Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

10 січня 2023 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказує, що в період з 10.07.2015 по 11.08.2022 перебувала у шлюбі з відповідачем, у шлюбі є спільна дитина [PERSON] , [INFO] вказує, що за час спільного проживання з відповідачем було набуто нерухоме та рухоме майно, яке просить поділити між сторонами. Ухвалою суду від 31 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі; призначено справу до судового розгляду по суті; постановлено у судове засідання викликати та допитати свідка [PERSON] ( [ADDRESS] ). 1 серпня 2023 року сторони подали спільну заяву, де узгодили поділ рухомого майна, а саме: виділити [PERSON] таке майно: холодильник Samsung, 190 см, бежевого кольору, пилосос Samsung, синього кольору; витяжку Pyramida; пральну машинку LG; стіл та стільці на кухню; ліжко дерев`яне з підйомним механізмом, 160/200, телевізор Grunhelm, діагональ 40 дюймів; виділити [PERSON] таке майно: шафу-купе з двома дзеркалами 80/15, матрац 160/200 Dreamzone f100, кухонний гарнітур, варочну поверхню газову Pyramida, ванну Kaldewei, 170 см, унітаз Cersanit, крани Groe набір. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням спільної заяви сторін від 01.08.2023 щодо поділу рухомого майна. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково з урахуванням спільної заяви сторін від 01.08.2023 щодо поділу рухомого майна. Повідомили, що спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача, а тому в цій частині позову слід відмовити. Заслухавши пояснення та доводи присутніх учасників справи, пояснення свідка, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав. Судом встановлено, що 10 липня 2015 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.08.2022 у справі №161/6304/22 (а.с. 7). Рішення суду набрало законної сили 13.09.2022. Таким чином, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 10.07.2015 по 13.09.2022. Так, 27 листопада 2017 року між обслуговуючим кооперативом «Житловий-будівельний кооператив «Атлант 15» (ЖБК) та [PERSON] (учасник) був укладений договір про сплату внесків у ОК «ЖБК «Атлант 15», відповідно до умов якого ЖБК зобов`язалось організувати будівництво житлового будинку по [ADDRESS] за рахунок внесків учасника (а.с. 32-34). Об`єктом нерухомості є квартира [ADDRESS] , загальною площею 45,20 кв.м. (п. 1.5 договору). У додатку №1 вказано, що вартість об`єкту нерухомості 440\~700,00 грн., які учасник має сплатити таким чином: не пізніше 01.12.2017 100\~000,00 грн.; не пізніше 30.01.2018 340\~700,00 грн. (а.с. 35). Кошти були внесені таким чином: 01.12.2017 100\~000,00 грн., 16.01.2018 200\~000,00грн., 17.01.2018 80\~000,00 грн., 18.01.2018 60\~700,00 грн. (а.с. 36, 37). 20.08.2019 за [PERSON] було зареєстровано право власності на спірну квартиру (а.с. 11). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно \~набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже презумпція спільності права власності може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач вважає, що спірна квартира хоча придбана у період шлюбу, але за його особисті кошти, а тому вона не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є його особистою приватною власністю. Із матеріалів справи видно, що у позивача були відкриті депозитні рахунки у різних банках, грошові кошти були вкладені до шлюбу, періодично він переукладав депозитні рахунки, знімаючи кошти з одного рахунку та вносячи їх на інший рахунок. Зокрема з довідки ПАТ «Діамантбанк» від 08.02.2023 №19 вбачається, що у [PERSON] у банку були депозитні рахунки: -вклад 20\~000,00 грн., сплачені відсотки - 1\~082,07 грн., період з 19.03.2012 по 02.07.2012; -вклад 50\~000,00 грн., сплачені відсотки 8\~443,63 грн., період з 15.01.2015 по 05.01.2016; -вклад 50\~000,00 грн., сплачені відсотки 10\~752,83 грн., період з 31.12.2015 по 17.03.2017 (а.с. 40). Так, у відповідача був відкритий депозитний рахунок у АТ «Дельта Банк», вклад 50\~000,00грн., період з 03.01.2015 по 07.10.2015, що підтверджується довідкою АТ «Дельта Банк» від 28.02.2023 №05-3424228 (а.с. 69). 29.05.2015 [PERSON] було відкрито депозитний рахунок у АТ «ПриватБанк» (закритий 29.05.2016), сума вкладу 50\~000,00 грн., до якого 12.10.2015 внесено 50\~000,00 грн., знятих з депозиту у АТ «Дельта Банк», 12.01.2016 50\~000,00 грн., знятих з депозиту у ПАТ «Діамантбанк» (а.с. 41-42). 30.05.2016 [PERSON] було відкрито депозитний рахунок у АТ «ПриватБанк», на який він вніс 150\~000,00грн. (кошти з попереднього депозитного рахунку у АТ «ПриватБанк») (а.с. 43). 01.12.2017 [PERSON] з депозитного рахунку у АТ «ПриватБанк» були зняті кошти у розмірі 100\~000,00 грн. (а.с. 42), які були сплачені в якості першого внеску за спірну квартиру (а.с. 36). 14.01.2015 [PERSON] було відкрито у А-Банк депозитний рахунок на суму вкладу 50\~000,00грн., закрито 15.01.2016 (а.с. 45-46). 12.01.2016 [PERSON] було відкрито депозитний рахунок у А-Банк на суму вкладу 50\~000,00 грн. (кошти отримані 14.01.2015 з депозиту з АТ «ОТП Банк», а.с. 38). На вказаний депозитний рахунок [PERSON] 15.01.2016 внесено 50\~000,00 грн., 06.02.2017 50\~000,00 грн., 31.05.2017 47\~000,00 грн. 16.01.2018 вказаний депозитний рахунок було закрито, кошти у сумі 200\~000,00 грн. були спрямовані на другий внесок за спірну квартиру (а.с. 36). Внески за спірну квартиру у розмірі 80\~000,00 грн. (17.01.2018) та 60\~700,00 грн. (18.01.2018) були здійснені батьком [PERSON] [PERSON] . Так, 17.01.2018 [PERSON] із депозитного рахунку у А-Банку у м. Запоріжжі зняв грошові кошти у сумі 80\~000,00 грн., які відразу перерахував на рахунок ЖБК «Атлант 15», вказавши платником [PERSON] (а.с. 37, 49). 18.01.2018 [PERSON] робить внесок у розмірі 60\~700,00 грн. на рахунок ЖБК «Атлант 15» (а.с. 37). Тобто, сума у розмірі 140\~700,00 грн. внесена батьком відповідача - [PERSON] особисто. Цю обставину останній підтвердив в судовому засіданні 27.06.2023, допитаний в якості свідка та нотаріально посвідченою заявою (а.с. 110). Таким чином, відповідач довів суду, що спірна квартира хоча і придбана в період подружнього життя, є його особистою власністю, оскільки частину коштів за квартиру було сплачено ним за його особисті кошти та кошти його батька, а тому режим спільної сумісної власності не поширюється на дані правовідносини, і в цій частині позовних вимог слід відмовити. Разом із тим, в судовому засіданні сторони подали спільну заяву про поділ рухомого майна, то суд в цій частині задовольняє позовні вимоги з врахуванням домовленостей. На підставі викладеного, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, то з відповідача в користь позивача слід стягнути 1\~023,00 грн. судового збору. Крім того, так як при зверненні до суду з даним позовом позивач судовий збір сплатив не в повному обсязі (з врахуванням вартості спірного майна), тому з останньої в доход держави слід достягнути 510,00 грн судового збору.

Outcome: partial