Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимоги до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, звернувся адвокат Баранівський Вадим Олександрович. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 24.06.2022 року сталась дорожньо-транспортної пригода за участю водія [PERSON] , який керував автомобілем «ВАЗ-21», реєстраційний номер [NUMBER] , та водія [PERSON] , який керував автомобілем «Great Wall Safe», реєстраційний номер [NUMBER] . Представник зазначає, що постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.07.2022 року (справа № 523/7360/22) [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На час настання ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована не була, за таких обставин на відповідача покладається обов`язок щодо відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП. На підставі викладено представник просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі: 134\~422 гривні; моральну шкоду у розмірі: 130\~000 гривень, та стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правничу допомогу. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України. Заявою від 30.11.2022 року (вх. № 23436) представник позивача адвокат Баранівський В.О., усунув недоліки визначені ухвалою суду від 08.11.2022 року надав платіжне доручення про доплату судового збору. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву, третій особі про право на подання письмових пояснень щодо позову. Ухвалою суду від 30 травня 2023 року підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] звернувся із заявою про слухання справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду (а.с.112). Представник позивача адвокат Баранівський Вадим Олександрович також звернувся із заявою про слухання справи без участі представника позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.114). Відповідач [PERSON] неодноразово повідомлявся про час та місце слухання справи, до суду не з`явися, не подав відзиву на позовну заяву. Згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.122). За вказаною адресою місця реєстрації, відповідачу було направлено поштове повідомлення, та згідно поштового конверту, що повернувся на адресу суду, судову повістку відповідач не отримав з підстав «за закінченням терміну зберігання» (а.с.129-130). Крім іншого, відповідачу протягом часу розгляду справи були направлені смс-повідомлення про виклик до суду, та згідно роздруківок з комп`ютерної програми документообігу загальних судів, відповідач виклики до суду отримав, зокрема, остання повідомлення було отримано 12.06.2023 року (а.с.138). Крім іншого, відповідачем було отримано судове повістку (а.с.135). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся, про причини не явки суду не повідомив, з будь-якими заявами на адресу суду не звертався (а.с.136-137). З огляду на зазначене, судом встановлено, що учасники провадження про час та місце слухання справи повідомлені, позивач та представник позивача звернулись на адресу суду з заявами прослухання справи за їх відсутності, відповідач відзиву на позов не надав, не висловив думки щодо заявлених позовних вимог, а відтак, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено, у зв`язку з цим, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи документів. Ухвалою суду від 16 серпня 2023 року вирішено провести розгляд справи в заочному порядку. Відповідно до положення ч.3 ст. 211 ЦПК України - учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, заяви та заперечення відповідача надані на спростування позову, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 24.06.2022 року по вул. Ак. Сахарова в м. Одесі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] , який керував автомобілем «ВАЗ-21», реєстраційний номер [NUMBER] , та водія [PERSON] , який керував автомобілем «Great Wall Safe», реєстраційний номер [NUMBER] . Також, судом встановлено, що постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.07.2022 року (справа № 523/7360/22) [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.11-12). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підтвердження розміру матеріального збитку позивачем надано висновок експерта № 22-3202 від 23.08.2022 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Great Wall Safe», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП від 24.06.2022 року складає: 78 717, 48 гривень (а.с.26-52). Також, судом встановлено, що власником автомобіля «Great Wall Safe», реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.55). На підтвердження вартості проведеної експертизи позивачем надано квитанцію, згідно якої останній сплатив на рахунок Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за проведення експертного дослідження грошові кошти в сумі 5\~665, 00 гривень (а.с.22). Позивачем зазначено, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП на момент його вчинення застрахована не була, що є підставою звернення з позовом до винуватця ДТП безпосередньо, відповідачем протилежного не доведено. Згідно листа перевірка чинного полісу, поліс не знайдено (а.с.89). З огляду\~на зазначене,\~суд вважає\~за доцільне\~зазначити,\~що ст.\~12\~ЦПК України\~передбачена змагальність\~сторін, тобто цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, згідно п4. ч.5 цієї статті суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. З даного приводу суд зазначає, що відповідачу справі у неодноразово надався час на вчинення дій пов`язаних з належним захистом та надання доказів на спростування обставин викладених у позові, тобто, судом було вжито заходів передбачених п.4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України. Разом з цим, відповідачем надано до суду заперечення та клопотання про призначення експертизи, в якому не зазначено перелік запитань, які необхідно поставити перед експертом. Крім іншого, не висловлено та не зазначено про дійсність намірів призначення такої експертизи, можливості здійснення оплати її вартості тощо. Згідно приписів ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦПК України - збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Отже, з огляду на зазначене, відповідачу надавався час необхідний та достатній для звернення за юридичною допомогою та вчинення належних дій необхідних для захисту. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Ці дані\~встановлюються такими\~засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріального збитку суд виходить з наступного. Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП на момент настання ДТП не було застрахована, що в ході розгляду справи не було спростовано. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Отже, з урахуванням зазначеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат внаслідок ДТП в розмірі: 78\~717, 48 гривень вартість відновлювального ремонту, 5\~665, 00 витрати пов`язані з надання експертного висновку, та 3\~000 гривень витрати пов`язані з послугами евакуатора - є доведеними та підлягають задоволенню. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини, шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, яку позивач оцінив в сумі 130\~000 гривень, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданням з приводу пошкодження майна, яке було взято в оренду, та відповідно не належало позивачу на праві власності, а також душевних страждань перенесених під час ДТП. Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 130 000 грн. оцінені ним суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідним задовольнити їх на суму 3000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов`язаних з орендою транспортного засобу в сумі 47\~040 гривень, суд зазначає наступне. Позивач зазначає, що для реалізації свого життя, був вимушений орендувати транспортний засіб на що витратив 47\~040 гривень. З даного приводу суд зазначає, що договір оренди на який посилається позивач, укладений 20.06.2022 року, а ДТП сталось 24.06.2022 року, тобто договір оренди було укладено раніше, ніж настала подія ДТП, крім іншого, транспортний засіб, який було пошкоджено в ДТП позивачу на праві власності не належав, що відповідно не підтверджує обставин на які посилається позивач, а відтак в задоволенні даних вимог слід відмовити. Проводячи оцінку поданих доказів, суд вважає, що саме неправомірними діями відповідача, які полягали у порушенні Правил дорожнього руху, позивачу заподіяно шкоду. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати зі сплати судового збору у розмірі: 2\~644, 23 гривні.

Outcome: partial