON] , щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі до 05.02.2019 і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.11.2019 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] . Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.05.2021 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Однак з липня 2021 року син постійно проживає разом із мамою [PERSON] та перебуває на її утриманні. Вважає, що з липня 2021 по теперішній час з неї безпідставно стягуються аліменти на утримання дитини на користь батька, а тому просить припинити стягнення з неї аліментів на користь відповідача та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від його доходу (заробітку). Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, проте представник позивачка надав письмову заяву, у якій просить справу розглядати справу без її участі та задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та зазначив, що дійсно його син [PERSON] , [INFO] , з липня 2021 року проживає з мамою [PERSON] , при цьому жодних аліментів, присуджених рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.05.2021, [PERSON] не сплачувала, а тому він не заперечує щодо задоволення вимоги [PERSON] про припинення стягнення на його користь з неї аліментів на утримання сина [PERSON] , починаючи з 01.07.2021. Щодо позовних вимог про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON] , то такі визнає частково. Зазначив, що на даний час він є військовослужбовцем в/ч [NUMBER] і його дохід складає близько 50000 грн. Між тим, на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей: дворічний син і двомісячна донька, а також дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними 3 років. Окрім цього, у нього на утриманні знаходиться батько [PERSON] , 1952 року народження, який є інвалідом 2 групи з дитинства. Враховуючирівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, а також наведені обставини, просить визначити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/8 часткивід його доходу (заробітку). Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.11.2019 (справа №473/4519/19) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2019 року і до повноліття дитини. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.05.2021 припинено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2019 року і до повноліття дитини, що стягуються з нього на підставі наказу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 листопада 2019 року (цивільна справа №473/4519/19). Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти (аліменти) на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 квітня 2021 року і до повноліття дитини. Як встановлено судом, малолітній [PERSON] , [INFO] , з липня 2021 року проживає з мамою - позивачкою [PERSON] та знаходиться на її утриманні. З пояснень відповідача вбачається, що аліменти, присуджені рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.05.2021, [PERSON] не сплачувала. Також встановлено, що відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 22.02.2020 і від спільного подружнього життя вони мають має двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . З пенсійного посвідчення № [NUMBER] вбачається, що батько відповідача - [PERSON] , [INFO] , є інвалідом 2 групи з дитинства. В матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем постійної матеріальної допомоги на утримання дитини. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ч. 1 ст.183 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме: - стан здоров`я та матеріальне становище дітей; -стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; -доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого (цитата): «За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 223 ЦПК України 2004 року. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним». Відтак, позов про припинення стягнення аліментів є належним способом захисту права, а однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким з батьків проживає дитина, з одержувачем аліментів чи з їх платником. Як раніше встановлено судом, малолітній [PERSON] , [INFO] , з липня 2021 року, проживає з мамою [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що позбавляє відповідача [PERSON] права на отримання аліментів на утримання дитини. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, [PERSON] зобов`язаний матеріально утримувати свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , шляхом сплати аліментів на користь позивача, як особи, разом з якою проживає дитина. Також встановлено, що відповідач не надає коштів на утримання малолітнього сина, який проживає з позивачкою, хоча є військовослужбовцем в/ч [NUMBER] , має стабільний дохід і в змозі регулярно надавати кошти на утримання дитини. Виходячи з наведеного, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, встановлений Законом України „Про державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від шести до вісімнадцяти років і який батьки повинні забезпечити дітям, а також те, що сторони є працездатними, відповідач має на утриманні, окрім сина [PERSON] , [INFO] , ще двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , а також дружину [PERSON] , яка знаходиться у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними 3 років, та батька [PERSON] , 1952 року народження, який є інвалідом 2 групи з дитинства, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/7 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з 31.05.2023. Оскільки відповідач є військовослужбовцем в/ч [NUMBER] , то на підставі ст.141 ЦПК України, позивачці підлягає компенсації сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved