Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернулися з позовом до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що вони зареєстровані та проживають в житловому будинку в [ADDRESS] . Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 01 березня 1988 року виконкомом Якушинецької сільської Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів № 167 від 23.05.1987 року, належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . Відповідно до записів в погосподарських книгах станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , відносився до категорії колгоспних. Членами колгоспного двору на цю дату згідно з записами в погосподарській книзі за 1985-1995 роки значилися [PERSON] -голова двору, [PERSON] -донька, [PERSON] -зять, [PERSON] -внук, [PERSON] -внук. Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року право власності на майно колгоспного двору, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , набули [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, частка кожного члена колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року складала 1/5. [INFO] в селі Якушинці Вінницького району Вінницької області померла голова двору [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , ринковою вартістю 325793 гривні. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач по справі [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом та за заповітом після смерті [PERSON] не має. Спадщину після смерті матері [PERSON] , позивачка прийняла, звернувшись з заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору, була зареєстрована разом зі спадкодавицею за однією адресою і не відмовились від спадщини. Інша частка, а саме 4/5 належить колгоспному двору, членами якого є ми позивачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Право власності кожного члена колгоспного двору на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] підтверджується записами в погосподарських книгах, які слід визнавати в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. В установлений законом 6-ти місячний термін позивачка звернулась в Вінницьку районну державну нотаріальну контору з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] . 6 жовтня 2020 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 1,9125 га, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки-ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак оформити у нотаріуса спадкові права після смерті матері на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] позивачка не має змоги. Відтак, державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори своєю постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] належав колгоспному двору. Оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами як на майно колгоспного двору в позасудовому порядку позивачі не в змозі, так як згідно записам в погосподарських книгах головою колгоспного двору значиться [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, отримати свідоцтво про право власності на відповідні частки у праві власності на житловий будинок як члена колгоспного двору в сільській раді позивачі не в змозі, оскільки органи місцевого самоврядування відповідно до змін в законодавстві з 01 січня 2013 року позбавлені права оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно. З огляду на вищевикладене позивач звернувсь з даним позовом до суду, яким просить визнати право власності в порядку спадкування за законом. В судове засідання сторони не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їх адвокат Байдак В.П. подали суду заяву згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просять його вимоги задовольнити, змін та доповнень не має, справу просять слухати за її відсутності. Відповідач представник Якушинецької сільської ради подали заяву про слухання справи за їх відсутності, просять розглянути справу за наявними матеріалами та при винесені судового рішення покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані та проживають в житловому будинку в [ADDRESS] , що підтверджується відмітками про їх реєстрацію в паспортах (а.с. 10-11,12-13,15, 17). Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 01 березня 1988 року виконкомом Якушинецької сільської Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів № 167 від 23.05.1987 року, належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] (а.с. 26). Відповідно до записів в погосподарських книгах станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , відносився до категорії колгоспних (а.с. 44-50). Членами колгоспного двору на цю дату згідно з записами в погосподарській книзі за 1985-1995 роки значилися [PERSON] -голова двору, [PERSON] -донька, [PERSON] -зять, [PERSON] -внук, [PERSON] -внук. Станом на 15 квітня 1991 року право власності на майно колгоспного двору, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , набули [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з діючим на той час Законом України „Про власність" від 15.04.1991 року, постановою Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно з ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів Таким чином, частка кожного члена колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року складала 1/5. [INFO] в селі Якушинці Вінницького району Вінницької області померла голова двору [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.21). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , ринковою вартістю 325793 гривні (а.с. 29-43). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач по справі [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом та за заповітом після смерті [PERSON] не має. Спадщину після смерті матері [PERSON] , прийняла [PERSON] , звернувшись з заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору, була зареєстрована разом зі спадкодавицею за однією адресою і не відмовились від спадщини (а.с. 22,25,28). Інша частка, а саме 4/5 належить колгоспному двору, членами якого є ми позивачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 6 жовтня 2020 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 1,9125 га, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки-ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.28). Державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори своєю постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] належав колгоспному двору, даний факт підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 червня 2023 року за №877/02-31 (а.с. 52). За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 123 ч. 2 Цивільного кодексу Української РСР, розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Закону України „Про власність" від 15.04.1991 року (який діяв на момент смерті батька), пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " № 20 від 22.12.1995 року: «Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частинами 1-3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з нормами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved