Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до якої просить видати обмежувальний припис, яким заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж 300 метрів до місць проживання (перебування) та частого відвідування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 300 метрів до місця частого відвідування та перебування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за наступними адресами: [ADDRESS] , ЖК «37 Перлина», дитячий садочок «Барбаріски»; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та (або) [PERSON] та [PERSON] , якщо вона та (або) вони за власним бажанням перебуває (перебувають) у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення та(або) текстові повідомлення через інші засоби комунікації або месендежери) з [PERSON] та (або) [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви заявниця вказала, що протягом тривалого часу вона з [PERSON] сумісно не проживають, не ведуть спільного господарства, через те, що він почав систематично проявляти стосовно неї та малолітніх дітей домашнє насильство, яке зокрема, полягає у безпідставній агресії, психологічному тиску, образах, нецензурній лайці, залякуваннях, погрозах, завданні фізичного та душевного болю, переслідуванні, відбиранні особистих речей, тощо. У 2022-2023 році [PERSON] проти волі заявниці примусив [PERSON] виїхати з України за кордон до Німеччини та Молдови, чим здійснив домашнє насильство у психологічній та економічній формі. В зв`язку з вищенаведеним, [PERSON] вимушена звернутись до суду із даною заявою. У судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат Гула О.Є. заяву підтримали та просили її задовольнити. Представник [PERSON] - адвокат Берназ-Ганєва А.В. надала до суду письмові заперечення на заяву в яких зазначила, що з 2015 року [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , під час шлюбу народилось двоє дітей [PERSON] , 2017 р.н., та [PERSON] 2021 р.н. Родинні стосунки подружжя були теплі, проживали в любові та порозумінні. Однак, після вторгнення рф та територію України в лютому 2022 року, родина в цілях безпеки неодноразово виїжджала за межі України до Республіки Молдова, Республіки Німеччини, у березні 2023 року подружжя повернулось до України. У вказаний період, не зважаючи на вжиті [PERSON] заходи задля відгородження сім`ї від емоційних та душевних хвилювань, в будь-якому разі на фоні розпочатку широкомасштабної війни, бойових дій в Україні, вимушеного переїзду поза межі рідної родини та будинку, на фоні стресових ситуацій, як і у більшості людей, у подружжя [PERSON] виникали суперечності відносно подальших дій, обговорення життєво важливих питань, у тому числі щодо виховання дітей та створення їм умов для гармонійного і сталого розвитку. Однак, вказані суперечності між подружжям жодним чином не свідчили про наявність категоричного не взаєморозуміння та наявність будь-яких проявів припинення шлюбних відносин та натяків на це, однак дійсно були фактом психологічного напруження внаслідок нестабільної ситуації у країні. У травні 2023 року [PERSON] вирішила поїхати до Республіки Молдова з дітьми і у середині липня 2023 року повернулась до України, після чого повідомила про прийняте рішення щодо припинення сімейних стосунків та подання позову про розірвання шлюбу, що стало великим шоком, який привів до розпачі, прикрості та великого емоційного впливу, стресу, руйнуванні всіх очікувань та уявлень про сім`ю, що також викликало сварку. [PERSON] дуже жаліє за скоєну сварку, а саме за надто емоційну і неприпустиму поведінку по відношенню до дружини, при цьому [PERSON] дуже кохає свою сім`ю, а саме дружину та малолітніх діточок, які для нього мають важливе значення в його житті, наразі з боку [PERSON] на постійній основі вчиняються дії зі збереження сім`ї, а також її утриманні. Також представник [PERSON] зазначила, що будь-який конфлікт між чоловіком та дружиною, в жодному разі не повинен стосуватись прав та інтересів дітей, впливати на їх стан, а тому просить у задоволенні заяви відмовити. Представник Служби у справах дітей у Одеській області - Дерменжи І.І. у судовому засіданні пояснив, що 25 липня 2023 року до служби звернулась жінка - [PERSON] з приводу домашнього насильства, в зв`язку із чим їй була надана консультація, рекомендовано працювати з психологом. Також представник Служби у справах дітей у Одеській області зазначив, що на день розгляду справи будь-яких приписів, матеріалів щодо домашнього насильства з відділення поліції до служби не надходило. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, з 25 липня 2015 року [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , під час шлюбу у подружжя народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Постановою Овідіопольського суду Одеської області від 30 серпня 2022 року [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, за наслідками того, що 23 липня 2022 року знаходячись за місцем проживання подружжя [PERSON] за адресою: [ADDRESS] під час сварки зі своєю дружиною [PERSON] висловлювався нецензурною бранню, штовхнув її. За заявою [PERSON] від 22.07.2023 року щодо конфлікту між нею та [PERSON] в результаті якого спричинені їй тілесні ушкодження, порушено кримінальне провадження №12023164500000234 за фактом вчинення кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст. 1 згаданого Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, в тому числі - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти) (ч.2 ст.3 Закону). Відповідно до п. 2 ч.1ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч.3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч.1ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Проте у цій категорії справ КЦС ВС звернув увагу на те, що особа, яка потерпає від домашнього насильства має довести и?ого тривалии? характер. Водночас важливо розуміти й те, що домашнє насильство не можна вважати «приватною справою» (а такий стереотип, на жаль, все ще є доволі поширеним), обмежувальний припис, який має чітке цільове призначення, не може використовуватися у конфліктах, де немає ознак насильства, з метою маніпуляцій або навіть помилково. КЦС ВС у 2022 році неодноразово підкреслював, що сам факт звернення до суду свідчить про наявність конфлікту між подружжям, наявність неприязних стосунків та конфліктних ситуаціи? між подружжям не може бути підставою для задоволення заяви про винесення обмежувального припису щодо дітеи?; факт звернення заявника до правоохоронних органів стосовно неправомірних діи? відносно нього не підтверджує факт вчинення особою психологічного насильства щодо дітеи?, що є необхідною умовою застосування судом до відповідноі? особи спеціальних заходів щодо протидіі? домашньому насильству, які визначені Законом Украі?ни «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (постанова від 31 травня 2022 року, справа No 607/18523/21); неприязні стосунки, наявність тривалого конфлікту не можуть бути підставою для задоволення заяви про винесення обмежувального припису. Крім того, важливою позицією є така, що: у разі, коли особа, звертаючись до суду з відповідною заявою, вважає, що батько стосовно дітеи? є кривдником, то вона повинна довести такі обставини, оскільки необґрунтоване обмеження одного з батьків у реалізаціі? своі?х прав відносно дітеи? у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків не може бути визнане як законним, так і справедливим (постанова від 09 червня 2022 року, справа No 216/4309/21). За змістом поданої заяви [PERSON] посилається на те, що її чоловік [PERSON] є кривдником та вчиняє фізичне, психологічне та економічне насильство над нею та дітьми. Разом з тим, належних та обґрунтованих доказів таким твердженням не надала. Постанова Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.08.2022 року по справі №509/3118/22, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, підтверджує обставини річної давнини, а саме яка мала місце 23.07.2022 року, постанова є додатковим критерієм оцінки, але не виключним, і не може свідчити про жодні дії з наявних ризиків про вчинення жодного насильства відносно заявниці в майбутньому. Щодо поданих до суду копій документів з матеріалів кримінального провадження №12023164500000234 за фактом вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд зазначає, що в Україні діє засада презумпції невинуватості, і особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Тобто як доказ винуватості кривдника такі звернення тлумачити не можна. Крім того, наразі [PERSON] не є ані підозрюваним, ані обвинуваченим у зазначеному кримінальному провадженні, і відповідні заходи в межах кримінального судочинства до нього не застосовувались. Кім того, суд звертає увагу взагалі на розбіжності зазначені в заяві, запереченнях на заперечення, смс-повідомлень, записів телефонних розмов та наданих поясненнях у судових засіданнях представником заявниці та особисто [PERSON] , так заявниця зазначає, що подружжя тривалий час сумісно не проживає, що до Німеччини вона та діти виїхали проти волі, [PERSON] є кривдником, не допомагає матеріально, навіть у Німеччині родина [PERSON] проживала за рахунок соціальної допомоги, при цьому у судових засіданнях представником заявниці були надані пояснення, що [PERSON] є турботливим батьком і до нього претензій не має, що навіть після 23.07.2023 року діти та дружина продовжували спілкування з [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що по дорозі до Німеччини вони родиною відпочивали у Греції, а в Німеччині проживали за кошти з м.Одеси. У постанові від 17 травня 2023 року в справі № 713/1745/22 (провадження № 61-417св23) Верховний Суд зазначив, що «оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. При вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві». Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц, від 27 жовтня 2022 року в справі № 761/44111/21, на які заявник посилається у касаційній скарзі. При таких обставинах та оцінюючи зібрані по справі докази, які підтверджують факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому ґрунті та свідчать про наявність конфлікту між подружжям [PERSON] , однак не підвереджують наявність ризиків, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявниці та дітей, а тому суд вважає, що заява [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed