Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-31 00:00:00

03.08.2023 позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує на те, що згідно договору купівлі-продажу ідеальної частки у праві власності на земельну ділянку з розташованою на ній 1/2 ідеальною часткою житлового будинку за номером НСМ 516130 посвідченого 14.07.2023 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Лаганяк Л.І. вона придбала у [PERSON] 1/2 ідеальну частку будинку [ADDRESS] , що належала їй на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності від 12.12.2013 року за номером [NUMBER] та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданих Реєстраційною службою Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області. Отже, з цього часу, 14.07.2023, вона стала єдиним власником житлового будинку та земельної ділянки, на якій розташований даний будинок по [ADDRESS] , так як до цього вже володіла частки даного будинку на підставі Договору дарування частки житлового будинку від 01.03.2012 року за номером ВРП №635988, Витягу з Державного реєстру правочинів УМ №045085 від 01.03.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Молокусом Б.В. та Витягу про Державну реєстрацію прав від 03.03.2012 року виданого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». У вказаному будинку [ADDRESS] крім неї та членів її сім`ї: чоловіка - [PERSON] , сина - [PERSON] та дочки - [PERSON] ще зареєстроване з 22.03.2012 року місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №006613/11-2023 виданої 02.08.2023 року відділом ЦНАП виконкомом Дрогобицької міської ради та будинковою книгою даної квартири. Згідно пункту 16 Договору купівлі-продажу 1/2 ідеальної частки у праві власності на земельну ділянку з розташованою на ній 1/2 ідеальною часткою житлового будинку за номером НСМ 516130 посвідченого 14.07.2023 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального кругу Львівської області Лаганяк Л.І. продавець [PERSON] зобов`язується зняти з реєстраційного обліку місця проживання з вищевказаного будинку до 28 липня 2023 року всіх зареєстрованих осіб (тобто члена своєї сім`ї [PERSON] ) і звільнити відчужуваний будинок від речей домашньої обстановки і вжитку та надати їй, як покупцеві його для безперешкодного користування. Однак, на даний час відповідач [PERSON] до вказаного в Договорі періоду 18.07.2023 року добровільно не знявся з реєстрації місця проживання, чим обмежує її право на вільне володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Наведене є підставою для звернення в суд з цим позовом про усунення перешкод в користуванні будинком, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Позивачка подала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, не повідомивши причин своєї неявки. Судом було вжито належних заходів задля виклику відповідача в судове засідання з розгляду даної справи по суті шляхом направлення йому судових повісток за адресою місця проживання та оголошення на сайті суду. Будь яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавав, а відтак, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11, ч. 12 ст. 128 ЦПК України, вважає останнього належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи. Згідно правил ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вище викладене, суд ухвалив завершити розгляд справи у відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Встановлено, що з 14.07.2023 [PERSON] стала єдиним власником житлового будинку та земельної ділянки, на якій розташований даний будинок по [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу ідеальної частки у праві власності на земельну ділянку з розташованою на ній 1/2 ідеальною часткою житлового будинку, посвідченим 14.07.2023 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Лаганяк Л.І. та Договором дарування частки житлового будинку від 01.03.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Молокусом Б.В. З копії будинкової книги та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб № 006613/11-2023 від 02.08.2023 вбачається, що у будинку [ADDRESS] зареєстрований, зокрема, [PERSON] . Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями статті 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Право членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування цим жилим приміщенням у членів його сім`ї. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. Таким чином, виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім`ї на користування цим житлом. Отже, права членів сім`ї власника будинку на об`єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири). Суд встановив, що відповідач зареєстрований у спірному житловому приміщенні з дозволу попереднього власника квартири, набувши таким чином право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Зважаючи на принцип змагальності сторін, відсутність будь-яких доказів, що спростовують доводи позовних вимог, суд дійшов висновку про припинення сервітуту відповідача, тобто права користування квартири, яка належить позивачці. Отже, враховуючи те, що відповідач не є членом сім`ї нової власниці житла, не належить до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть з нею спільне господарство, договір про порядок користування чужим майном з позивачкою не укладав, а його реєстрація в житловому приміщенні порушує право позивачки на вільне розпорядження і користування майном, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у спосіб, який полягає в усуненні перешкод у користуванні квартирою, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таке рішення суду матиме наслідком зняття відповідача з реєстрації у будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved