Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця», за участю третьої особи: Всеукраїнська професійна спілка «Спілка залізничників України» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов обґрунтовує тим, що вона працює на посаді прибиральника службових приміщень в Структурному підрозділі «Слов`янська дистанція колії» Акціонерного товариства «Українська залізниця». 30 листопада 2021 року позивачці на підпис наданий папірець під назвою Лист-ознайомлення, про те, що цей документ має силу офіційного документу та додатком до чого він є позивачці не повідомлялось. В даному документі було наведено посилання на постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 та від 04.03.2015 № 83, а також накази Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 та від 01.11.2021 № 2393. Також було наведено посилання на сторінку в інтернеті щодо списку пунктів щеплень та центрів масової інформації. Крім цього, в Листі-ознайомлення було зазначено про необхідність отримання позивачкою обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та зазначено, що її відмова або ухилення від щеплення може бути підставою від відсторонення від роботи 09 грудня 2021 року. 03 грудня 2021 року позивачкою було направлено на адресу керівництва обгрунтоване заперечення на отриманий Лист-ознайомлення та заява про те, що останньою прийнято рішення тимчасово утриматись від щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 до моменту опублікування в офіційних джерелах результатів, які містять в сукупності науково обгрунтовані докази, у тому числі дані адекватних та добре контрольованих досліджень, які дають змогу вважати, що вакцини або інші медичні імунобіологічні препарати можуть бути ефективними для профілактики коронавірусної хвороби та не несуть загрози життю та здоров`ю вакцинованих. Крім того, в даній заяві було запропоновано забезпечити позивачці безкоштовне проходження ПЛР-тестування кожні 72 години або в разі відсутності відповідного фінансування на підприємстві по відшкодуванню ПЛР-тестування оплатити позивчці час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, згідно з ч.1 ст. 113 КЗпП України (із змінами) та Колективного договору, про що видати відповідний наказ (розпорядження). Вказала, що власник, або уповноважений ним орган зобов`язаний за свої кошти організувати проведення періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників. Однак, відповідачем була проігноровані заява та заперечення позивачки. 09 грудня 2021 року відповідачем до відома позивачки було доведено наказ від 08.12.2021 № 475/вт про відсторонення позивачки від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення. 10 грудня 2021 року Всеукраїнська професійна спілка «Спілка залізничників України» направила Голові АТ «Українська залізниця» подання відповідно до якого вимагала усунути порушення вимог діючого законодавства про працю в частині скасування наказів про відсторонення працівників, які є членами Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України». Вказане подання Головою АТ «Українська залізниця» на день звернення до суду не виконано. Вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає судом скасуванню з наступних підстав. Спірний наказ суперечить Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», оскільки щеплення від COVID-19 не включено до календаря щеплень ні як обов`язкове, ні як обов`язкове профілактичне щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями, а тому відсторонення працівника з підстав ч.2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» позивачка вважає незаконним та безпідставним. Перелік підстав для відсторонення працівника від роботи визначений ст. 46 КЗпП України і відмова працівника від вакцинації проти COVID-19 нею не передбачена, тому відсторонення працівника з таких підстав є незаконним, а наказ про відсторонення підлягає скасуванню. Вказала, що оскільки її відсторонення від роботи без збереження заробітної плати є незаконним, що порушує її право на працю, а тому відовідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивачка зазначила, що відповідно до довідки її середньоденна заробітна плата складає 334,42 грн. Таким чином її середній заробіток за час вимушеного прогулу на момент подання позову складає 2675,36 грн. На момент пред`явлення позову встановити остаточний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, неможливо, оскільки незаконне відсторонення від роботи без збереження заробітної плати триває, і буде визначене в день винесення судового рішення. У зв`язку з наведеним просить суд визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 08.12.2021 № 475/вт про її відсторонення від роботи; стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи до дня ухвалення судом рішення та понеесні судові витрати. Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймала, надіслала на адресу суду заяву з про розгляд справи без її участі, та просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця», будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, шляхом направлення виклику до суду на його фіційну електронну адресу, в судове засідання участь представника не забезпечив, про причини неявки представника суду не повідомив. Разом з тим, від представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» Цимбала М.Ю., що діє на підставі довіреності від 19.01.2022 на офіційну електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та не містить доказів щодо порушення прав і законних інтересів позивачки. Зазначене відсторонення проведено відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства та не свідчить про порушення трудових прав позивачки. Так, ч.1 ст. 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи допускається, зокрема, в інших випадках, передбачених законодавством.\~Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №83 від 04.03.2021р., акціонерне товариство «Українська залізниця» віднесено до об`єктів державної власності, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Крім того відповідно до Статуту акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету міністрів України №735 від 02.09.2015, товариство утворене як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності.\~Вищим органом товариства є загальні збори. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України.\~Функції загальних\~зборів,\~які передбачені\~законодавством,\~цим Статутом,\~а також\~внутрішніми документами\~товариства,\~виконуються Кабінетом\~Міністрів України\~одноосібно. З урахуванням\~викладеного,\~та відповідно\~до наказу\~Міністерства охорони\~здоров`я України\~№2153\~від 04.10.2021,\~працівники АТ\~«Укрзалізниця» підлягають\~обов`язковій\~вакцинації проти\~COVID-19.Так як позивачка є працівником АТ «Укрзалізниця», не пройшла обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, не має протипоказань до вакцинації, відповідач був зобов`язаний відсторонити позивачку від роботи відповідно до діючого законодавства, що і було оформлено наказом №475/вт від 08 грудня 2021 року. Наказом Міністерства охорони\~здоров`я України\~№ 2394\~від 02.11.2021\~затверджено форму\~довідки про\~протипоказання до\~вакцинації проти\~COVID-19.\~У довідці\~про тимчасові\~протипоказання до\~вакцинації проти\~COVID-19\~має бути\~обов`язково вказаний\~термін дії\~цих протипоказань.\~Позивачка не\~надала доказів,\~що вона\~має такий\~стан здоров`я,\~що є\~перешкодою для\~вакцинування.Вказав,\~що тимчасове\~відсторонення працівника\~від виконання\~ним його\~трудових обов`язків\~не є\~дисциплінарним стягненням,\~а є\~особливим запобіжним\~заходом.\~Застосовується такий\~захід у\~виняткових випадках\~і має\~за мету\~відвернення та/або\~попередження негативних\~наслідків.\~Призупинення трудових\~відносин в\~такому випадку\~не тягне\~за собою\~обов`язкове припинення\~самих трудових\~відносин.\~На період\~усунення від\~роботи за\~працівником зберігається\~його робоче\~місце.З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що наказ про відсторонення від роботи №475/вт від 08 грудня 2021 року позивачки [PERSON] оформлено та підписано у відповідності до положень чинного законодавства України і підстави для визнання його незаконним та скасування відсутні. Через відсутність підстав для скасування наказу про відсторонення від роботи позовна вимога про виплату середнього заробітку\~за час\~вимушеного прогулу також не підлягає задоволенню. Третя особа Всеукраїнська професійна спілка «Спілка залізничників України» будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, шляхом направлення виклику до суду на його фіційну електронну адресу, в судове засідання участь представника не забезпечив, про причини неявки представника суду не повідомив. Третьою особою на офіційну електронну адресу суду направлено письмові пояснення стосовно позовних вимог позивачки в яких вказали, що позов підтримують та вважають позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Трудовим договором і посадовою інструкцією позивачки не передбачено і не обумовлено зобов`язань щеплень від COVID-19 чи надання довідок чи інших підтверджуючих документів про щеплення. Наказ про відсторонення позивачки від роботи суперечить Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», оскільки щеплення від COVID-19 не включено до календаря щеплень та Постанові КМУ від 09.12.2020 № 1236, оскільки вакцинація передбачена лише на час дії карантину, а не до моменту отримання позивачкою щеплення, як зазначено в даному наказі. Постановча частина наказу носить примусовий та дискримінаційний характер, оскільки позивачка перебуває в гіршому становищі, ніж інші працівники, які не вакциновані, але продовжують працювати в АТ «Укрзалізниця». В документах, які видав відповідач під час незаконного відсторонення позивачки вказано, що метою такого відсторонення є запобігання розповсюдження вірусної інфекції, але відповідачем не доведено, що позивачка за характером своєї роботи чи станом здоров`я становить небезпеку поширення інфекції серед населення України. «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» підписаний Генеральним директором Директорату громадського здоров`я та профілаткики захворюваності, який відповідно не уповноважений визначати окремі професії, виробництва та організації, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб. Наказ про відсторонення позивачки від роботи виданий з порушеннями порядку затвердженого Статутом Акціонерного товариства «Українська залізниця». Відсутність у працівника підтверджуючих документів про вакцинацію від COVID-19 або повідомлення/неповідомлення такої інформації не є законною підставою для відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати, визанчених ст. 46 КЗпП України. Відповідно до ч.6 ст. 12 Закону Укрїни «Про захист населення від інфекційних хвороб», профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Відповідач не направляв позивачку на попередній медичний огляд. Відповідно до п. 19 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюються за формою № 063-2/о, підписується як громадянином, так і медичним працівником. Крім того, позивачка не відмовлялася і не ухилялася від щеплення про що нею було подано відповідну заяву. Таким чином, факт відмови чи ухилення позивачки від профілактичного щеплення не було зафіксовано відповідачем встанволеним порядком. Відсторонення позивачки від роботи без збереження заробітної плати є неправомірним у зв`язку з поданою позивачкою до відповідача заявою про переведення її на альтернативні режими роботи чи забезпечення ПЛР-тестуванням, що допускається чинним законодавством на період встановленого в Україні карантину. Відповідно до ст. ст. 7, 42 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» відсторонення від роботи працівників у випадках ухилення від обов`язкових щеплень проводиться виключно на підставі подання головного державного санітарного лікаря або його заступника. Такого подлання відповідач не отримував і підставою для відсторонення позивачки не застосував. Таким чином, підстава для відсторонення позивачки від роботи вказана в наказі є незаконною. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що позивачка [PERSON] працює на посаді прибиральника службових приміщень в Структурному підрозділі «Слов`янська дистанція колії» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується копією аркушів її трудової книжки серія [NUMBER] . 01 грудня 2021 року прибиральнику службових приміщень в Структурному підрозділі\~«Слов`янська дистанція\~колії» Регіональної\~філії «Донецька\~залізниця» \~Акціонерного товариства\~«Українська залізниця»\~ [PERSON] \~відповідачем було\~надано на\~підпис Лист-ознайомлення\~з повідомленням\~про обов`язкове\~профілактичне щеплення\~та відсторонення\~у випадку\~непроведення обов`язкового\~профілактичного щеплення\~проти COVID-19,\~30.11.2021.\~У вказаному\~Повідомленні було\~посилання на\~п.\~41-6\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 09.12.2020\~№ 1236\~«Про встановлення\~карантину та\~запровадження обмежувальних\~протиепідемічних заходів\~з метою\~заобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої\~коронавірусом SARS-CoV-2\~з додатком;\~наказ Міністерства\~охорони здоров`я\~ України\~від 04.10.2021\~№ 2153\~«Про затвердження\~Переліку професій,\~виробництв та\~організацій,\~працівники яких\~підлягають обов`язковим\~профілактичним щепленням»\~з додатком;\~наказ Міністерства\~охорони здоров`я\~ України\~від 01.11.2021\~№ 2393\~«Про затвердження\~Змін до\~Переліку професій,\~виробництв та\~організацій,\~працівники яких\~підлягають обов`язковим\~профілактичним щепленням»\~з додатком;\~постанову Кабінету\~Міністрів України\~від 04.03.2015\~№ 83\~«Про затвердження\~переліку об`єктів\~державної власності,\~що мають\~стратегічне значення\~для економіки\~і безпеки\~держави» з\~додатком (в\~частині що\~стосується АТ\~«Укрзалізниця»). Також було зазначено список пунктів щеплень та центрів масової вакцинації, який також доступний за посиланням https://list.covidl9.gov.ua.; про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19; вказано про те, що відмова або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 може бути підставою для відсторонення від роботи з 09.12.2021; про необхідність пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 08.12.2021 документу, який підтверджує вакцинацію проти COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма № 028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я. Відповідно до Акту Структурного підрозділу «Слов`янська дистанція колії» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» складеного 01.12.2021 майстром дільниці з поточного утримання споруд [PERSON] , профгрупорга [PERSON] та підсобного робітника [PERSON] слідує, що прибиральниці даної установи [PERSON] було доведено повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення та відсторонення у випадку непроведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, від підпису у Листі-ознайомленні з даним Повідомленням остання відмовилася. 02 грудня 2021 року [PERSON] направила на адресу Президента України повідомлення про злочин вчинений стосовно неї, що полягає у незаконному повідомленні про її відсторонення від роботи у випадку непроведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19. 03 грудня 2021 року позивачкою [PERSON] було направлено на адресу керівництва обгрунтоване заперечення на отриманий Лист-ознайомлення та заява про те, що останньою прийнято рішення тимчасово утриматись (не відмовляється і не ухиляється) від щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 до моменту опублікування в офіційних джерелах результатів, які містять в сукупності науково обгрунтовані докази, у тому числі дані адекватних та добре контрольованих досліджень, які дають змогу вважати, що вакцини або інші медичні імунобіологічні препарати можуть бути ефективними для профілактики коронавірусної хвороби та не несуть загрози життю та здоров`ю вакцинованих. Крім того, в даній заяві було запропоновано забезпечити позивачці безкоштовне проходження ПЛР-тестування кожні 72 години або в разі відсутності відповідного фінансування на підприємстві по відшкодуванню ПЛР-тестування оплатити позивчці час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, згідно з ч.1 ст. 113 КЗпП України (із змінами) та Колективного договору, про що видати відповідний наказ (розпорядження). Згідно протоколу Президії Центрального комітету Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України» від 06.12.2021 № 48 слідує, що на вказаних зборах було постановлено взяти на профспілковий облік нових членів профспілки, зокрема, [PERSON] згідно поданої її особистої заяви і відповідно до п. 5.1 Статуту включити її до складу Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України». Згідно наказуголовного інженера Структурного підрозділу «Слов`янська дистанція колії» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Резуненка В. від 08.12.2021\~№ 475/вт Про відсторонення від роботи прибиральника службових приміщень (зайнятого прибиранням туалетів) Дільниця з поточного утримання споруд [PERSON] , останню відсторонено від роботи з 09.12.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19/медичного висновку про нявність постійних чи тимчасових протипоказань до вакцинації, без збереження заробітної плати, до моменту усунення причин відсторонення/або закінчення карантину. 09 грудня 2021 року [PERSON] звернулась до відділу поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення, який полягає у незаконному її відстороненні від роботи згідно наказу Структурного підрозділу «Слов`янська дистанція колії» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 08.12.2021 № 475/вт. Вказана заява (повідомлення) була прийнята відділом поліції та зареєстрована, що підтверджується відповідним талоном-повідомленням єдиного обліку № 36336. 10 грудня 2021 року Всеукраїнська професійна спілка «Спілка залізничників України» направила Голові правління АТ «Українська залізниця» подання за № 90 в порядку статті 21 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідно до якого вимагала усунути порушення вимог діючого законодавства про працю в частині про відсторонення працівників від роботи без збереження заробітної плати, які є членами Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України». Позивачка зазначила, що вказане подання Головою правління АТ «Українська залізниця» на день її звернення до суду не виконано. Наказом начальника\~Структурного підрозділу\~«Слов`янська дистанція\~колії» Регіональної\~філії «Донецька\~залізниця» Акціонерного\~товариства «Українська\~залізниця»\~Калініна Д.\~від 09.03.2022\~№ 104/вт\~Про допуск\~до роботи прибиральника службових приміщень (зайнятого прибиранням туалетів) Дільниця з поточного утримання споруд [PERSON] , в зв`язку з призупиненям вказівки від 26.11.2021 № НЗК-08/1245 до завершення воєнного стану в Україні, останню допущено до роботи з 10.03.2022. Згідно довідки про доходи прибиральника службових приміщень (зайнятого прибиранням туалетів) [PERSON] , наданою Структурним підрозділом «Слов`янська дистанція\~колії» Регіональної\~філії «Донецька\~залізниця» Акціонерного\~товариства «Українська\~залізниця»№ 12/171-3 від 06.12.2021 слідує, що загальна сума доходу за період з червня 2021 року по листопад 2021 року становить 39147,10 гривень. Ухвалою суду від 28.06.2023 за заявою позивачки судом було витребувано від відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», зокрема, посадову інструкцію [PERSON] та посадову інструкцію головного інженера [PERSON] , за підписом якого було видано спірний наказ про відсторонення позивачки від роботи. Вказані документи відповідачем суду надані не були, однак були представлені самою позивачкою. Так, згідно робочої інструкції прибиральника службових приміщень Структурного підрозділу «Слов`янська дистанція колії» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (дільниця з поточного утримання споруд) затвердженої начальником даного підрозділу 22.12.2017 слідує, що прибиральник службових приміщень керується в своїй роботі цієї інструкцією, правилами та інструкціями з охорони праці, Законом України «Зохорони праці» та іншими нормативними документами. Прибиральник службових приміщень належить до професійної групи «Найпростіші професії», є штатним співробітником дистанції колії дільниці з поточного утримання споруд, приймається, переводиться та звільняється з займаної професії наказом начальника підприємства у встанволеному трудовим законодавством порядку. Режим роботи прибиральника службових приміщень визначається відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку, встановлених на підприємстві, і колективним договором дистанції колії. До посадових обов`язків прибиральника службових приміщень, зокрема, входить прибирання службових приміщень адміністративних будівель, коридорів, сходів, санвузлів, туалетів. З вказаною робочою інструкцією прибиральника службових приміщень 22.12.2017 була ознайомлена і позивачка [PERSON] , про що свідчить її підпис, як прибиральник службових приміщень Структурного підрозділу «Слов`янська дистанція колії» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно посадової інструкції головного інженера Структурного підрозділу «Слов`янська дистанція колії» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» реєстраційний № ПЧ Слов`янськ-ПІ-018/2 затвердженої начальником служби даного підрозділу 01.07.2021 слідує, що посада головного інженеру належить до розділу класифікації професій «Керівники». Призначення на посаду та звільнення з неї здійснюється відповідно до чинної номенклатури посад, у порядку, установленому в Акціонерному товаристві «Українська залізниця», згідно із законодавством України. На час відсутності головного інженера (тимчасова непрацездатність, відпустка, відрядження, та ін.) його обов`язки виконує начальник дільниці з поточного утримання колії або особа, призначена у встанвоеному порядку. Головний інженер підпорядковується начальнику дистанції. Вирішуючи вказаній спір в частині визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення позивачки від роботи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (ст. 51 КЗпП України). Відповідно до ч.1 ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» протиепідемічні заходи це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобіганню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій. Відповідно до ч. ч.1, 2, 6 ст. 12 цього Закону профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разівідмовиабоухилення від обов`язкових профілактичних щепленьу порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» №211 від 11 березня 2020 рокуна всій території України з 12 березня 2020 року запроваджено карантин, який згодом неодноразово продовжено. Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №267, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року №90, Міністерство охорони здоров`я України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, який надалі було доповнено (далі - Перелік № 2153). За змістом Переліку №2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року №595. Отже, Перелік №2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусомSARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку №2153 останній не містить. Сторони не заперечують, що посада позивачки наявна у Переліку №2153. Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (далі - Перелік № 83), до якого віднесено, зокрема, АТ «Укрзалізниця». Наказом Міністерства охорони\~здоров`я України від 01 листопада 2021 року № 2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 09 грудня 2021 року, Перелік № 2153 було доповнено пунктами 4-6, відповідно до яких у Перелік увійшли також працівники: підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; підприємств, установ та організацій, включених до Переліку № 83. Наказом Міністерства охорони\~здоров`я України від 30 листопада 2021 року № 2664 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 31 січня 2022 року, Перелік № 2153 доповнено пунктами 7-9, згідно з якими до Переліку увійшли працівники органів місцевого самоврядування, закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності, комунальних підприємств, установ та організацій. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 постанову Кабінету Міністрів України №1236 доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21 відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника. Проте, слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення працівника від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети. Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку №2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці в яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням. На підставі наведеного вище, при розгляді даної категорії справ, судами, визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів. При зверненні із позовом [PERSON] посилалася на те, що її відсторонення від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати є незаконним та таким, що порушує її право на працю. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21, приписи законів України з приводу відсторонення працівника без обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19, є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника, тому часткове задоволення позовних вимог позивача з підстав того, що в Україні відсутні закони, які передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, які відмовились від вакцинації проти COVID-19, є неможливим. Разом з тим, відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо. В судовому засіданні встановлено, що позивачка працює прибиральником службових приміщень в Структурному підрозділі «Слов`янська дистанція колії» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на наказомголовного\~інженера Структурного\~підрозділу «Слов`янська\~дистанція колії»\~Регіональної філії\~«Донецька залізниця»\~Акціонерного товариства\~«Українська залізниця»\~Резуненка В.\~від 08.12.2021\~№ 475/вт її відсторонено від роботи з 09.12.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19/медичного висновку про нявність постійних чи тимчасових протипоказань до вакцинації, без збереження заробітної плати, до моменту усунення причин відсторонення/або закінчення карантину. При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що застосування до позивачки передбачених Переліком №2153 та Законом №1645-ІІІ заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми. Відповідач не довів жодних фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме позивачки від роботи, та не стверджував, що, обіймаючи посаду прибиральника службових приміщень, [PERSON] могла спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників АТ «Укрзалізниця», тощо. Позивачку відсторонили від роботи, позбавивши на час відсторонення заробітку, лише тому, що вона працювала в АТ «Укрзалізниця», всі працівники якого підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19. Натомість, відповідно до робочої інструкції позивачки, до посадових\~обов`язків прибиральника\~службових приміщень,\~зокрема,\~входить прибирання\~службових приміщень\~адміністративних будівель,\~коридорів,\~сходів,\~санвузлів,\~туалетів. Режим роботи прибиральника службових приміщень визначається відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку, встановлених на підприємстві, і колективним договором дистанції колії, що не позбавляло відповідача змінити режим роботи позивачки з метою її неконтактування з іншими працівниками та збереження останньої на робочому місці. Матеріали справи не містять будь яких доказів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні позивачки від роботи, а тому таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивачки. На підставі наведеного суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу від 08.12.2021\~№ 475/вт Структурного підрозділу «Слов`янська дистанція колії» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відсторонення від роботи позивачки з огляду на те, що [PERSON] була неправомірно відсторонена від виконання її посадових обов`язків із зупиненням виплати їй заробітної плати, оскільки дії роботодавця в даному випадку були непропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи. Щодо стягнення середнього заробітку за час відсторонення суд виходить з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 червня 2021 року у справі № 742/3238/17, у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia (суд знає закони), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на норму права, що є значно конкретизованим, аніж закон. Більш того, виходячи з положень\~ЦПК України\~така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду відображається в судовому рішенні, зокрема, в його мотивувальній і резолютивній частинах. Тому обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. Як визначено в частині першій\~статті 94 КЗпП України\~заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1 статті 115 КЗпП\~встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Також, абзацом 3 пункту 32\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~(100-95-п) (зі змінами, внесеними\~постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348). (Абзац третій пункту 32 із змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду України № 18 (v0018700-95 ) від 26 жовтня 1995 року). Аналіз даного роз`яснення дає підстави для висновку, що у випадку незаконного відсторонення від роботи підлягає стягненню саме середній заробіток, а не заробітна плата, які є різними за своєю правовою природою, на що вказує і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16. Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 10\~постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення\~статті 46 КЗпП України\~роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Судом було встановлено, що в період з 09 грудня 2021 року дня відсторонення від роботи позивачки, їй було призупинено виплату заробітної плати. Оскільки судом встановлено, що в порушення статті\~46 КЗпП\~роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов і в частині стягнення у зв`язку з цим середнього заробітку за час незаконного відсторонення від роботи. Положення\~статті 235 КЗпП України\~встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. У випадках стягнення на користь працівників середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяці роботи. Оскільки право позивачки на працю з відповідною оплатою було безпідставно порушене відповідачем шляхом видання незаконного наказу № 475/вт від 08.12.2021 про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, тому в даному випадку ефективним способом порушеного права буде стягнення з відповідача на користь позивачки саме середнього заробітку за час незаконного відсторонення від роботи, розрахунок якої має бути здійснено у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України щодо визначення середнього заробітку з моменту відсторонення по день фактичного допущення до роботи. Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення від роботи суд виходить з того, що такий заробіток підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки за період часу з дня її відсторонення 09 грудня 2021 року і по день її відновлення на посаді - 10 березня 2022 року. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Пунктом 2 Порядку № 100 (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/ годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Враховуючи те, що позивачка [PERSON] була відсторонена від роботи 09 грудня 2021 року і відповідно до довідки відповідача заробітна плата [PERSON] за останні два місяці (жовтень 2021 року, листопад 2021 року), які передували дню відсторонення позивачки склала 12263,74 грн. (4427,54 грн. у жовтні 2021 року та 7836,20 грн. у листопаді 2021 року), та з урахуванням робочих днів за вказаний період, що становить 44 робочих днів (20 днів у жовтні 2021 року та 22 дні у листопаді 2021 року), а тому її середньоденна заробітна плата становить 12263,74/44 = 278,72 грн. Разом з тим, після повномасштабного вторгнення рф в Україну, з 24 лютого 2022 року та на час воєнного стану Міністерство охорони\~здоров`я України зупинило дію свого наказу «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року № 2153. Відповідне рішення Міністерство охорони\~здоров`я України затвердило наказом від 25 лютого 2022 року № 380. Тобто з 25 лютого 2022 року всі обмеження для не вакцинованих працівників зняті. Встановлено, що наказом відповідача від 09 березня 2022 року позивачку допущено до роботи з 10 березня 2022 року. З урахуванням того, що позивачку відсторонено від роботи 09 грудня 2021 року і відсторонення тривало по 09 березня 2022 року включно (10 березня 2022 року позивачку вже було допущено до роботи), тому загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється починаючи з 09 грудня 2021 року по 09 березня 2022 року включно і складає 66 робочих днів (грудень 2021 року 22 робочих днів; січень 2022 року 19 робочих днів; лютий 2022 року 20 робочих днів; березень 2022 року 5 робочіх днів). Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного відсторонення [PERSON] від виконання обов`язків прибиральника службових\~приміщень (зайнятого\~прибиранням туалетів) складає 18395,52 грн. (278,72 грн. х 66 днів) і підлягає стягненню з відповідача. При цьому, вказаний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначений без утримання податку й інших обов`язкових платежів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 9901/407/19 вказано, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Ухвалою суду від 30.12.2021 при відкритті провадження по даній справі судом згідно клопотання позивачки,\~останню було\~звільнено від\~сплату судового\~збору до\~ухвалення рішення\~суду по\~суті справи. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачки у повному обсязі, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу немайнового характеру (про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи), що станом на час звернення позивачкою до суду із вказаним позовом становила 908,00 грн. та за вимогу майнового характеру (про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), що станом на час звернення позивачкою до суду із вказаним позовом становила 908,00 грн., а всього 1816,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved