Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

26.04.2023 позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визначити їй додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, що залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. Обґрунтовує позов відсутністю на території України з 2009 року та не обізнаністю про вимоги закону щодо строку прийняття спадщини. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.06.2023. Ухвалою суду від 06.06.2023, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі в якості співвідповідача залучено Чернігівську міську раду, підготовче засідання відкладено на 24.07.2023. 08.06.2023 Чернігівська міська рада подала до суду письмові пояснення, в яких позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на неповажність причин пропуску строку на прийняття спадщини. 24.07.2023 підготовче засідання відкладено на 07.08.2023 у зв`язку з клопотанням представника позивача. Ухвалою суду від 07.08.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 29.08.2023. Учасники справи у судове засідання не з`явилися,\~про час\~і місце\~розгляду справи\~оповіщалися у\~встановленому законом\~порядку; представники позивача та Чернігівської міської ради просили справу розглядати без їхньої участі, відповідач [PERSON] про причини неявки суду не повідомила. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] померла рідна бабуся позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 18). Після її смерті відкрилась спадщина. Позивач стверджує, що [PERSON] , яка є її матір`ю та донькою померлої [PERSON] , до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої не зверталася. 15.06.1996 позивач уклала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] » (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] на а.с. 8). У встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини позивач не подала заяву про прийняття спадщини, оскільки була відсутня на території України з 2009 року, а про існування строків звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини обізнана не була. Вищевказані обставини, на думку позивача, є поважними та такими, що унеможливили прийняття нею спадщини у визначений законом шестимісячний строк. На усне звернення [PERSON] щодо заведення спадкової справи після померлої [INFO] бабусі [PERSON] , позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропущенням передбаченого законом шестимісячного строку звернення, що підтверджується листом приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко О.В. від 11.04.2023. З витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.07.2023 № 73304517 убачається, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання положень закону тощо, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20). Отже, практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна передусім стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом згаданого шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У даній справі суд враховуючи усталену практику Верховного Суду та Верховного Суду України, робить висновок, що [PERSON] не довела існування об`єктивних та непереборних перешкод на вчинення нею своєчасних дій щодо прийняття спадщини після смерті бабусі. Суд відхиляє доводи позивача щодо неможливості своєчасного подання заяви про прийняття спадщини через неможливість фізично повернутися в Україну через поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19 та введення воєнного стану, оскільки дані події сталися значно пізніше після закінчення шестимісячного строку 09.05.2012. При цьому позивач не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою до консульської установи України в країні місця постійного проживання або направити заяву поштовим зв`язком. Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, відповідно до пункту 3.5 глави 10 якого якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним способом (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Згідно з підпунктами 3.11.3, 3.11.6 пункту 3.11 глави 3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 № 142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2004 за № 1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним способом, або прибути особисто до консула. Отже, позивач не був позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до Посольства України в іноземній країні, яке виконує консульські функції, або подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового зв`язку, що узгоджується із висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 21.10.2021 в справі № 332/3796/19 (провадження № 61-10896св21), від 27.04.2023 в справі № 750/13008/21 (провадження № 61-11195св22). Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не подала. Суд, враховуючи, що тривалість пропуску строку для прийняття спадщини становить більше 12 років, вважає, що позивач не довела існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини у встановлений законом строк, а отже, не довела, що пропуск строку відбувся з поважних причин. Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких спадкоємців в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. [PERSON] не надала безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк, що у силу статті 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, тому у задоволенні позову належить відмовити. Ураховуючи викладене,

Outcome: dismissed