Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-04 00:00:00

Позивач в квітні 2023 року звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з державного бюджету України 20000 грн. компенсації сплаченої ним суми у зв`язку з наданням йому правничої допомоги та 80000 грн. компенсації моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.03.2023 його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 174 КУпАП та накладено адміністративне стягення у виді штрафу в розмірі 2550 грн. з конфіскацією мисливської рушниці. 03.04.2023 Кропивницьким апеляційним судом вищевказану постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.03.2023 скасовано, а провадження по справі закрито на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. З метою захисту своїх прав позивач звернувся до адвоката Швеця Р.Ю. за професійною правничою допомогою, сплативши останньому гонорар в сумі 20000 грн. Крім того, позивач просив стягнути моральну шкоду в розімі 80000 грн., завдану внаслідок істотного порушення конституційних прав, оскільки у період з 15.02.2023 по 03.04.2023 знаходився в напруженому психологічному стані, що супроводжувалося втратою сну, порушенням апетиту, розчаруванням, довготривалою судовою тяганиною, погіршенням стану здоров`я, душевних стражданнях і хвилюваннях, неможливістю реалізації звичок і бажань. Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд стягнути з державного бюджету України 20000 грн. компенсації сплаченої ним суми у зв`язку з наданням йому правничої допомоги та 80000 грн. компенсації моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.04.2023 цивільну справу направлено за підсудністю до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області (а.с.18-19). Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2023 цивільну справу направлено за підсудністю до Компаніївського районного суду Кіровоградської області (а.с.25-26). Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 11.07.2023 позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (а.с.31-33). 13.07.2023 позивач надав уточнену позовну заяву, в якій просив суд стягнути з Департаменту патрульної поліції на свою користь 20000 грн. компенсації сплаченої ним суми у зв`язку з наданням йому правничої допомоги та 80000 грн. компенсації моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, шляхом відрахування коштів з Державного бюджету України (а.с.36-43). Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 17.07.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України без повідомлення сторін, залучено до участі у справі Державну казначейську службу в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Роз`яснено сторонам право подати клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу і третій особі копію ухвали та копію позову з додатками (а.с.50-52). Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та відповідних доказів. Відповідач 20.07.2023 направив до суду відзив на позов, який надійшов до суду25.07.2023, просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити в поовному обсязі, посилаючись на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 30.01.2020 № 761/30025/16-ц). Так, на думку позивача, його права були порушені складанням відносно нього протоколу серії ВАБ № 767918 від 27.02.2023, однак позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили, що вказаний протокол складено від імені відповідача або його посадових осіб. Отже позивачем не доведено факту порушення відповідачем будь-яких прав позивача, тому Департамент патрульної поліції є неналежним відповідачем у справі та не може нести будь-яку юридичну відповідальнсіть за дії непідпорядкованих йому посадових осіб та відокремлених підрозділів інших органів відповідно до ст.1173,1174 ЦК України. 03.08.2023 на адресу суду від третьої особи - Державної казначейської служби України надійшло пояснення по справі, відповідно до якого третя особа зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження наявності незаконності дій відповідальної посадової особи патрульної поліції, причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач. Висновків щодо незаконності дій, рішень посадових осіб працівників поліції постанова суду, якою було закрито провадження в адміністративній справі, не містить. Кірм того, відсутні належні докази завдання моральних страждань, оскільки вони грунтуються лише на суб`єктивних твердженнях позивача. Витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн. необгрунтовано завищені та не стосуються даної справи. У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що постановою Кропивницького апеляційного суду від 03.04.2023 скасовано постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.03.2023 стосовно [PERSON] за ст. 174 КУпАП, на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП відносно [PERSON] закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.9-11). Зі змісту постанови Кропивницького апеляційного суду вбачається, що постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.03.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 174 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2550 грн. З копії договору про надання правничої допомоги від 17.03.2023 укладеного між адвокатом Швець Р.Ю. та [PERSON] на представництво в справі про адміністративне правопорушення № 404/1559/23, встановлено, що клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 20000 грн. (44-46). За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Згідно ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі по тексту Закон №266/94) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного накладення штрафу. Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Пунктом четвертим ч.1 ст.2 Закону №266/94 передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим законом, виникає також у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону №266/94 у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), у тому числі, і моральна шкода. Статтею четвертою Закону №266/94 передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.ч.5, 6 ст.4 Закону №266/94). Згідно ст. 13 Закону № 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно зчастиною першоюстатті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тож, чинним законодавством чітко визначено випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі моральної шкоди. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №201/10234/20, провадження №14-77цс21. А саме, висновок відносно того, що Державне казначейство України не може бути окремим відповідачем у цих справах, оскільки належним відповідачем у цих справах є держава, як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №242/4741/16-ц, від 31.10.2018 року у справі №383/596/15). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, провадження № 61-19000сво18 зроблено висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18 зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Судом встановлено, що 15.03.2023 відносно позивача [PERSON] Кіровським районним судом м. Кіровограда було винесено постанову про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 174 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2550 грн. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 03.04.2023 постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.03.2023 скасовано, провадження у справі закрито. Суд дійшов висновку про те, що викладена в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 767918 від 15.02.2023 оцінка правопорушення не відповідає дійсним обставинам справи, що встановлені в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції та спростовується поясненнями [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , оскільки [PERSON] діяв у стані крайньої необхідності, тобто з метою усунення небезпеки, яка загрожувала від агресивних дій сусідів. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 174 КУпАП. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 767918 від 15.02.2023 відносно [PERSON] або прийняття будь-яких інших рішень про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності саме працівниками Департаменту патрульної поліції та факту заподіяння ними моральної шкоди позивачу. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Позивачем не наведено переконливих, достовірних та належних доказів того, що саме внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності відповідача позивача було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, що виключає причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та порушенням прав позивача. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення своїх прав відповідачем, тому вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує згідно вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи та звільнення позивача від сплати судового збору.

Outcome: dismissed