Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

09.03.2023 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області зареєстровано позовну заяву [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості за договором поставки товару, направлену до суду через засоби поштового зв`язку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27 січня 2022 року між ним та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено Договір №001 поставки товару з відстрочкою платежу від 27.01.2022 року. Згідно з умовами Договору постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти товар (мед натуральний) з відстрочкою платежу по ціні 70 грн. в кількості 736 кг на суму 51520 грн. (п.1.1. Договору), що підтверджується самим Договором та відповідною накладною від 27.01.2022 року. Відповідно до умов договору оплата за товар (мед натуральний) здійснюється протягом 21 дня з дня поставки (п.1.3. Договору) і вступає в дію Договір з моменту його підписання до повної оплати за товар покупцем, тобто відповідачем. Позивач виконав умови Договору і відвіз товар в м. Гадяч Полтавської області, де був пункт прийому меду і відповідальна особа (представник компанії відповідача) мед зважив, після отримання товару підписав накладну, яку [PERSON] долучив по позову. Оплата від відповідача повинна була поступити 17- 18 лютого 2022 року, однак позивач її не отримав, зателефонував відповідачу, він просив почекати. А через декілька днів почалась повномасштабна війна з РФ, тоді питання боргу відійшло на другий план, однак після знов телефонного дзвінка ФОП [PERSON] запевнив, що в найкоротші строки перерахує борг. Потім було ще декілька спроб до нього додзвонитися та написати смс- повідомлення, але останній вже не виходив на зв`язок з позивачем, блокує його телефонні дзвінки, хоча на телефонні дзвінки інших осіб відповідає. У позивача в телефоні залишились і аудіозаписи розмов з відповідачем, в яких він просить почекати на повернення боргу і його начебто вказівки на поважність причин не повернення суми боргу. Позивач телефонував партнерам відповідача, але вони не бажають за нього фінансово відповідати. [PERSON] вживав заходів для врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу ФОП [PERSON] (пункти прийому меду, адреса доступна в усіх соціальних мережах Інтернету: 1. [ADDRESS] ; 2. [ADDRESS] , направлено листи - пропозиції, але відповідач не отримує їх, тому вони повертаються зі спливом терміну зберігання, хоча на конвертах не зазначається, що відповідач не знаходиться за вказаною адресою, він просто ігнорує їх отримання. В зв`язку із викладеними обставинами, посилаючись на ст. ст. 509, 526, 610, 712 ЦК України, позивач [PERSON] просить суд стягнути з ФОП [PERSON] на свою користь заборгованість за договором №001 поставки товару з відстрочкою платежу від 27.01.2022 року в сумі 51520 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав. Будучи особою, останнє відоме місцезнаходження якої знаходиться на тимчасово окупованій території, про дату, час і місце судового засідання ФОП [PERSON] повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає його належному повідомленню, згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані ним паперові копії електронних доказів, матеріали цивільної справи, зазначає наступне. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених у статті 11 цього Кодексу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 659 ЦК України). Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, у силу вимог статті 664 ЦК України, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар. Згідно з частиною першою статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду справи судом встановлено, що за умовами договору №001 поставки товару з відстрочкою платежу від 27 січня 2022 року, підписаного сторонами, постачальник [PERSON] зобов`язався поставити покупцю ФОП [PERSON] товар (мед натуральний), з відстрочкою платежу по ціні 70 грн. в кількості 736 кг, на суму 51520 грн. Оплата за поставлений товар (мед натуральний) здійснюється протягом 21 дня з дня поставки. Визначено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повної оплати товару покупцем (а.с.8). В реквізитах покупця ФОП [PERSON] вказано його ІНН [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , а також контактний номер мобільного телефону: [NUMBER] . Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] є зареєстрованим фізичною особою-підприємцем з 04.10.2011 року за основною діяльністю 46.11 - діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами, а також іншим видом: неспеціалізована оптова торгівля. Його контактним номером мобільного телефону вказано номер [NUMBER] , як і у вищевказаному договорі ( а.с. 16-17). Позивачем надано суду накладну №27.01.2022 р., відпущену [PERSON] у м. Гадяч, за якою визначено вартість 736 кг меду у сумі 51520 грн. (а.с.9). Вказаною накладною підтверджено поставку позивачем товару відповідачу, і за умовами п. 3 Договору №001 від 27.01.2022 року, сплата за поставлений товар повинна була проведена відповідачем протягом 21 дня з дня поставки, тобто до 16 лютого 2022 року включно. В судовому засіданні досліджено досудові вимоги адвоката Філіпенко В.В., Латишевої В.О., щодо врегулювання спору між сторонами від 21.10.2022 року 24.10.22 року, які не виконані відповідачем, а також досліджено роздруківки чату з додатку вайбер позивача, заслухано аудіо відповіді [PERSON] направлені через застосунок «Вайбер» [PERSON] , з яких встановлено, що з контактного номеру, вказаного відповідачем ФОП [PERSON] , останній звертався до постачальника [PERSON] з проханням відтермінувати оплату вищевказаного отриманого товару за договором, а саме меду натурального, а також вказав на місце знаходження пустої тари, належної [PERSON] , в якій знаходився поставлений товар. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону № 851-IV електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 851-IV оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ, який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (постанова Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), Велика Палата Верховного Суду від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21. Відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі. У постанові від 21.06.2023 року (справа №916/3027/21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Встановивши викладені обставини справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку у їх сукупності, суд приходить до висновку, що постачальник [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором №001 поставки товарів з відстрочкою платежу від 27.01.2022 року, а саме поставив покупцю ФОП [PERSON] мед натуральний в кількості 735 кг, загальною сумою 51520 грн., тоді як покупець ФОП [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання щодо сплати вартості поставленого товару, тому пред`явлений позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. В частині, що стосується розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з частиною третьою ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем [PERSON] підтверджується договором №38про надання правової допомоги від 20.10.2022 року, квитанцією №26 від 20.02.2023 року на суму 3000 грн. 00 коп. (а.с.19, 21). Крім того, суд вказує, що на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, сплачений ним при зверненні до суду з позовом судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп., виходячи з того, що позов слід задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved