Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-08 00:00:00

26 вересня 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є позивач АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 17 серпня 2010 року між Банком та [PERSON] укладений кредитний договір №\~б/н., на підставі якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зі своєї сторони, Банк виконав всі умови підписаного договору, надав [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 31 серпня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 80 047,44 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 7 793,43 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 64 666,17 грн.; заборгованості за пенею та комісією 3 299,87 грн., а також фіксованої частини штрафу 500,00 грн. та штрафу процентної складової 3 787,97 грн. Зазначену суму, а також судові витрати в розмірі 1600,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 17 жовтня 2017 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 19 лютого 2018 року постановлено цивільну справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням суду від 09 липня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 серпня 2010 року в розмірі 80 047,44 грн.(вісімдесят тисяч сорок сім грн. 44 коп.), яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 7 793,43 грн.;заборгованості по процентам за користування кредитом 64 666,17 грн.; заборгованості за пенею та комісією 3 299,87 грн., а також фіксованої частини штрафу 500,00 грн. та штрафу процентної складової 3 787,97 грн., а також судові витрати в сумі 1 600,00 грн. 16 квітня 2019 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, Ухвалою суду від 12 червня 2019 року відповідачу [PERSON] поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення; заочне рішення суду від 09 липня 2018 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. У відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях відповідач [PERSON] посилався на необґрунтованість позовних вимог, просив у позові відмовити. Зазначив, що при укладенні кредитного договору Банком не було додержано належної письмової форми, в тому числі Анкета-заява не містить розміру кредиту, строку кредитування, процентної ставки по кредиту, крім того в цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді комісії, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру,зокрема вінне підписував Умови, правила та Тарифи банківських послуг, а тому відсутні підстави вважати, що був ознайомлений з ними та погодився з такими умовами кредитування. Вказує на те, що довідка про умови кредитування, хоча і підписана відповідачем, але, на його думку, стосується кредитного договору № SAMDN500ТС003648838, предметом якого є картка USA Classik, тоді як заява-анкета від 17 серпня 2010 року стосується картки «Універсальна» (без інших позначень) та не містить ніякого номеру, а тому вважає, що ці умови стосується іншого договору, у зв`язку з чим є неналежним доказом по справі. Вважає, що доказів на отримання кредиту за вказаним договором позивачем не надано, а тому вимоги є необґрунтованими та належними доказами не підтверджені. Крім того, просив до спірних правовідносин застосувати строк позовної давності, оскільки Банк з відповідним позовом звернувся до суду 26 вересня 2017 року, в той час як строк дії картки до 06/14, а тому вважає, що строк позовної давності сплив 30 червня 2014 року. Ухвалами суду від 18 вересня 2019 року, від 17 лютого 2020 року зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" надати на адресу суду належним чином завірені докази (документи) на підтвердження надання [PERSON] кредиту за кредитним договором № б/н від 17 серпня 2010 року та отримання останнім кредитної кратки за даним договором з наданням інформації про її перевипуск та виписки про по особовому рахунку відповідача. Ухвалою суду від 03 червня 2020 року підготовче провадження закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. 01 березня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд: стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 серпня 2010 року в розмірі 26 264,04 грн., яка виникла станом на 31 січня 2021 року та складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 7 793,43 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 16 830,17 грн.; пені в розмірі 1 640,44 грн. Таким чином, судом розглядались позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог в редакції від 01 березня 2021 року. В судовому засіданні представник позивача Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені ним у відзиві на заяву про перегляд заочного рішення, наполягав на задоволенні позову, в подальшому звернувся з заявою про розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те що, вимоги Банку необґрунтовані та належними доказами не підтверджені, просила до вказаних правовідносин застосувати строк позовної давності та у позові відмовити. Зокрема, посилалася на те, що при укладенні кредитного договору Банком не було додержано належної письмової форми, Анкета-заява не містить розміру кредиту, строку кредитування, процентної ставки по кредиту, крім того в цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді комісії, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Він не підписував Умови, правила та Тарифи банківських послуг, а тому відсутні підстави вважати, що він був ознайомлений з ними та погодився з такими умовами кредитування. Вказує на те, що довідка про умови кредитування, хоча і підписана ним, але, на його думку, стосується кредитного договору № SAMDN500ТС003648838, предметом якого є картка USA Classik, тоді як заява-анкета від 17 серпня 2010 року стосується картки «Універсальна» (без інших позначень) та не містить ніякого номеру, а тому вважає, що ці умови стосується іншого договору, у зв`язку з чим є неналежним доказом по справі. Крім того, просив до спірних правовідносин застосувати строк позовної давності, оскільки Банк з відповідним позовом звернувся до суду 26 вересня 2017 року, в той час як строк дії картки до 06/14, а тому вважає, що строк позовної давності сплив 30 червня 2014 року. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд 09.08.2023 року розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами докази, дійшов такого висновку. Згідно із частиною першою\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою\~статті 8 Конституції України\~передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша\~статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи\~доказів). Судом встановлено, що 17 серпня 2010 року відповідач [PERSON] підписав заяву № б/н. на отримання кредитної карти «Універсальна». Проте, Анкета-заява не містить розміру кредиту, строку кредитування, процентної ставки по кредиту, крім того в цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді комісії, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В той же час, 17 серпня 2010 року відповідач підписав та ознайомив з довідкою про умови кредитування за договором № SAMDN500ТС003648838, предметом якого є картка USA Classik, відповідно до якої процентна ставка на місяць складає 3,00% (тобто 36,00% на рік). Базова процентна ставка нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік. Порядок погашення заборгованості здійснюється щомісячним платежем в розмірі 7,0% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн.; строк щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Комісія за зняття особистих коштів складає 4,0% від суми операції. У разі порушення позичальником термінів платежів за будь-якими із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш як на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5,0 % від суми заборгованості. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості нараховується з розрахунку пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) це базова процентна ставка за договором/30, що нараховується за кожен день прострочення кредиту, та пеня (2) це 1,0% від заборгованості, але не менше 30,00 грн. в місяць, що нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочення по кредиту або відсотків 5 і більше днів при утворенні прострочення на суму від 50,00 грн. і більше. Позивачем на підтвердження отримання відповідачем кредиту зі встановленим вище розміром ліміту надано довідку, згідно якої 17 серпня 2010 року Банком було видано відповідачу кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії до 06/14 зі встановленим 04 вересня 2010 року на неї початковим кредитним лімітом в розмірі 300,00 грн., який поступово Банком збільшувався та 05 листопада 2012 року становив8 000,00 грн., а 14 січня 2020 року був зменшений до 0,00 грн. Таким чином, при укладенні кредитного договору та отримання відповідачем кредитної картки, виникли кредитні зобов`язання у відповідача перед банком. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. До кредитного договору Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Банк виконав вимоги кредитного договору і надав відповідачу кредитні кошти в зазначеному розмірі. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.\~526\~ч. 1,\~527\~ч. 1,\~530\~ч. 1\~ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.\~610\~ч. 1,\~612\~ч. 1\~ЦК України). Звертаючись до суду з позовом, Банк з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог посилався на те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 31 січня 2021 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі в розмірі 26 264,04 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 7 793,43 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 16 830,17 грн.; пені в розмірі 1 640,44 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком Банку. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку і діє до останнього календарного дня вказаного місяця. За умовами укладеного кредитного договору, відповідач [PERSON] отримав кредитну картку № [NUMBER] , яка двічі перевипускалась, зі строком дії останньої до 07/17. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку. Зазначені обставини підтверджуються довідкою про видані кредитні картки та випискою по рахункам відповідача. Крім того, з виписки по картковому рахунку [PERSON] станом на 18 травня 2020 року вбачається, що останній 17 серпня 2010 року отримав кредитну картку № [NUMBER] , яка двічі перевипускалась та користувався нею регулярно до 11 жовтня 2014 року. Останній платіж по кратці здійснив 24 листопада 2014 року на суму 250,00 грн. В подальшому Банком автоматично списувались відсотки та штрафні санкції. Банківська виписка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку типових документів, затвердженого\~наказом МЮУ від 12.04.12 р. №578/5, відповідно до якого, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Вирішуючи питання по суті заявлених вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом договором, суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Зокрема, суд звертає увагу, що до кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами, а тому суд не може прийняти їх належний та допустимий доказ. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. У свою чергу, з наданого позивачем розрахунку та змісту позовної заяви (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) вбачається, що розрахунок тіла кредиту серед іншого включає в себе заборгованість за поточним тілом кредиту та прострочену заборгованість за тілом кредиту. За таких обставин суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника даної суми. Заборгованість за тілом кредиту - витрати клієнта за рахунок кредитного ліміту, заборгованість за простроченим тілом кредиту - це заборгованість за тілом кредиту, строк сплати якого минув, тобто це частина витраченого клієнтом кредитного ліміту, яка вже має бути погашена клієнтом станом на конкретну дату. З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за тілом кредиту у стовпчику «тіло кредиту на звітну дату» поступово переходить до наступного стовпчика «тіло кредиту прострочене на звітну дату». Відповідачем не вносились грошові кошти вчасно та в повному розмірі, в результаті чого заборгованість за тілом кредиту перейшла в розряд прострочених. Відповідач не спростував факту отримання кредитної картки та отримання за нею кредитних коштів, користувався кредитом (що вбачається із розрахунку заборгованості та із виписки з рахунку щодо руху коштів за кредитним договором № б/н від 17 серпня 2010 року) та частково сплачував заборгованість за договором, отже, не заперечував факту укладення кредитного договору, тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 7 793,43 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача належить стягнути суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 793,43 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту. Доводи сторони відповідача про те, що довідка про умови кредитування, хоча і підписана відповідачем, але стосується кредитного договору № № SAMDN500ТС003648838, предметом якого є картка USA Classik, тоді як заява-анкета від 17 серпня 2010 року, тоді як заява-анкета від 17 серпня 2010 року стосується картки «Універсальна» не містить ніякого номеру стосується іншого договору, - судом не приймаються до уваги, оскільки номер № SAMDN500ТС003648838 не є номером договору, а відноситься до технічної нумерації активу та використовується лише у внутрішніх сервісах Банку з метою ідентифікації зобов`язання, а тому стосується саме кредитного договору № б/н від 17 серпня 2010 року. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 16 830,17 грн., суд приходить до такого висновку. Як вже зазначалося вище, 17 серпня 2010 року [PERSON] підписав заяву № б/н. на отримання кредитної карти «Універсальна». Проте, в заяві відсутній розмір базової процентної ставки по кредиту. В той же час, 17 серпня 2010 року відповідач підписав та ознайомилася з довідкою про умови кредитування за договором № SAMDN500ТС003648838, предметом якого є картка USA Classik, відповідно до якої процентна ставка на місяць складає 3,00% (тобто 36,00% на рік). Базова процентна ставка нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік. Порядок погашення заборгованості здійснюється щомісячним платежем в розмірі 7,0% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн.; строк щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Згідно з частиною третьою\~статті 1056-1 ЦК України\~фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Суд зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6\~ст. 1056-1 ЦК України. Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення. Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такої ж позиції притримується Верховний Суд у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 127/1673/17 та від 19 лютого 2020 року у справі № 629/737/17. Як вбачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, Банком поступово збільшено в односторонньому порядку розмір процентної ставки з 01.04.2015 року по 30.09.2020 року до 43,20%, про що не було погоджено між сторонами в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування. Таким чином, суд вважає неправомірним підвищення Банком процентної ставки за користування кредитними коштами за договором № б/н. від 17 серпня 2010 року, починаючи з 01.04.2015 року по 30.09.2020 року до 43,20% на рік. Так, з розрахунків заборгованості проведених станом на 30 вересня 2020 року та станом на 31 січня 2021 року вбачається, що коли процентна ставка становила 36,00% річних з 17.08.2010 року, а з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року включно 34,8% річних, заборгованість по процентах становила 2 560,32 грн., а вже після, як вважає суд, неправомірного підвищення процентної ставки з 01 квітня 2015 року до 30 вересня 2020 року до 43,20% на рік, заборгованість по процентах вже становила 598 123,02 грн., а з 01 жовтня 2020 року по 31 січня 2021 року Банком було здійснено перерахунок, згідно якого заборгованість по процентах вже була зменшена до 16 830,17 грн., при цьому за цей період процентна ставка становила 0,00% річних. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2020 року не підлягають задоволенню, оскільки вказаний розрахунок в цій частині проведений позивачем з порушенням умов кредитування за підвищеною процентною ставкою. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 31 березня 2015 року включно (останній день застосування Банком процентної ставки в межах обумовленого у договорі позичальника розміру, тобто не більше 36,00% на рік) заборгованість за процентами становить 2 560,32 грн. Тому з урахуванням наведеного вище, вимоги про стягнення заборгованості за процентами в період з 17.08.2010 року по 31.03.2015 року включно в розмірі 2 560,32 грн. підлягають задоволенню. Зокрема, суд звертає увагу на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користуванням кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Як було вже встановлено вище, строк дії перевипущеної кредитної картки до 07/17 (тобто до 31.07.2017 року). Суд не бере до уваги розрахунок позивача щодо розміру заборгованості по процентам за користування кредитом за період неправомірного підвищення процентної ставки до 43,20 % на рік, а саме з 01квітня 2015 року по 31 липня 2017 року, оскільки вказаний розрахунок в цій частині проведений позивачем в межах строку кредитування, але з порушенням умов кредитування за підвищеною процентною ставкою. Уточнений розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом із застосуванням процентної ставки 3,00 % на місяць (тобто 36,00% на рік) в межах строку кредитування, який би суд міг перевірити, визнати його вірним та погодитися з ним позивачем не надано, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Зокрема суд не бере до уваги розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом за період неправомірного підвищення процентної ставки до 43,20 % на рік, а саме з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2021 року, оскільки вказаний розрахунок в цій частині проведений позивачем поза межами строку кредитування та з порушенням умов кредитування за підвищеною процентною ставкою. Також, як зазначалося вище, Банк просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 640,44 грн. Так, згідно довідки про умови кредитування з використання кредитки\~«Універсальна, 30 днів пільгового періоду», сторони погодили, що пеня за несвоєчасне погашення заборгованості нараховується з розрахунку пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) це базова процентна ставка за договором/30, що нараховується за кожен день прострочення кредиту, та пеня (2) це 1,0% від заборгованості, але не менше 30,00 грн. в місяць, що нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочення по кредиту або відсотків 5 і більше днів при утворенні прострочення на суму від 50,00 грн. і більше. З розрахунку заборгованості вбачається, що Банком нарахована пеня, яка становила: - за період з 31.10.2014 року по 28.03.2015 року в сумі 399,87 грн. (нарахована на тіло кредиту та проценти за користування кредитом із застосуванням процентної ставки 3,00 % на місяць (тобто 36,00% на рік) в межах строку кредитування); - за період з 01.04.2015 року по 31.07.2017 року в сумі 3 199,87 грн. (нарахована на тіло кредиту та проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, проте за період неправомірного підвищення процентної ставки до 43,20 % річних); - за період з 01.08.2017 року по 30.09.2020 року в сумі 5 699,87 грн. (нарахована на тіло кредиту та проценти за користування кредитом за період неправомірного підвищення процентної ставки до 43,20 % річних та поза межами строку кредитування); - за період 01.10.2020 року по 31 січня 2021 року в сумі 1 640,44 грн. (Банком зменшено суму пені, яка нарахована на суму тіла кредиту та проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування та за період неправомірного підвищення процентної ставки до 43,20 % річних). В той же час, суд звертає увагу на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користуванням кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню) припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Як було вже встановлено вище, остання перевипущена кредитна картка діяла до 31 липня 2017 року, тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти та неустойку за кредитним договором. Так, згідно розрахунку станом на 31 липня 2017 року, тобто в межах строку кредитування, заборгованість по пені становить 3 099,87 грн. В той же час, суд не бере до уваги даний розрахунок, оскільки він здійснений Банком на тіло кредиту хоча і в межах строку кредитування, проте напроценти за користування кредитом за період неправомірного підвищення процентної ставки до 43,20 % річних. Також суд не бере до уваги розрахунок позивача щодо розміру заборгованості по пені за період з 01.08.2017 року по 31.01.2021 року, оскільки вказаний розрахунок в частині нарахування пені проведений позивачем на тіло кредиту, однак поза межами строку кредитування та на проценти за користування кредитом за період неправомірного підвищення процентної ставки до 43,20 % річних.. За наведених вище підстав, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача нарахованої пені не підлягають задоволенню. Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування до вказаних правовідносин строку позовної давності, суд зазначає наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.\~Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц,\~провадження № 14-96цс18). Так, згідно до приписів статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо строк кредитування закінчився, а фінансова установа звернулася більш ніж через три роки з моменту закінчення строку дії договору, у такому випадку у задоволені вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності (п. 65-68 постанови від 28.03.2018 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12). Як зазначалося вище, за умовами укладеного кредитного договору, відповідач [PERSON] отримав кредитну картку № [NUMBER] , яка двічі перевипускалась, зі строком дії останньої до 07/17 (тобто до 31 липня 2017 року). Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку. Зазначені обставини підтверджуються довідкою про видані кредитні картки та випискою по рахункам відповідача. З позовом\~про стягнення\~заборгованості АТ\~КБ «ПриватБанк»\~звернулося до\~суду 26\~вересня 2017\~року,\~тобто в\~межах трирічного\~строку,\~у зв`язку\~з чим\~суд відмовляє\~відповідачу у застосуванні строку позовної давності. Інші доводи сторін судом не приймаються до уваги, оскільки не спростовують наведених висновків суду. Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За загальними положеннями\~ЦПК України\~на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Також слід зазначити, що згідно зі\~статтею 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 7 793,43 грн. та сума заборгованості за відсотками за період з 17.08.2010 року по 31 березня 2015 року включно в розмірі 2 560,32 грн., а у задоволенні іншої частини позовних вимог належить відмовити. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial