Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Представник позивача - [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив суд стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000,00 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів, а також витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що його син [PERSON] працював електрослюсарем по ремонту обладнання розподільчого устаткування на ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Внаслідок нещасного випадку на виробництві, а саме ураженні електричним струмом при доторкуванні до лінії електропередачі, [INFO] [PERSON] помер. У акті за формою Н-5 від 26 травня 2004 року спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, нещасний випадок зі смертельним наслідком з [PERSON] пов`язаний з виробництвом. У зв`язку зі смертю сина, позивач втратив рідну людину, який завжди був для батька опорою та підтримкою, допомагав з вирішенням різноманітних питань, що виникали у повсякденному житті позивача. З малих літ син піклувався про позивача, був сенсом його життя, як люблячого батька. Смерть сина стала для позивача невиліковною психологічною травмою, тривалий час перебував у напруженому психічному стані, втратив інтерес до життя, думки про смерть сина викликають у позивача моральні переживання за втрату дитини. Вказані обставини викликають відчуття постійного хвилювання, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Свої моральні та душевні страждання позивач оцінює, виходячи з критеріїв розумності та справедливості, у розмірі 500 000,00 грн, які просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 21 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.41). Через систему «Електронний суд» представником відповідача Яводчаком О.В. 08 серпня 2023 року подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт спричинення шкоди саме відповідачем, доказів що підтверджують протиправність дій відповідача і його вину, відсутність причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками з приводу завдання шкоди здоров`ю позивача, та що він дійсно зазнав моральних страждань (а.с.46-54). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник відповідача Яводчак О.В. проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у його задоволенні з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 червня 1984 року [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 13). З копії трудової книжки від 27 травня 2003 року вбачається, що [PERSON] з 29 травня 2003 року працював електрослюсарем в Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь» (а.с. 14-15), правонаступником якого є відповідач. Згідно Акту № 33 форми Н-1 від 26 травня 2004 року про нещасний випадок на виробництві, 12 травня 2004 року о 09 годині 25 хвилин у ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» з електрослюсарем по ремонту обладнання розподільчого устаткування [PERSON] стався нещасний випадок унаслідок ураження електричним струмом при доторкуванні до лінії електропередачі. Причинами нещасного випадку у п. 7 визначено допуск ремонтного персоналу до виконання робіт в діючій електроустановці (ВРУ-154 кВ) без наряду-допуску і невиконання необхідних організаційних і технічних заходів, що убезпечують працівників під час роботи; невиконання посадових обов`язків з боку начальника прокатної дільниці цеху мереж та підстанцій (а.с. 17-20). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 16). Отже, актом про нещасний випадок на виробництві підтверджено, що смерть [PERSON] настала від нещасного випадку у зв`язку з виробництвом. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ст.6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Стаття 153 Кодексу законів про працю України передбачає, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Як вище судом зазначалось, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України, саме на власника підприємства покладається обов`язок щодо створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). З огляду на вищезазначене вбачається, що внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці, невиконання необхідних організаційних і технічних заходів, що убезпечують працівників під час роботи позивач втратив свого сина. Втрата є безповоротною, такою, що не може бути відновлена, а тому його душевні страждання будуть безперервно тривати і надалі. Суд доходить до висновку, що позовні вимоги до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Так, позивач у зв`язку зі смертю сина втратив рідну людину, який завжди був для нього опорою та підтримкою, допомагав з вирішенням різноманітних питань, що виникали у повсякденному житті позивача. З малих літ син піклувався про позивача, був сенсом його життя, як люблячого батька. Смерть сина стала для позивача невиліковною психологічною травмою, тривалий час перебував у напруженому психічному стані, втратив інтерес до життя, думки про смерть сина викликають у позивача моральні переживання за втрату дитини. Вказані обставини викликають відчуття постійного хвилювання, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя Доводи представника відповідача про те, що позивач не довів факт заподіяння йому моральної шкоди завданої смертю сина, суд розцінює критично, оскільки кожна людина відчуває моральні страждання та переживання внаслідок смерті дитини, що, безумовно, є трагедією, викликає душевний біль та неспокій. Моральна шкода характеризується тим, що її не можна відчути на дотик, осягнути зором, така шкода проявляється станом душі людини, її внутрішніми переживаннями та стражданнями. З урахуванням обставин даної справи, а саме смерті сина позивача, суд приходить до висновку, що позивачу як батькові померлого було завдано моральної шкоди, викликаної втратою найближчої людини, у зв`язку з чим він відчуває самотність, тривогу, безпорадність та докладання з його боку додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не тяжкістю цього правопорушення, а моральними стражданнями особи внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Так, визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг душевних страждань, в зв`язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно позивач є батьком померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю сина, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю сина, грошові кошти в сумі 350 000,00 гривень, що на переконання суду не буде надмірним та не призведе до безпідставного збагачення. Що стосується витрат на правничу допомогу, то слід вказати наступне. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу було надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги, розрахунок витрат та акт приймання-передачі наданих послуг від 14 липня 2023 року, квитанцію до прибуткового ордеру про прийняття від [PERSON] 9 000,00 грн за сплату [PERSON] витрат на правову допомогу. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про те, що в даному випадку наявні правові підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки наявні в матеріалах справи докази є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони. Однак, суд вважає, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу є значно завищеним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22, зроблено висновок, про те, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами». Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial