Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Очиченко О.Г. звернулася до суду з позовною заявою в інтересах позивача, в якій просить надати позивачу дозвіл на виїзд малолітнього сина [PERSON] за межі України до Федеративної Республіки Німеччина без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] , з дати набрання законної сили рішенням суду і до 15 грудня 2025 року. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Сторони з липня 2020 року проживають окремо. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2022 року шлюб між сторонами розірвано. Після розлучення дитина проживає з матір`ю. Батько дитини з 2020 року знаходиться за кордоном і практично не підтримує зв`язок із позивачкою. З моменту розлучення і по сьогоднішній день відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. Позивач разом з сином, рятуючись від війни, в квітні 2022 року виїхала до Федеративної Республіки Німеччина. Наразі дитина постійно проживає разом з позивачем в Німеччині. Позивач має намір забезпечити повноцінний розвиток сина як особистості в Німеччині. Син відвідує в Німеччині дитячий садок. Позивач подала позов з метою отримання можливості безперешкодного відвідування дитиною України. На підставі наведеного просила задовольнити позов. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов від відповідача не надходив. Від представника третьої особи - Томенко Я.В. до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без участі представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та врахувати інтереси дитини. Від представника позивача - адвоката Плугатирьової Н.В. до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку представник позивача не заперечує. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Сторони з липня 2020 року проживають окремо. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2022 року шлюб між сторонами розірвано. Після розлучення дитина проживає з матір`ю. Позивач разом з сином, рятуючись від війни, в квітні 2022 року виїхала до Федеративної Республіки Німеччина. Наразі дитина постійно проживає разом з позивачем в Німеччині. Позивач має намір забезпечити повноцінний розвиток сина як особистості в Німеччині. Позивач подала позов з метою отримання можливості безперешкодного відвідування дитиною України. Відповідно до ч.1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з даними паспорта громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] , виданого 11 серпня 2017 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , остання виїхала за кордон 11 квітня 2022 року. Відмітка про повернення в Україну після цієї дати у документі відсутня. Відповідно до даних паспорта громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] , виданого 25 квітня 2019 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , останній виїхав за кордон 11 квітня 2022 року. Відмітка про повернення в Україну після цієї дати у документі відсутня. Відповідач [PERSON] не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною третьою статті 313 ЦК України визначено, фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04.07.2018 у справі № 712/10623/17. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2021 у справі № 359/1506/21 (провадження № 61-17756св21) зазначено, що у разі коли дитина, як на момент звернення до суду із позовом так і на час розгляду судом справи, фактично постійно перебуває за кордоном, де проживає разом із матір`ю, вирішувати питання щодо надання дозволу на її виїзд можливо лише після її повернення до України, тобто, з визначенням конкретної дати виїзду та повернення до України». Суд, вирішуючи спір, врахував вищенаведений висновок Верховного Суду та, встановивши, що як на момент звернення до суду із цим позовом, так і на час розгляду судом справи спільна дитина сторін фактично постійно перебуває за кордоном, а саме в Німеччині, де проживає з матір`ю, прийшов до висновку про те, що вирішувати питання щодо надання дозволу на її виїзд можливо лише після її повернення до України, тобто, з визначенням конкретної дати виїзду та повернення до України. Крім цього, суд враховує, що 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена і дотепер. Згідно із чинним правовим регулюванням, а саме положеннями абзацу тринадцятого пункту 23 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (зі змінами та доповненнями) виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування,здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. Отже, рішенням суду права дитини не порушуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed