Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Позивач зазначив, що постановою від 19.05.2022р. Дніпровського апеляційного суду визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 22.02.2021р. № 101-о про його звільнення з посади провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, поновлено його на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 43145015); стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ (філія) Державної податкової служби України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з період з 22.02.2021 по 19.05.2022р. в розмірі 196 506,96 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів, допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та присудження виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць в розмірі 17 005,49 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів, вирішено питання судових витрат. Наказом № 572-о від 30.08.2022р., тобто через 72 робочих дні, позивача поновлено на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, а наказом № 675-о від 15.09.2022р. звільнено на пенсію за власним бажанням. Але всупереч положенням ст.116 КзПП України позивачу у день звільнення не виплачений стягнутий постановою від 19.05.2022р. Дніпровського апеляційного суду середній заробіток за час вимушеного прогулу, та остаточно ця сума отримана позивачем 18.04.2023р. Просить стягнути з відповідача відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 98\~883грн 31коп, вимушений прогул у зв`язку із затримкою виконання рішення про поновлення на роботі в сумі 45\~347грн 76коп, за ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 6\~003грн 32коп та інфляційні втрати в сумі 32\~929грн 26коп, вирішити питання судових витрат. Представник позивача позов не визнала, подала відзив (а.с.32-41), вважає спосіб захисту права, обраний позивачем, неналежним. Зазначила, що стягнення на користь позивача грошових коштів проводила казначейська служба в порядку виконання судового рішення в порядку Закону «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в межах затвердженої бюджетної програми. Підстав застосування положень ст, 625 ЦК України по справі не вбачає. Просить зменшити розмір витрат на професійну правову допомогу у випадку часткового задоволення позову, адже він є нескладним, базується на судовому рішенні, яке набрало законної сили, не потребує додаткового збору доказів, складних розрахунків. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Постановою від 19.05.2022р. Дніпровського апеляційного суду визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 22.02.2021р. № 101-о про його звільнення з посади провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, поновлено його на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 43145015); стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ (філія) Державної податкової служби України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з період з 22.02.2021 по 19.05.2022р. в розмірі 196 506,96 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів, допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та присудження виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць в розмірі 17 005,49 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів, вирішено питання судових витрат (а.с.. Наказом № 572-о від 30.08.2022р. позивача поновлено на посаді провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (а.с.14). Наказом № 573-о від 30.08.2022р. позивача звільнено з посади провідного інспектора відділу організації документування і роботи з документами організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області у порядку переведення для подальшої роботи в головному управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремленому підрозділі ДПС (а.с.43). Наказом № 675-о від 15.09.2022р. позивача звільнено на пенсію за власним бажанням (а.с.15). Стягнутий постановою від 19.05.2022р. Дніпровського апеляційного суду середній заробіток за час вимушеного прогулу виплачувався частинами, і остаточно вся сума отримана позивачем 18.04.2023р. (а.с.20). Таким чином, позивач на підставі судового рішення повинен був бути поновлений на посаді з 19.05.2022р. негайно, а поновлений на роботі 30.08.2022р. Законодавством імперативно визначено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде воно оскаржуватися. Наведене свідчить про те, що роботодавцем рішення суду вчасно не було виконано, зокрема, в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, а тому останній при поновленні працівника повинен був прийняти рішення щодо виплати середнього заробітку за час затримки у поновленні. Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України. Так, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Водночас предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, що не охоплюється судовим рішенням про поновлення на роботі. Таким чином, позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді за період з 19.05.2022 по 29.08.2022р. Згідно з п.1 Порядку №100 він застосовується, зокрема, у випадку вимушеного прогулу та розрахунку затримки виконання рішення суду. Середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника з роботи (абз.3 п.2 Порядку №100). Працівникам, які пропрацювали менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.5 розд.IV Порядку №100). Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за два місяці на число робочих днів (п.8 Порядку №100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку №100). Отримавши розмір середньоденної заробітної плати за останні два місяці роботи, множимо його на кількість робочих днів за графіком роботи підприємства, установи, організації, та отримуємо визначений розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі. Згідно з абз.3 п.2 Порядку №100 в усіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і забезпечення допомогою у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або по вагітності та пологах середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом 4 п.2 Порядку №100 (в редакції від 30.05.2020) передбачено, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу п.4 цього Порядку. Абзацом 18 п.4 Порядку №100 передбачено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Так, на переконання Мін`юста у цьому випадку при стягненні середнього заробітку за час затримки рішення суду необхідно враховувати два попередні місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, у цій справі це березень-квітень 2022р. Подією, з якою пов`язана виплата, слід вважати прийняття рішення про поновлення на роботі 19.05.2022 у справі № 201/3238/21. У постанові від 18.08.2022 у справі №560/7496/20 ВС дійшов висновку про те, що до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (ст.236 КЗпП). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Отже, у цьому випадку позивача фактично позбавлено права на отримання заробітної плати внаслідок невиконання відповідачем рішення суду у справі №201/3238/21. Таким чином, у цьому випадку подією, з якою пов`язана виплата за затримку виконання рішення суду, є день незаконного звільнення позивача, тому середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи, тобто, як визначено у постанові Дніпровського апеляційного суду від 19.05.2023р. 629грн 83коп. Доказів того, що позивачу при поновленні на роботі 30.08.2023р. відповідачем був виплачений середній заробіток за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, відповідачем не подано. Відтак слід стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 19.05.2022 по 29.08.2022р., за 72 робочих дні, в сумі 45\~347грн 76коп. При вирішенні питання стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 98 883грн 31коп, суд встановив, що позивач просить стягнути цей середній заробіток, виходячи із суми середнього заробітку 196 506,96 грн, стягнутого Дніпропетровським апеляційний судом і не виплаченого на день його звільнення 15.09.2022р. Але зазначені кошти стягнені в порядку примусового виконання судового рішення органами казначейської служби, тобто в площині виконавчого провадження, після попереднього незаконного звільнення позивача. Відтак підстав застосування положень ст. 117 КЗпП України суд не вбачає. Вирішуючи питання стягнення сум за ст. 625 ЦПК України суд дійшов таких висновків. Відповідно до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2759цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України ст.625 ЦК України розміщена в розділі Загальні положення про зобов`язання книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Частиною другою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену ст.625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц. Відтак у задоволенні вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідно до положень ст. 625 ЦПК України слід відмовити, тобто позов задовольнити частково. Судовий збір стягнути з відповідача, позаяк від його сплати позивач звільнений. Розмір витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Борщевим А.С. згідно договору про надання правової допомоги від 07.04.2023р. (а.с.23-27) визначити з урахуванням положень ч.ч.4, 5 ст. 137 ЦПК України, зменшивши їх до 5\~000грн з урахуванням того, що спір не є складним, позов є похідним від рішення суду, яке набрало законної сили, не потребує додаткового збору доказів, а отже, значної кількості часу на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Outcome: partial