Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

У квітні 2021 року ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, в якому просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 8370 грн. 03 коп., інфляційні втрати у розмірі 658 грн. 45 коп., 3 % річних у розмірі 113 грн. 56 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є балансоутримувачем житлового комплексу по вул. Червонопільській у м. Києві. Відповідачка є власником квартири [ADDRESS] . 15.12.2015 між сторонами укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання забезпечення надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 15.12.2015 між сторонами укладено Договір про надання послуг з утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію. 30.12.2015 між сторонами укладено Договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до умов вказаних договорів відповідачка повинна вносити плату за отримані послуги на рахунок позивача не пізніше 1 числа наступного місяця за розрахунковим. Однак відповідачка у порушення умов договорів не сплачувала надані позивачем послуги та внаслідок неналежного виконання на протязі тривалого часу зобов`язань відповідачкою перед позивачем за період з 01.12.2018 по 31.03.2021 виникла заборгованість у розмірі 8370 грн. 03 коп., яку позивач просить стягнути з останньої. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2021 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 19.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08.06.2021 представником відповідача у відповідності до ст. 178 ЦПК України подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачка сумлінно вносить оплату за спожите тепло згідно показань квартирного лічильника. Однак фактично послуги з опалення місць загального користування позивачем не надаються, про що свідчить акт «Про невідповідність наданих послуг ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» від 15.12.2018, а також загальнобудинкове оголошення позивача, в якому він вважає різницю між показниками загальнобудинкового вузла обліку тепла і сумою показників квартирних лічильників «втратами тепла» і тут же стверджує, що «втрата тепла» - це опалення місць загального користування. Також, в оголошенні позивачем зазначено витрати тепла на підігрів води, а в позові, при розрахунках, такі витрати не зазначено. Тарифи на теплову енергію підлягають регулюванню і затверджуються місцевими органами влади, а саме Київською міською адміністрацією (КМДА) і не можуть перевищувати встановленого тарифу. Відповідно до статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», статті 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», статті 16 Закону України «Про теплопостачання» Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято «Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання». В пунктах 2,6-2,7 розділу 2 Порядку зазначено, що втрати входять до складу тарифів на теплову енергію згідно «Порядку урахування втрат теплової енергії в теплових мережах у тарифах на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг№1214 від 01.07.2016. Таким чином, позивач намагається стягнути з відповідача суму за опалення, яка перевищує встановлений КМДА тариф. Крім того, в п. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» зазначено: 1) загальний обсяг теплової енергії, що надходить до індивідуального теплового пункту, зменшується на обсяг теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку, а в разі їх відсутності - за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; 2) обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; тобто розрахунок обсягу тепла на опалення МЗК відбувається тільки після віднімання суми вартості опалення квартир та вартості тепла на підігрів гарячої води, якщо опалювались місця загального користування, відбувається розділення вартості тепла на опалення МЗК пропорційно площі квартир платника комунальних послуг. З документів, наданих позивачем в обґрунтування вимог позовної заяви, послуги з підігріву гарячої води вони здійснюють, а втрати тепла на підігрів води, як того вимагає стаття 10 Закону, не проводять. Таким чином, відбувається потрійна оплата показників загальнобудинкового вузла обліку теплової енергії: 1) у складі тарифу на теплову енергію як втрати; 2) у складі тарифу на гаряче водопостачання; 3) у складі тарифу на «Опалення місць загального користування» (опалення яких фактично не відбувається). З огляду на вказане відповідачка відмовляється сплачувати за послуги, які фактично не надавалися. Крім цього, представник зазначив, що згідно абзацу 2 п. 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» плата за опалення МЗК може стягуватися виключно, якщо проведено «утеплення споживачами та вжиття власником (балансоутримувачем) будинку та/або виконавцем заходів до утеплення місць загального користування будинку». Однак в будинку місця загального користування не утеплені та не опалюються. Із наведених підстав він просив у задоволенні позову відмовити. 22.06.2021 представником позивача, у відповідності до ст. 179 ЦПК України, подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що будинок обладнаний індивідуальною даховою газовою котельнею. Таким чином, мешканці будинку отримують теплову енергію для потреб опалення та постачання гарячої води. Будинок обладнано комерційним вузлом обліку, який обліковує теплову енергію для житлової частини будинку. Згідно положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» розрахунковими одиницями є комерційні вузли обліку теплової енергії (загально-будинковий лічильник теплової енергії). Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Кожен співвласник на підставі укладеного договору про надання послуг надає показники розподільних засобів обліку (індивідуальний лічильник) для вирахування його долі у загальному розмірі наданих послуг з теплопостачання. Різниця між показниками загально-будинкового вузла обліку та квартирними (розподільчими) - є втратами (дані втрати залишаються у будинку та забезпечують належну роботу інженерних мереж, а також підтримують сталу температуру у місцях загального користування будинку, технологічних нішах та трасах). Отже, місця загального користування під час опалювального сезону повинні опалюватись для додержання санітарних норм та недопущення руйнації конструктивних елементів будинку. При наявності індивідуальних (автономних) систем опалення мешканці багатоквартирних будинків зобов`язані проводити оплату за місця загального користування. Ця норма прописана в п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005. Поквартирний розрахунок з теплопостачання виконано відповідно до положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та наказу Мінбуду України №359 від 31.10.2006 «Про затвердження Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення», у якому враховано показники загально-будинкового лічильника, кількість Гкал, яка витрачена на підігрів гарячої води та показники квартирних засобів обліку, із зазначенням частки витрат по житловому/нежитловому приміщенні. Згідно з п.2.1.4. Методики загальна кількість теплової енергії на опалення МЗК складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення МЗК та втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуг з опалення МЗК залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення буднику, прокладеними в підвалі або на горищі». Таким чином, встановлено обов`язок споживача оплачувати спожиту теплову енергію згідно показників комерційного вузла обліку (загально-будинкового лічильника теплової енергії) та втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами та ін. Доводи відповідача про неутеплення місць загального користування не відповідають дійсності. Товариство здійснює всі необхідні заходи щодо підготовки будинку та газової котельні до експлуатації в осінньо-зимовий період. 14.04.2023 представником позивача подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій, у зв`язку із продовженням відповідачкою порушення прав позивача, яка полягає у несплаті в повному обсязі отриманих житлово-комунальних послуг, просить стягнути з останньої заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з грудня 2018 року по 31.03.2023 у розмірі 13578 грн. 84 коп., а також інфляційні втрати у розмірі 424 грн. 31 коп. та 3 % річних у розмірі 274 грн. 17 коп. У судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнав, просив у задоволенні його відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» є балансоутримувачем житлового комплексу по вулиці Червонопільській у місті Києві відповідно до сертифікату державної архітектурно-будівельної інспекції України №165152434564 від 31.08.2018 відповідності закінченого будівництвом об`єкта та Акту приймання передачі житлового - комплексу з балансу на баланс від 03.09.2015. З копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Довгополою Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №106, вбачається, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . 15.12.2015 між відповідачкою та позивачем укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до пункту 1 Договору його предметом є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] , де знаходиться квартира [ADDRESS] , а споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Згідно з підпунктом 1 пункту 13 Договору виконавець (позивач) взяв на себе зобов`язання забезпечувати своєчасне надання послуг належної якості згідно із законодавством. Згідно з підпунктом 1 пункту 11 Договору споживач (відповідач) зобов`язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк. Пунктом 5 Договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць, а платежі за поточний місяць вносяться до 1-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Крім того, встановлено, що 15.12.2015 між сторонами укладено договір про надання послуг. Згідно з підпунктом 4.2.1. Договору виконавець (позивач) взяв на себе зобов`язання забезпечувати своєчасне надання послуг належної якості згідно із законодавством та умовами договору. Згідно з підпунктом 4.1.1. Договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк. Згідно з підпунктом 2.2. Договору платежі за даним договором вносяться споживачем не пізніше 1-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Стаття 151 Житлового кодексу УРСР покладає обов`язок на громадян, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), забезпечувати утримання свого житла, проводити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. При цьому, статтею 179 Житлового кодексу УРСР визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово- будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором, або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласник багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку шляхом оплати всіх витрат експлуатуючій організації, відповідно до затвердженого тарифу на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв до 01.05.2019, передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Тарифи та структури тарифів на послуги з утримання будинків та споруд прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , які застосовувались позивачем при проведенні нарахувань за житлово - комунальні послуги, встановлені з 01.12.2018 розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1444 від 15.11.2017 у розмірі 7 грн. 03 коп. за 1 кв.м загальної площі квартири, що належить відповідачці за місяць з ПДВ. Розмір відшкодування вартості витрат на послуги централізованого опалення, які застосовувались позивачем при проведенні нарахувань, були наступні: -у розмірі 1341 грн. 10 коп. - за 1 Гкал з ПДВ відповідно до розпорядження КМДА №92 від 31.01.2018; -у розмірі 1564 грн. 20 коп. - за 1 Гкал з ПДВ відповідно до розпорядження КМДА №2232 від 11.12.2018. Тариф за послуги з централізованого постачання гарячої води встановлений: -розпорядженням КМДА №92 від 31.01.2018 - у розмірі 87 грн. 53 коп. за 1 кв.м з ПДВ; -розпорядженням КМДА №2232 від 11.12.2018 - у розмірі 103 грн. 22 коп. за 1 кв.м. з ПДВ. Розмір відшкодування вартості витрат на послуги з утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію, які застосовувались позивачем при проведенні нарахувань, були наступні: -з 15.12.2015 по 31.05.2018 - у розмірі 2 грн. 33 коп. за 1 кв.м загальної площі квартири, що належить відповідачці, за місяць з ПДВ; -з 01.06.20018 по 31.08.2019 - у розмірі 2 грн. 59 коп. за 1 кв.м загальної площі квартири, що належить відповідачці, за місяць з ПДВ; -з 01.09.20019 по 31.03.2021 - у розмірі 3 грн. 90 коп. за 1 кв.м загальної площі квартири, що належить відповідачці, за місяць з ПДВ. Загальна площа квартири, яка належить відповідачці, становить 113,70 кв.м. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка отримувала та споживала комунальні послуги з утримання будинку й прибудинкової території та опалення, а також частково вносила оплату, тому між сторонами виникли договірні правовідносини, а відповідно, виникли права та обов`язки у сфері житлово-комунальних послуг в порядку ст. 11 ЦК України. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою договірних зобов`язань виникла заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, яка за період з 01.12.2018 по 31.03.2022 склала 13578 грн. 84 коп., що підтверджується копією розрахунку заборгованості. Однак стороною відповідача заперечується розмір нарахованих послуг з оплати централізованого опалення та опалення місць загального користування. Так, згідно документів, наданих стороною позивача, будинок [ADDRESS] обладнаний індивідуального даховою газовою котельнею. Будинок обладнано комерційним вузлом обліку, який обліковує теплову енергію для житлової частини будинку. Згідно положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» розрахунковими одиницями є комерційні вузли обліку теплової енергії (загально-будинковий лічильник теплової енергії). Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Кожен співвласник на підставі укладеного поговору про надання послуг надає показники розподільних засобів обліку (індивідуальний лічильник) для вирахування його долі у загальному розмірі наданих послуг з теплопостачання. Різниця між показниками загально-будинкового вузла обліку та квартирними (розподільчими) є втратами (дані втрати, залишаються у будинку та забезпечують належну роботу інженерних мереж, а також підтримують сталу температуру у місцях загального користування будинку, технологічних нішах та трасах). Отже, місця загального користування під час опалювального сезону повинні опалюватись, для додержання санітарних норм та недопущення руйнації конструктивних елементів будинку. При наявності індивідуальних (автономних) систем опалення мешканці багатоквартирних будинків зобов`язані проводити оплату за місця загального користування. Вказана норма прописана в п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005. Поквартирний розрахунок з теплопостачання виконано відповідно до положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та наказу Мінбуду України №359 від 31.10.2006 «Про затвердження Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення», у якому враховано показники загально-будинкового лічильника, кількість Гкал, яка витрачена на підігрів гарячої води та показники квартирних засобів обліку, із зазначенням частки витрат по житловому/нежитловому приміщенні. Згідно з п.2.1.4. Методики загальна кількість теплової енергії на опалення МЗК складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення МЗК та втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуг з опалення МЗК залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення буднику, прокладеними в підвалі або на горищі. Таким чином, встановлено обов`язок споживача оплачувати спожиту теплову енергію згідно показників комерційного вузла обліку (загально-будинкового лічильника теплової енергії) та втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами та ін. Докази розрахунку тепла поквартирних лічильниках надано стороною позивача. Підготовка системи централізованого опалення житлового будинку до роботи в опалювальних сезонах проводиться в повному обсязі у відповідності до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, встановлених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 «Про затвердження Правил з утримання будинків та прибудинкових територій». Належна готовність системи підтверджується щорічними актами готовності теплового господарства до роботи в опалювальний сезон, які додані стороною позивача та наявні в матеріалах справи. Як встановлено судом, стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 77 та ст. 78 ЦПК України, неправомірності нарахування позивачем послуг з опалення у заявленому у позові розмірі, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачки заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 13578 грн. 84 коп. за період з 01.12.2018 по 31.03.2023. Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18.03.2018 по справі №210/5796/16-ц. Згідно з наданими представником позивача розрахунками 3% річних та інфляційних втрат, обрахованим у відповідності до ст. 625 ЦК України, за період прострочення погашення заборгованості за житлово - комунальні послуги вбачається, що розмір інфляційних втрат за період з 01.12.2018 по 23.02.2022 складає 424 грн. 31 коп., розмір 3 % річних - 274 грн. 17 коп. З наданими розрахунками суд погоджується та вважає позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню. Аналізуючи вищенаведене, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ТОВ до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та 3 процентів річних є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №825 від 21.05.2020 та №2274 від 26.03.2021. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, Вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Н підставі викладеного,

Outcome: approved