Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що 15.02.2022 рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області між нею та відповідачем було розірвано шлюб. У вказаному шлюбі народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , у свідоцтвах про народження яких батьком записаний відповідач - [PERSON] . 09.04.2022 Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) зареєстровано укладення шлюбу між позивачкою та [PERSON] , [INFO] , після державної реєстрації цього шлюбу позивачці надано прізвище [PERSON] . У даному шлюбі народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Станом на час подання позовної заяви діти проживають із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до судового наказу Стрийського міськрайонного суду від 04.11.2021 відповідач [PERSON] повинен сплачувати аліменти на утримання трьох дітей, проте, аліментів не сплачує і станом на кінець грудня 2022 заборгованість по сплаті аліментів становить 79 215 грн, а у провадженні Стрийського міськрайсуду Львівської області знаходиться кримінальна справа №456/2399/22 про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст.164 КК України. Позивачка зазначає, що відповідач проживає з іншою жінкою та її двома неповнолітніми дітьми, про що заявляв особисто, в тому числі в судовому засіданні при розгляді кримінальної справи про притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України (велося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу). Також необхідно зазначити, що відповідач не має офіційного місця праці та стабільного доходу, джерело та розмір його фінансового становища взагалі невідомі. У зв`язку з вищенаведеним позивачка просить визначити місцем проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , оскільки вважає, що має усі необхідні можливості та бажання для належного виховання і розвитку своїх дітей. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, вказаних в позовній заяві та просила позов задовольнити. Крім цього суду пояснила, що в інтересах неповнолітніх дітей проживати разом з нею, адже є матір`ю цих дітей, яких народила та виховує і піклується про них постійно і може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, їх особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Діти категорично не бажають проживати з відповідачем та його новою цивільною дружиною і її дітьми.Враховуючи інтереси дітей, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Заяви та клопотання учасників справи. 14.07.2023 представник третьої особи - орган опіки і піклування виконавчий комітет Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області подав до суду клопотання про проведення судового розгляду без участі їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задоволити позовні вимоги [PERSON] . Процесуальні дії у справі. 31.03.2023 судом були вжиті заходи для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про місце реєстрації відповідача. Ухвалою від 04.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою підготовчого засідання від 29.05.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, заслухавши пояснення позивачки та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. 15.02.2022 рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 09.04.2022 позивачка та [PERSON] зареєстрували шлюб у Миколаївському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 34. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб, виданим 09.04.2022 серії [NUMBER] . Окрім цього, позивачкою до матеріалів справи долучено акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 07.02.2023, складений виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області від 07.03.2023 за № 37, затверджено висновок про визначення місця проживання дітей. Згідно із вказаним висновком органу опіки та піклування міської ради, вважає за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 14.02.2023 працівниками служби у справах дітей Миколаївської міської ради було проведено обстеження умов проживання неповнолітніх дітей за адресою: [ADDRESS] . Під час обстеження встановлено, що квартира, в якій проживає подружжя [PERSON] , складається з п`яти кімнат, кухні, коридору, ванної та туалетної кімнат. В наявності всі меблі, побутова техніка, газопостачання, електроенергія, водопостачання. В дітей є окрема кімната, яка облаштована всіма необхідними меблями для повноцінного проживання, навчання та відпочинку. Житлово-побутові умови є задовільними для проживання дітей. Неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] на ім`я голови комісії з питань захисту прав дитини написали заяви з проханням визначити місце їх проживання з матір`ю та вітчимом за адресою: [ADDRESS] . В телефонному режимі батько дітей [PERSON] повідомив, що діти з ним близько року не проживають, матеріальної допомоги не надає, але спілкується з дітьми в телефонному режимі. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Проте, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 310/3195/18 висловлена наступна правова позиція: «Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах». Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності». У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19 висловлено наступну правову позицію, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини». Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із частинами 2-3 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. При вирішенні спору, суд дотримується принципу забезпечення найкращих інтересів дітей обумовлених необхідністю забезпечити їм повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Крім цього суд враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я, можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Проаналізувавши докази у справі, вислухавши пояснення сторін, суд встановив, що матір`ю створено належні житлово-побутові умови для проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що батько [PERSON] вихованню неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] не приділяє уваги, не цікавиться рівнем навчальних досягнень дітей. Відповідно до судового наказу Стрийського міськрайонного суду від 04.11.2021 року відповідач [PERSON] повинен сплачувати аліменти на утримання трьох дітей, проте, аліментів не сплачує і станом на кінець грудня 2022 заборгованість по сплаті аліментів становить 79 215 грн. Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування надав суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд зазначає, що відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області від 07.03.2023 за № 37, затверджено висновок про визначення місця проживання дітей. Згідно із вказаним висновком органу опіки та піклування міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказаний висновок не визнається судом таким, що є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дітей. Таким чином, дослідивши всі докази в їх сукупності суд, враховуючи висновок органу опіки та піклування, вважає, що проживання дітей з матір`ю забезпечить їм повний фізичний і духовний розвиток, лікування, більш сприятливі умови виховання дитини, їх навчання, а тому суд приходить до обгрунтованого висновку, що місце проживання дітей слід визначити разом з маті`ю. Суд зазначає, що визначення проживати дітей із мвтір`ю, не позбавляє батька прав та обов`язнів встановлених законодавством України щодо спілкуватися з дітьми, брати участь у їх вихованні, утриманні. На підставі статей 160, 161 СК України та

Outcome: approved