Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

В липні 2023 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 10 квітня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №48. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх декількох років стосунки розладились, зникло взаєморозуміння і повага, стали частими сварки. Тривалий час кожен живе своїм окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила існування, тому позивач просить шлюб розірвати. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати, суду пояснив, що причиною розірвання шлюбу є зрада з боку дружини. Відповідачка [PERSON] позов визнає, погоджується на розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 10 квітня 2007 року, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №48, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в свідоцтвах про народження яких батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Протягом останніх декількох років стосунки між сторонами розладились, зникло взаєморозуміння і повага, стали частими сварки. Тривалий час кожен живе своїм окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила існування. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вимоги про розірвання шлюбу визнаються відповідачкою, а фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved