Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

25.05.2023 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від адвоката Васильєва Павла Олеговича, який діє в інтересах [PERSON] (далі Позивач), надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група «Лекс» (далі - ТОВ «ФПГ «Лекс»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»), треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог: Київський держаний нотаріальний архів, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шипков Єгор Олексійович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслав Вікторович про визнання виконавчих написів нотаріуса таким, що не підлягають виконанню. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що [PERSON] /позивач/ у мобільному застосунку «Дія» ознайомилась із наявними виконавчими провадженнями, які проводяться приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шипковим Є.О. та приватним виконавцем Качуркою В.В., електронними документами виконавчих проваджень та вказаному застосунку та дізналась про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем 13 січня 2022 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1974, де боржником вказано [PERSON] , а стягувачем ТОВ «ФПГ «Лекс». Відповідно до цього виконавчого напису з [PERSON] стягнуто заборгованість в розмірі 28\~064,27 грн. Крім того, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 16 червня 2021 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 180864: боржник [PERSON] , стягувач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», згідно з яким з [PERSON] стягнуто заборгованість в розмірі 17\~477,55 грн. Представник позивача вважає, що в судовому порядку зазначені виконавчі написи нотаріусів, вчинені щодо позивача на користь відповідачів, мають бути визнані такими, що не підлягає виконанню, з огляду на те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович не перевірили безспірності вимог боржника, чим порушили ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки повідомлення про вручення вимоги про усунення порушень, направленого відповідачем на ім`я позивача підтверджено не було, що виключає безспірність вимог. Відповідно до п.п. 1, 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, оспорювані виконавчі написи вказаних приватних нотаріусів вчинено за відсутності оригіналів нотаріально посвідчених договорів та кредитних договорів, які позивач укладала саме з відповідачем та за якими могли виникнути зобов`язання. Відтак, у розумінні п.п. 1, 2 Переліку вважають, що були відсутні підстави для вчинення оспорюваних виконавчих написів взагалі. Крім того, Наказом Міністерства юстиції України від 28 вересня 2022 року № 4091/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] », на підставі Рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 06 вересня 2022 року № 2 анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 23 листопада 2007 року за № 6638 на ім`я [PERSON] . Як зазначено у вказаному Рішенні Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, який послугував підставою для прийняття Міністерством юстиції зазначеного Наказу, обставинами для анулювання права на здійснення нотаріальної діяльності послугували чисельні та аналогічні порушення вимог законодавства, на підставі яких також вчинено оспорюваний виконавчий напис стосовно позивача, при вчиненні цим нотаріусом виконавчих написів. Поряд з цим, Наказом Міністерства юстиції України від 30 грудня 2021 року № 4722/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] », на підставі Рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 17 грудня 2021 року № 4 анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 30 листопада 2009 року за № 7921 на ім`я [PERSON] . Як зазначено у вказаному Рішенні Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, який послугував підставою для прийняття Міністерством юстиції зазначеного Наказу, обставинами для анулювання права на здійснення нотаріальної діяльності послугували чисельні та аналогічні порушення вимог законодавства, на підставі яких також вчинено оспорюваний виконавчий напис стосовно Позивача, при вчиненні цим нотаріусом виконавчих написів. Крім того, виконавчий напис вчинено без врахування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по адміністративній справі № 826/20084/14, яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року (касаційне провадження № К/800/6492/17, К/800/7651/17). Таким чином, вищевказаними приватними нотаріусами, нотаріальна діяльність яких анульована, при вчиненні оспорюваних виконавчих написів застосовано Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка в судовому порядку визнана незаконною та нечинною з моменту набрання законної сили даним судовим рішенням. Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду України стосовно питання виконавчого напису нотаріуса про встановлення заборгованості, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого та нотаріуси повинні вчиняти виконавчі написи про встановлення заборгованості на підставі переліку документів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Надані відповідачами документи вищевказаним приватним нотаріусам не свідчать про безспірність заборгованості відповідно до чинного законодавства. Крім того, відповідачами не надано належного підтвердження про отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, за яким нотаріус помилково встановив безспірну заборгованість. Таким чином, аналізуючи норми діючого законодавства слід зробити висновок, що із поданих відповідачем документів, не встановлено безспірності заборгованості позивача за вказаними у виконавчих написів договорами, які взагалі не подавались для їх вчинення та які Позивач взагалі не укладала із Відповідачами чи будь-якими іншими особами. Тому представник позивача просить суд виконавчий напис, вчинений 13 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1974, боржник [PERSON] , стягувач ТОВ «ФПГ «Лекс» згідно якого з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , стягнуто заборгованість в розмірі 28\~064,27 грн. та виконавчий напис, вчинений 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та зареєстрований в реєстрі за № 180864, боржник [PERSON] , стягувач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» згідно якого з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , стягнуто заборгованість в розмірі 17\~477,55 грн. визнати такими, що не підлягають виконанню, а судові витрати розділити згідно з положеннями ЦПК України. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.05.2023 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. За клопотанням представника позивача про витребування доказів витребувано з Київського міського державного нотаріального архіву належним чином завірені копії наявних матеріалів та документів на підставі яких: - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 13 січня 2022 року вчинено виконавчий напис,зареєстрований в реєстрі № 1974 боржник [PERSON] , стягувач - ТОВ «ФПГ «Лекс», згідно якого з [PERSON] стягнуто заборгованість в розмірі 28\~064,27 грн. - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 16 червня 2021 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 180864, боржник [PERSON] , стягувач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» згідно якого з [PERSON] стягнуто заборгованість в розмірі 17\~477,55 грн. Копія вищевказаної ухвали надсилалась до Київського міського державного нотаріального архіву для виконання, проте як вбачається з відповіді нотаріуси вищевказані документи до архіву не передавали. \~Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.05.2023 року заяву позивача про\~забезпечення позову було задоволено: зупинено стягнення з [PERSON] на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича від 13 січня 2022 року за № 1974 та зупинено стягнення з [PERSON] на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича від 16 червня 2021 року за № 180864. Від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов, як і не находили на адресу суду й пояснення від третіх осіб. 19.06.2023 року від представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надійшло клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, у якому зазначає, що очікувані витрати позивача на правову допомогу у розмірі 12\~000,00 грн. є необґрунтованими та занадто завищеними, тому просить суд відмовити у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу, а розгляд справи проводити без участі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явився, 18.08.2023 року представник позивача звернувся з клопотанням про розгляд цивільної справи за відсутності сторони та її представника, в якому зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити у повному обсязі, судові витрати стягнути солідарно з відповідачів, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник ТОВ «ФПГ «Лекс» у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи. Згідно з рішенням від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України» в силу ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. В своїх рішення Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Треті особи у судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомляли, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи. Суд розглядає справу за відсутність позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно до наданої заяви, за наявними матеріалами у справі. За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності відповідачів та третіх осіб на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що з додатку «Дія» позивачу стало відомо про наявність виконавчих проваджень, що провадяться приватними виконавцями виконавчого округу Одеської області Шипковим Є.О. та Качуркою В.В. Так, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Джулай Ю.Ю. відкрито виконавче провадження, ВП № 68258252 від 21.01.2022 року з виконання виконавчого напису №\~1974, виданого 13.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., яким з [PERSON] прийнято стягувати заборгованість за Договором № 200108330 від 18.09.2014 року на користь ТОВ «ФПГ «Лекс» у розмірі 28\~914,27 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Качуркой В.В. було відкрито виконавче провадження, ВП № 696402291 від 15.08.2022 року з виконання виконавчого напису №\~180864, виданого 16.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., яким з [PERSON] прийнято стягувати невиплачені у строк грошові кошти на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором № 106/8715ECLZAPS від 05.10.2014 року у розмірі 17\~477,55 грн. Як стверджує представник позивача, нотаріуси, що видали вказані виконавчі написи, не перевірили безспірності вимог боржника, чим порушили ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки повідомлення про вручення вимоги про усунення порушень, направленого відповідачем на ім`я позивача підтверджено не було, що виключає безспірність вимог. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відтак, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням зазначеного та приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19.) Обґрунтовуючи позов, представник позивача зазначає, що нотаріус не перевірив безспірності вимог стягувача та направлення та отримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Слід зазначити, що спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у пунктах 54-55 постанови від 10.11.2021 року по справі № 758/14854/20 (провадження № 61-15111св21) дійшов висновку, що учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Аналогічні висновки щодо необхідності повідомлення боржника про усунення порушень викладені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16 (провадження №61-26838св18), від 18 жовтня 2019 року у справі №591/6609/16 (провадження № 61-28093св18), від 01 квітня 2020 року у справі №236/2511/17 (провадження №61-17565св18), від 19 березня 2021 року у справі №750/3781/20 (провадження №61-14943св20), від 07 жовтня 2021 року у справі №761/39464/16 (провадження №61-8875св21). Ні відповідачем, ні третіми особами не було надано суду доказів на підтвердження направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Тобто, з урахуванням вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій, сама по собі процедура стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок №296/5) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №\~826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі в частині доповнення Переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року відмовлено. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова №\~662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.02.2014 року, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Виконання судового рішення про присудження полягає у вчиненні певних дій або в утриманні від певних дій, передбачених судовим рішенням. Наприклад, за судовим рішення про стягнення коштів відповідач повинен сплатити позивачу відповідну суму; за рішенням про припинення дії, яка порушує право, відповідач повинен утриматись від відповідних дій тощо. Водночас інші судові рішення, зокрема рішення про визнання права, про зміну правовідношення, виконанню не підлягають, оскільки такі судові рішення безпосередньо створюють відповідний правовий ефект: призводять до усунення правової невизначеності, змінюють правовідношення. Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання. Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду. В п. 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі №\~910/10374/17, визначено, що оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Судом встановлено, що оскаржувані виконавчі написи були вчиненні 31 січня 2022 року та 16 червня 2021 ороку, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Наявні матеріали справи свідчать про те, що оскаржувані виконавчі написи були видані приватними нотаріусами щодо стягнення з позивача на користь відповідачів заборгованості, що виникла за кредитними договорами. При цьому, суду не надано доказів того, що вказані договори є такими, що посвідчені нотаріально. При цьому, жодних об`єктивних даних на підтвердження факту існування кредитного договору № 106/8715ECLZAPS від 05.10.2014 року та договору № 200108330 від 18.09.2014 року, та щодо підстав на рахуванні і розміру заборгованості за такими договорами, сторонами суду не надано та під час судового розгляду справи не встановлено, як власне і того факту, що такі договори були посвідчені нотаріально. Відповідно, встановлені судом обставини та досліджені докази у своїй сукупності не дають підстав стверджувати про те, що заборгованість, яка стягнута з позивача на підставі виконавчого напису № 180864, виданого 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. та на підставі виконавчого напису № 1974, виданого 30 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., має характер безспірної, що є однією з основних умов для її стягнення в такому порядку. Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо порушення нотаріусами процедури вчинення виконавчого напису, недоведеності безспірності вимог стягувачів, відтак позов знайшов своє підтвердження під час розгляду справи та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Щодо питання розподілу судових витрат. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів у рівних частках на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2\~148,00 гривень за подання позовної заяви та сума судового збору в розмірі 536,80 гривень за подання заяви про забезпечення позову. 18.08.2023 року представником позивача була подана заява про долучення доказів судових витрат на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до цієї заяви позивачем очікується понесення витрат на професійну правничу допомогу до 12\~000,00 грн. в суді першої інстанції, до 7\~000,00 грн. в суді апеляційної інстанції, до 5\~000,00 грн. в суді касаційної інстанції. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги це\~домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має\~бути розумним\~та враховувати\~витрачений адвокатом\~час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до положень п. 1 ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається, що стороною позивача надано докази на підтвердження вимог понесених витрат на правничу допомогу, а саме: Договір про надання правничої (правової) допомоги № 12/2023 від 24.05.2023 року; Додаткову угоду до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 12/2023 від 24.05.2023 року; актом виконаних робіт до договору № 12/2023 від 18.08.2023 року, рахунок-фактура, квитанція № 2 від 18.08.2023 року. Водночас за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, у рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Зважаючи на викладене вище, судом має братися до уваги обсяг, якість та характер наданих послуг, та чи відповідають вони ціні в розмірі 12\~000,00 грн. в даних конкретних обставинах справи. Представник позивача зазначає те, що позивачем було понесено витрати на послуги адвоката, що пов`язані з наданням консультацій, підготовкою матеріалів та документів та збором доказів для подачі позову до суду, складанням, підготовкою та поданням до суду позовної заяви та заяви про забезпечення позову, ознайомленням з матеріалами цивільної справи № 495/5454/23 та забезпеченням участі та/або подання відповідних клопотань про розгляд справи у відсутність у розмірі 12\~000,00 грн. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України,

Outcome: partial