Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . Заява мотивована тим, що [INFO] померла рідна сестра її батька [PERSON] - [PERSON] . Тітка одруженою не була, жила одиноко, дітей не мала. При житті заповіту не складала. Після смерті [PERSON] батько заявниці [PERSON] провів її поховання, отримав свідоцтво про смерть забрав її речі з будинку та документи. Тобто вступив у фактичне користування та володіння будинком, використовував його для своїх потреб та для ведення господарства. Заявниця, як племінниця спадкодавиці, не мала можливості та права подати заяву про прийняття спадщини. Оскільки на той момент правовідносини регулювалися нормами ЦК УРСР (в редакції 1963 року), де було лише дві черги спадковості. Заявниця оформила право власності на спадкове майно після смерті своїх батьків. Фактично вступила в володіння та розпорядження тітчиним будинком: оплачувала послуги з надання електроенергії. Проте нотаріусом в усній формі їй було відмовлено, в зв`язку з необхідністю підтвердження факту прийняття спадщини. Тому просила суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті тітки [PERSON] . Заявниця у судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Смідинської сільської ради Ковельського району Волинської області у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Заяву визнав. Враховуючи, що в судове засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 3 статті 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України). В силу вимог статей 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що має юридичне значення. Згідно з частиною 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно зі статтею 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з положеннями статті 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з блоку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до рекомендацій листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 частини 1 статті 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. Відповідно до пункту 113 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (в редакції 1994 р.) "Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном". Згідно з положеннями статті 548 ЦК УРСР від 1963 року, які були чинні на час відкриття спадщини, визнається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР від 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" заява про встановлення факту прийняття спадщини може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини суд має виходити з положень статті 549 ЦК УРСР (1963 року), за якою діями, що свідчать про прийняття спадщини є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Проживала в [ADDRESS] . В будинку разом із [PERSON] була зареєстрована дружина її брата - матір заявниці [PERSON] . При житті [PERSON] заповіту не складала. Заявниця [PERSON] являється рідною племінницею [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Згідно витягу з погосподарської книги № 6 за 2022 рік Смідинської сільської ради будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] належав [PERSON] . Після смерті [PERSON] батько заявниці [PERSON] провів поховання своєї сестри, отримав свідоцтво про смерть, забрав речі з будинку та документи. Тобто вступив у фактичне користування та володіння будинком, використовував його для своїх потреб та для ведення господарства. Проте своїх спадкових прав не оформив. [INFO] помер батько заявниці [PERSON] [INFO] померла матір заявниці [PERSON] . До майна померлої [PERSON] спадкова справа не заводилася, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру та повідомленням Волинського обласного державного нотаріального архіву від 14 серпня 2023 року. Як встановлено при розгляді справи, після смерті [PERSON] її брат [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки доглядав за належним померлій житловим будинком, розпоряджалася на власний розсуд її речами, утримував у себе та зберігав правовстановлюючі документи на майно, тобто вчинив всі дії, що свідчать про прийняття спадщини. Заявниця [PERSON] спадщину після смерті своїх батьків прийняла. Що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] і [PERSON] та копією спадкової справи після смерті [PERSON] . На момент смерті [PERSON] правовідносини регулювалися нормами ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), де було лише дві черги спадкування. Спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не було. Заявниця, як племінниця спадкодавиці, не мала можливості та права подати заяву про прийняття спадщини. Після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] заявниця фактично вступила в управління та володіння будинком, що належав спадкодавиці (тітці) [PERSON] , оплачувала за електроенергію. Що підтверджується копією договору про користування електричною енергією від 10 липня 2000 року, укладеного між ВАТ «Волиньобленерго» та [PERSON] . Як встановлено в судовому засіданні, підтвердження факту прийняття спадщини заявниці необхідне для оформлення спадкових прав. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, враховуючи, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , заявниця оформила право власності після смерті своїх батьків, надані заявницею докази у контексті положень статей 77-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про спадкове майно, а тому суд дійшов до висновку, що заява [PERSON] є підставною та підлягає до задоволення. Будь-які докази, які свідчать про протилежне, у суду відсутні. Іншого способу захистити свої права у заявника не має. Відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved