Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою суду від 01.02.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 28.03.2023 позивачу продовжено строк для усунення недоліків, оскільки у суду були наявні відомості про неотримання позивачем вищевказаної ухвали суду. 10.04.2023 року від позивача на виконання вимог ухвали суду від 01.02.2023 надано клопотання про виправлення недоліків разом з оновленою позовною заявою та клопотанням про поновлення строку на усунення недоліків. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 26.04.2022 позивач уклав із відповідачем в усній формі договір позики, відповідно до якого надав [PERSON] в борг 2000 доларів США на строк сім днів, із зобов`язанням виплатити йому 10% суми позики. Зазначене підтверджено відеозаписом, який вважає належним доказом, оскільки електронні докази передбачені цивільно-процесуальним законодавством. Станом на день подання позову відповідач суму боргу позивачу не повернув. Позивачем застосовувалися заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення відповідачу вимоги від 09.12.2022, в якій просив відповідача повернути йому суму боргу 2000 доларів США, позичену відповідачем 26.04.2022, у повному обсязі, та виплатити йому неустойку в сумі 10% від суми боргу 2000 доларів у зв`язку з простроченням строку повернення боргу. Відповідно до курсу НБУ офіційний курс долара на момент укладання договору позики, а саме 26.04.2022, складав 29,2549 грн, отже сума у 2000 доларів США, які відповідач позичив у відповідача складають 58509,09 грн. 10% суми боргу, яку відповідач зобов`язався повернути позивачу у разі прострочення строку повернення боргу на протязі шести місяців становлять 5820,99 грн. Крім того, позивач зазначає, що окрім матеріальної шкоди, діями відповідача йому була завдана моральна шкода, оскільки позивач був вимушений приділяти значну частину свого особистого часу вирішенню спору про повернення йому коштів [PERSON] , багаторазово звертався до відповідача, як усно, так і письмово, звертався за юридичною допомогою. Внаслідок неправомірних дій відповідача погіршився нервовий та психічний стан позивача. Спричинену моральну шкоду оцінює у 5000 грн. У зв`язку із потребою отримання юридичної допомоги для вирішення спору із відповідачем, позивач уклав договір про надання юридичних послуг №0512202201 від 04.12.2022 із ТОВ «Амадео Право», та сплатив за отримання правової допомоги 9500 грн, що підтверджено зазначеним договором та актом виконаних робіт. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд зобов`язати відповідача повернути йому: суму боргу за договором позики від 26.04.2022 - 58509,09 грн (2000 доларів США), неустойку в сумі 10% від суми боргу - 5820,99 грн, відшкодувати моральну шкоду в сумі 5000 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 14.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 21.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 21.08.2023 від позивача [PERSON] надійшло клопотання, в якому він зазначає про підтримання позовних вимог у повному обсязі, просить судовий розгляд проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.88-91). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином за місцем його реєстрації (а.с.58, 68, 76, 78,86-87), клопотань, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву до суду не надходило. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормою ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Разом з тим, у порушення вищевказаних вимог позивачем не надано письмового договору позики або ж розписки позичальника на підтвердження факту укладання договору позики з відповідачем, а також факту передачі останньому грошових коштів у розмірі 2000 доларів США. Наданий позивачем на підтвердження факту укладення договору позики, відеозапис не є документом, а отже не може бути підтвердженням укладення між сторонами договору позики, крім того не містить фіксацію факту передачі позивачем відповідачу грошових коштів. Інших підтверджень щодо існування між сторонами відносин, що мають правову природу позики, матеріали справи не містять. З огляду на те, що факт укладення договору позики між сторонами є недоведеним у ході судового розгляду, тому між сторонами відсутні будь-які зобов`язання щодо виконання цього договору, оскільки неукладений правочин не породжує жодних цивільних правовідносин, а значить він і не породжує для сторін правочину будь-яких прав та обов`язків, а отже позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки та моральної шкоди, які є похідними від позовних вимог про стягнення боргу за договором позики, також задоволенню не підлягають. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу, понесені позивачем, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed