Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

12 травня 2023 приватне акціонерне товариство "Страхова\~компанія\~"Провідна" через систему "Електронний суд" сформувало позовну заяву, в якій просить стягнути з\~\~ [PERSON] 86730,36 грн матеріальної шкоди в порядку регресу, а також 2684,00 грн судового збору. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18.01.2016 ПрАТ «СК «Провідна» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/9153754. Забезпеченим транспортним засобом за полісом є автомобіль Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] . 23.11.2016 близько 17:45 год, неповнолітній водій [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись автодорогою по вул. Грушевського 22 в м. Долина вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження №12017090160000319 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. 07.02.2019 вищевказане кримінальне провадження було закрито зв`язку з досягненням правопорушником [PERSON] повноліття, оскільки на дату ДТП йому було 15 років. Постановою про закриття кримінального провадження від 07.02.2019 встановлено, що водій автомобіля Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] порушив вимоги п. 12.3 ПДР України, що стало причиною настання ДТП. Також відносно [PERSON] (батька [PERSON] ), який передав своєму синові право керування транспортним засобом, був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст 184, ст. 124, 122-4, 126 КУпАП та направлений до суду для притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2019 по справі №343/606/19 [PERSON] визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, а провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.ст.124, 122-4, ч.2 ст. 126 КУпАП, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Враховуючи наявність у винуватця полісу, потерпілий [PERSON] , звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю потерпілого з наданням всіх необхідних документів. До заяви додано фіскальні та товарні чеки за придбання лікарських препаратів і засобів на суму 4858,78 грн, а також медичні документи. На підставі зібраних документів ПрАТ «СК «Провідна» складено експертний висновок про розмір виплати при заподіянні шкоди життю та здоров`ю третіх осіб та страховий акт №2300271184 на суму 86730,36 грн, яку було перераховано на користь потерпілого, що підтверджується платіжним дорученням №025638 від 09.07.2019 з відомістю до нього. В ході досудового розслідування кримінального провадження №12017090160000319 встановлено, що відповідач керував транспортним засобом, не маючи права на керування ним, залишив місце ДТП, будучи причетним до нього. Оскільки на\~дату вчинення\~ДТП (23.11.2016)\~ [PERSON] \~не виповнилось\~18\~років,\~то відповідно\~у нього\~не було\~посвідчення водія\~на право\~керування транспортним\~засобом,\~а тому\~вважає,\~що відповідач\~зобов`язаний\~відшкодувати позивачу\~шкоду в\~порядку регресу\~у розмірі 86730,36 грн. 05.06.2023\~відповідачем на\~адресу суду\~подано відзив,\~відповідно до\~якого [PERSON] категорично не погоджується з доводами та твердженнями позивача, викладеними в позовній заяві, заявлені позовні вимоги не визнає і заперечує щодо них в повному обсязі, вважає заявлений позов безпідставним та необгрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Щодо необґрунтованості вимог позивача зазначив, що позивач у своїй позовній заяві не зазначив, яких саме [PERSON] отримав тілесних ушкодженьу подіях 23.11.2016, що стали підставою для виплати страхового відшкодування; не зазначив, який діагнозбуло встановлено [PERSON] у Долинській ЦРЛ внаслідок подій 23.11.2016, що стали підставою для виплати страхового відшкодування; не зазначив, яка саме і чи надавалася перша медична\~допомога[PERSON] у Долинській ЦРЛ внаслідок подій 23.11.2016; не надавжодних належних та допустимих доказів наявності його вини у подіях 23.11.2016 відносно [PERSON] , оскільки не має\~вирокусуду у кримінальному провадженні щодо засудження його за злочин за завдані тілесні ушкодження; не має\~постановисуду у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності; не має\~рішеннясуду у цивільній справі про стягнення з нього збитків у цивільно-правовому порядку тощо; не має жодного висновку судово-медичної експертизи, яка б вказувала на наявність його вини у завданні тілесних ушкоджень [PERSON] у подіях 23.11.2016. Постановою від 07.02.2019 про закриття кримінального провадження не доводиться його вина за завдані тілесні ушкодження. Отримані відповідачем «фіскальні та\~товарні чеки\~за придбання\~лікарських препаратів\~та засобів\~на суму\~4\~858,78грн»не мають відношення до подій 23.11.2016, оскільки останні придбавалися не за рецептом лікаря і такий рецепт лікаря позивачем суду\~не надано.\~Позивачем не\~наданосуду\~жодних доказів\~щодо результатів\~відповідного медичного\~обстеження чи\~будь-які\~письмові докази\~щодо виписного\~епікризу з\~історії хвороби\~ [PERSON] ,\~які б\~свідчили про\~наявність у\~нього травм\~внаслідок подій\~23.11.2016.\~За таких\~обставин вважає,\~що позивач\~передчасно та\~помилково здійснив\~виплати у\~сумі 86730,36\~грн,\~а тому\~заявлена вимога\~про стягнення\~з нього\~вказаних коштів\~в порядку\~регресу є\~необгрунтованою та\~безпідставною,\~що об`єктивно\~підтверджується наведеними\~ним доводами,\~твердженнями та\~аргументами. Щодо письмових доказів зазначив, що вони спростовують необгрунтовані регресні вимоги позивача. Позивачем не взято до уваги, що при реєстрації у Долинському відділу поліції подій 23.11.016 у м. Долина не було зафіксовано заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень, що підтверджується рапортом оперативного чергового Долинського ВП від 23.11.2016 [PERSON] . Позивачем проігноровано, що у затвердженому начальником Долинського відділу поліції висновку від 23.11.2016 по рапорту зазначено, що «Виїздом екіпажу І.П на місце події було взято пояснення [PERSON] , який просить не притягувати до відповідальності водія і претензій нідокого не має». Позивачем залишено\~без уваги,що 23.11.2016 [PERSON] на ім`я начальника Долинського відділу поліції подав заяву, в якій зазначив, що «по факту\~ДТП,\~яка мала\~місце 23.11.2016\~він ні\~до кого\~не має\~претензій і\~в подальшому\~мати не\~буде».\~Позивачем не\~надано оцінкитому, що 23.11.2016 Долинською ЦРЛ було оформлено рукописну довідку від 23.11.2016, в якій зазначено діагноз «Забій правого\~плечового і\~кульш(м)ового\~суглобу.\~Забій і\~ссадини лівого\~колінного суглобу.\~Гемотома лівої\~гомілки».\~Вказаний діагноз\~не був\~підставою чи\~причиною призначення\~Богачову ІІІ\~групи інвалідності.\~Позивачем не\~надано оцінки,тому що 24.01.2017 черговим лікарем Долинської ЦРЛ [PERSON] була оформлена довідка, з наступним діагнозом: «Забій правого плечового і кульш(м)ового суглобу. Забій і ссадини лівого колінного суглобу. Гемотома лівої гомілки». Отже, у наведених вище довідках Долинської ЦРЛ - діагнози ідентичні. Позивачем не взято до уваги додатковий висновок експерта №ІІІ/60-Д від 12.10.2017, в якому зазначено, що [PERSON] 23.11.2016 в день події ДТП в Долинській ЦРЛ категорично відмовився від госпіталізації та надання йому стаціонарної медичної допомоги. За таких обставин, оскільки мала місце відмова від госпіталізації, то ризик отримати особою додаткові травми за інших побутових умов цілком є реальним. Щодо не надання оцінки позивачем додаткового висновку експерта №ІІІ/60-Д від 12.10.2017 вказав, що позивачем не\~надано правової\~оцінкитому, що у даному висновку зазначено про те, що «описані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, можливо в термін, вказаний у постанові». Звертає увагу на тому, що експерт зазначив саме тверді предмети, а не транспортний засіб. Експерт у своєму додатковому висновку № ІІІ/60-Д від 12.10.2017 не зазначив, що позивач отримав травму від дії пристроя, тобто автомобіля, а навпаки, зазначив дію тупих твердих предметів саме у множині, яких очевидно було де-кілька, а не один. Крім того, експертом зазначено про те, що «У [PERSON] встановлено захворювання (а не травма, чи ушкодження здоров`я) артроз правого акроміально-ключичного з`єднання, яку в судово медичних підсумках до уваги не береться». «Встановлений діагноз: Післятравматична брахіалгія справа з стійким больовим синдромом не є підтверджений об`єктивними клінічними даними, тому в судово-медичній підсумках не враховується». Отже, позивачем залишено\~поза увагоюте,\~що навіть\~додатковим висновком\~експерта №\~ІІІ/60-\~Д від\~12.10.2017\~не встановлено\~та не\~доведено його\~вину.\~При цьому,\~експерту не\~надавалися на\~дослідження безпосередньо\~рентгенограма лівого\~колінного суглоба\~№ 11954\~від 23.11.2016\~та рентгенограма\~кісток лівої\~гомілки №\~11956\~від 23.11.2016,\~зроблених у\~Долинській ЦРЛ,\~що є\~не вірним\~та не\~правильним.\~На додаткову\~експертизу надавали\~документи,\~які не\~мали відношення\~до події\~23.11.2016,\~надавалися документи,\~які не\~містили в\~собі точної\~та достовірної\~інформації зафіксованої\~станом на\~23.11.2016.\~Тобто ні\~ [PERSON] ,\~ні слідчим,\~первинні медичні\~документи огляду\~та фіксації\~слідів ушкоджень\~колінного суглобу\~та гомілки,\~які оформлялися\~23.11.2016\~у Долинській\~ЦРЛ на\~додаткову експертизу\~не надавалися.\~В дійсності\~ [PERSON] \~надавалися медичні\~документи для\~встановлення та\~призначення йому\~III\~групи інвалідності\~не пов`язаної\~з травмами\~чи ушкодженням\~здоров`я. Щодо неврахування позивачем причин та критеріїв встановлення інвалідності зазначив наступне. Позивачем не\~надано належної\~правової оцінкитому, що згідно з довідок Івано-Франківської травматологічної МСЕК серії АВ № 0897560 від 23.08.2018, серії 12 ААБ № 304855 від 27.08.2019, серії 12 ААБ № 158282 від 13.08.2019 до акта огляду МСЕК як причина інвалідності зазначено саме загальне захворювання, а не травми чи інше ушкодження здоров`я. Крім того, Івано-Франківським МСЕК на адвокатський запит було надано лист-відповідь\~№ 92\~від 18.02.2020, в якому зазначило, що «...підставою\~для встановлення\~групи інвалідності\~є не\~конкретний діагноз,\~а ступінь\~вираженості функціональних\~порушень в\~організації,\~які зумовлені\~захворюваннями,\~наслідками травма\~бо вродженими\~вадами в\~кожному конкретному\~випадку».\~Таким чином,\~даним листом-відповіддю\~№ 92\~від 18.02.2020\~Івано-Франківське\~МСЕК фактично\~спростовує безпідставні\~та не\~обгрунтовані твердження\~позивача щодо\~причин призначення\~інвалідності особі,\~якій позивач\~фактично безпідставно\~здійснив виплату\~страхового відшкодування. Щодо не з`ясування позивачем фактичних обставин справи та об`єктивної істини зазначив, що адвокатом Дворським В.М. на адресу позивача надсилався адвокатський запит № 12 від 10.08.2020, де ставилися питання надання інформації наступного змісту: Чи отримувало ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» ухвалу Долинського районного суду у цивільній справі № 343/2276/19 про залучення ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» в якості третьої особи на стороні позивача чи відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (Якщо так, то надати відповідну копію запитуваної ухвали суду 1-ї інстанції)?; рішення ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» про виплату [PERSON] виплат страхового відшкодування в сумі 86730,36 грн?; здійснений розрахунок ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» про виплату [PERSON] виплат страхового відшкодування в сумі 86730, 36 грн?; належним чином оформлені та завірені копії всіх документів, які послужили підставою для прийняття рішення ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» про виплату [PERSON] виплат страхового відшкодування в сумі 86 730,36 грн?; Надати будь-яку іншу інформацію та/або документи, які в тій чи іншій мірі безпосередньо чи опосередковано стосуються даного адвокатського запиту? Однак, позивач своїм листом-відповіддю № 17-12/3755 від 19.08.2020 з однієї сторони фактично відмовив у наданні запитуваної інформації, а з іншої сторони повідомив недостовірну та неправдиву інформацію, де зазначив, що «Внаслідок тілесних ушкоджень [PERSON] встановлено III групу інвалідності». З урахуванням вищенаведених ним доводів та з урахуванням наданих письмових доказів є очевидним, що такі твердження позивача є безпідставними, оскільки інвалідність [PERSON] призначено не внаслідок отримання травм, а в наслідок загального захворювання. Щодо не врахування позивачем висновку експерта № 49 додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 15.11.22 зазначив, що за результатами додаткової комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 1201709010000319, матеріалами цивільної справи 343/2276/19 та медичними документами на ім`я [PERSON] проведена експертиза прийшла до обгрунтованого висновку про те, що «В ході засідання комісії експертів вивчено 4 рентгенограми лівої нижньої кінцівки та рентгенограми правого плечового суглобу, 2 плівки МРТ, 2 диски МРТ. При вивченні дисків МРТ від 01.03.2017 та 31.08.2021 встановлено, що наявне механічне ушкодження плівки від 01.03.2017, висновок «не вірно консолідований перелом лівої великогомілкової кістки» підтверджений. Наявні кисти в проксимальному епіфізі лівої великогомілкової кістки та ознаки пошкодження передньої схрещеної зв`язки Іст., розриву задньої схрещеної зв язки ІІ-ІІІ латеральної колатеральної зв язки Іст., однак з пов`язати їх з травмою 23.11.2016 не має можливості». «Оскільки від моменту отримання травми до початку клінічних проявів після травматичної нестабільності лівого колінного суглобу пройшло 97 днів (згідно медичної карти амбулаторного хворого на ім`я [PERSON] б/н та вкзання медичної установи 27.02.2017 та 99 днів до моменту проведення МРТ дослідження лівого колінного суглобу 01.03.2017, коли діагностовано пошкодження зв`язкового апарату, характерна для вказаних травматичних змін та пошкоджень клінічна симптоматика надана на експертизу медичних документах за вищевказаний період відсутня, під час стаціонарного лікування у травматологічному відділенні Долинської ЦРЛ з 16.01.2017 по 30.01.2017 дані травматичні зміни колінного суглобу не виявлено, тому діагноз, зазначений у медичній справі МСЕК пов`язати з травмою лівої нижньої кінцівки у вигляді тупої травми верхньої третини лівої гомілки з травматичним забоєм м`яких тканин, травматичним набряком, підшкірною гематомою та забійною раною у цій дтянці в результаті ДТП, що сталася 23.11.2016 немає можливості». Таким чином, додаткова комісійна судово-медична експертиза фактично встановила, що діагнози, які були зазначені після події 23.11.2016 не пов`язуються безпосередньо із самими подіями 23.11.2016, а отже [PERSON] надав позивачу неправдиві та не достовірні медичні документи з метою отримання неправомірної вигоди у вигляді виплати страхового відшкодування, а позивач при цьому з наданими документами не розібрався. Більше того, з листа-відповіді № 17- 12/3755 від 19.08.2020 позивача вбачається вперте бажання позивача здійснити та провести виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] . За наведеного вище вважає, що не регресний позов було потрібно пред`являти до нього, а звертатися з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно виплачених коштів. Крім того, вказав, що позивач звернувся до Долинського районного суду з регресними вимогами із пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. З огляду на вищенаведене, просив до спірних правовідносин застосувати позовну давність, як підставу для відмови у задоволенні позову, стягнути з позивача судові витрати та витрати на правову допомогу (а.с.43-47). Разом з тим, того ж дня відповідачем подано заяву про пропуск позовної давності та застосування строку позовної давності до правовідносин у даній справі (а.с.78-79). 05.06.2023 представником позивача через систему "Електронний суд" сформовано відповідь на відзив, відповідно до якої ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» не погоджується із обставинами, викладеними відповідачем у відзиві на позовну заяву та заперечує проти його доводів виходячи із наступного. Щодо спливу строку позовної давності зазначила, що відповідно до пункту 12 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257,258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2022 року на території України установлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20 травня 2020 року №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22 липня 2020 року №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236» карантин в Україні продовжено до 30.06.2023 року. Вважає, що звернувшись до суду 11.05.2023, позивач дотримався строку позовної давності та мав право звернутися з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. Щодо заперечення відповідача про недоведеність його вини у ДТП 23.11.2016 зазначила, що за даним фактом було відкрито кримінальне провадження №12017090160000319 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У постанові про закриття кримінального провадження від 07.02.2019 зазначено: «У відповідності до висновку інженерно-транспортної експертизи №4.2-810/18 від 22.12.2018, встановлено, що водій автомобіля марки «Фольцваген Т-4», р.н. [NUMBER] , [PERSON] в заданій дорожньо-транспортній ситуації повинен був, із технічної точки зору, керуватися вимогами пунктів 12.2; 12.4; 10.4; 10.5 та 12.3 Правил дорожнього руху України. Причиною настання дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору стали обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля вимогам п. 12.3 ПДР України.» За таких обставин позивач вважає, що висновок експерта за результатами проведення інженерно-транспортної експертизи в кримінальному провадженні є належним доказом вини у даній справі. Так, кримінальне провадження №12017090160000319 було закрито у зв`язку з досягненням правопорушником [PERSON] повноліття, оскільки на дату ДТП йому було 15 років, а заходи виховного характеру не можуть бути застосовані до особи, якій виповнилось 18 років. Однак, те, що [PERSON] не було притягнуто до відповідальності, не означає, що останній не вчиняв ДТП та не заподіював шкоду здоров`ю потерпілого [PERSON] . Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 у справі №532/1374/19 обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. Отже, якщопостанова про закриття кримінального провадження не оскаржена, містить встановлені у кримінальному провадженні факти, то є належним, допустимим та достовірним доказом. Закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини) (а.с.102-106). Представник позивача\~приватного акціонерного товариства "Страхова\~компанія\~"Провідна" \~Мисюкевич К.В. (довіреність №23/246 від 03.01.2023 а.с.6)\~в судове засідання не з`явилася, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом. На електронну адресу суду подала заяву, згідно з якої позовні вимоги, викладені в заяві, підтримує, просить задоволити в повному обсязі (а.с.). В судовому засіданні представник позивача\~приватного акціонерного товариства "Страхова\~компанія\~"Провідна" \~Мисюкевич К.В. (довіреність №23/246 від 03.01.2023 а.с.6)\~позовні вимоги, викладені в заяві, підтримала, просила їх задоволити в повному обсязі. Заперечення, викладені у відзиві відповідачем, вважає безпідставними та просила у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відповіді на відзив, яку підтримала. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Дворський В.М. (договір про надання правової допомоги від 01.06.2023 а.с.114-115, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АТ №1043537 від 01.06.2023 а.с.116) в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, просили врахувати доводи, наведені у відзиві, і у задоволенні позову відмовити повністю. Дослідишви матеріали справи, взявши до уваги пояснення та заперечення сторін, вивчивши надані ними докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з такого. Ч.1\~ст.4 ЦПК України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст.13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч.ч. 4 та 6\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У судовому засіданні встановлено, що 18 січня 2016 року ПрАТ «СК «Провідна» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/9153754 зі строком дії з 24.01.2016 до 23.01.2017 включно. Забезпеченим транспортним засобом за полісом є автомобіль марки Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , власником якого являється батько відповідача - [PERSON] (а.с.7). Під час\~розгляду справ\~про адміністративні\~правопорушення встановлено,\~що23 листопада 2016 року близько 17:45 год, неповнолітній водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись автодорогою по вул. Грушевського 22 в м. Долина вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження. Так, постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2019, справа №343/606/19, батька відповідача [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 184 КУпАП, закрито на підставі пункту\~7 частини першої\~статті 247 КУпАП\~у зв"язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених частиною 5\~статті 38 КУпАП. Провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.\~ст.124,\~122-4,\~ч.2\~ст.\~126 КУпАП,\~закрито на\~підставі п.\~1\~ст.\~247\~КУпАП (\~а.с.31-32). Постановою слідчого СВ Долинського відділення поліції ГУНП України в Івано-Франківській області Хомина Д.В. від 07 лютого 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017090160000319 від 01.06.2017 закрите у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення (а.с. 29-30). 15 травня 2019 року потерпілий [PERSON] , враховуючи наявність у винуватця ДТП страхового поліса, звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку іх заподіянням йому шкоди здоров`ю (а.с.8). До вказаної заяви долучив фіксальні та товарні чеки за придбання лікарських препаратів та засобів на суму 4858,78 грн, а також медичні документи (а.с.9-23). На підставі наданих документів ПрАТ «СК «Провідна» складено експертний висновок про розмір виплати при заподіянні шкоди життю та здоров`ю третіх осіб (а.с.24) та страховий акт №2300271184 на суму 86730,36 (а.с.25), яку перераховано на користь [PERSON] , про що свідчить платіжне доручення №025638 від 09.07.2019 (а.с.4). Позивач зазначає, що оскільки на дату вчинення ДТП [PERSON] не виповнилось 18 років, то відповідно у нього не було посвідчення водія на право керування транспортним засобом, а відтак відповідач зобов`язаний відшкодувати ПрАТ «СК «Провідна» шкоду в порядку регресу. Відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та майнових інтересів страхувальників. Згідно зі\~ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.п. 22.1.\~ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п.п. 38.1.1(б) п. 38.1.\~ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідно до п.п.38.1.1(в) п.38.1 ст.\~38\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські припарати, виготовлені на основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Згідно зі\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до п. 1 ч. 1\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до вимог\~ст. 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до\~ст. 993 ЦК України\~та\~ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з частиною п`ятою\~статті 1187 ЦК України\~особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Судом встановлено, що 09 липня 2019 року приватне акціонерне товариство "Страхова\~компанія\~"Провідна» здійснило регламентну виплату потерпілій у ДТП особі [PERSON] у розмірі 86730,36 гривень, внаслідок чого до позивача перейшло право зворотної вимоги по сплаті страхового відшкодування. Разом з тим, при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, з огляду на таке. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті\~11,\~599,\~1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за\~статтею 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною п`ятою\~статті 261 ЦК України\~визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено ПрАТ «СК «Провідна» 09 липня 2019 року, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Враховуючи, що до суду з цим позовом ПрАТ «СК\~«Провідна» звернулося 12 травня 2023 року, а відповідачем подано до суду\~\~заяву про застосуванння\~\~позовної давності до вимог позивача, суд приходить до висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Щодо посилань позивача на запровадження в Україні карантину у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)\~та введенням\~карантинних обмежень, як на підставу пропуску встановленого законом строку позовної давності, які у відповідності до пункту 12 Розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України під час дії карантину продовжуються на строк дії такого карантину, суд до уваги не приймає, оскільки сам по собі факт введення в Україні карантину не є підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом для вчинення процесуальної дії. Відповідну позицію ВП ВС висловила у справі №990/102/22 від 8 грудня 2022 року, згідно з якою воєнний стан, карантин і незнання української мови не є поважними причинами для пропуску строку для звернення до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави…» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). У постанові Верховного суду від 21 липня 2022 року у справі № 127/2897/13-ц (провадження № 61-6420ск22) зроблено висновок, що у кожній справі суди мають перевірити наявність підстав для поновлення строку, визнати їх виправданими, а також мотивувати свій висновок про наявність поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку. Сама лише вказівка на наявність поважних причин не є належним мотивуванням висновку про поновлення строку і є порушенням вимог\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання поновлення строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із встановленням карантину чи запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт встановленням карантину чи запровадженням воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення строку на оскарження, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок встановлення карантину чи запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. На такі обставини позивач не посилається, зазначає лише про встановлення карантину в Україні як підставу для продовження строку подання відповідного позову, що унеможливлює вирішення питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами до відповідача в межах встановленого законом трирічного строку. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки строк позовної давності на момент подачі позову до суду сплив і про його застосування було заявлено стороною у спорі, тому, з підстав передбачених ч.4, ч.5\~ст.267 ЦК України, суд відмовляє у позові приватного акціонерного товариства "Страхова\~компанія\~"Провідна" до\~ [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Так як\~у задоволенні\~позову судом\~відмовлено,\~судові витрати\~понесені позивачем\~ПрАТ «СК\~«Провідна» та підтверджені документально (а.с.35), відповідно до п.2 ч.2\~ст.141 ЦПК України, суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed