Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

Позивач\~Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція»\~звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: - визнати незаконним та скасувати пункт 27 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №166/11 від 23.02.2011, в частині затвердження [PERSON] матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею орієнтовно 1200,0 кв.м, по [ADDRESS] для ведення садівництва; - визнати незаконним та скасувати пункт 31 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011, яким змінено цільове призначення земельної ділянки житлової та громадської забудови площею, 1200,0 кв.м, по [ADDRESS] на цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, згідно з проектом відведення; - визнати незаконним та скасувати пункт 31.1 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011, в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1200,0 кв.м, по [ADDRESS] для ведення садівництва та щодо передачі у приватну власність [PERSON] вказаної земельної ділянки (кадастровий номер 6310136600:14:006:01 53). - визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт серії ЯЛ №808323 зареєстрований 03.06.2011 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153, площею 0,1200 га, для ведення садівництва, розташовану за адресою: [ADDRESS] . - скасувати рішення про державну реєстрацію від 08.08.2014 № 15024195, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 6617331 від 08.08.2014 про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер 6310136600:14:006:0153) за [PERSON] . (і.н [NUMBER] ); - витребувати з володіння [PERSON] (і.н. [NUMBER] ) земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у власність держави та у користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». На обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що Харківською місцевою прокуратурою № 1 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 42015220080000004 від 21.01.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, за фактом незаконного надання службовими особами управління Держземагенства у м. Харкові висновків про можливість відведення у приватну власність земельних ділянок лісогосподарського призначення, які перебували у державній власності та у користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». Під час досудового розслідування встановлено, що п. п. 27, 27.1 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №166/11 від 23.02.2011, [PERSON] затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки та наданий дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки загальною площею, орієнтовно 2200,0 кв. м, по [ADDRESS] , з яких 1000,0 кв. м - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 1200,0 кв.м - для ведення садівництва та попереджено [PERSON] , що на етапі розробки проекту відведення земельної ділянки необхідно отримати погодження КП «ВТГІ «Вода». На ділянці розташовані опори освітлення, винос або збереження яких необхідно погодити з АТ «Харківобленерго». Пунктами 31, 31.1 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011, змінено цільове призначення земельної ділянки житлової та громадської забудови площею, 1200,0 кв.м, по [ADDRESS] на цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, згідно з проектом відведення та затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1000,0 кв. м, по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 6310136600:14:006:01 52) та площею 1200,0 кв.м, по [ADDRESS] , для ведення садівництва (кадастровий номер 6310136600:14:006:0153), та вказані земельні ділянки передані у приватну власність [PERSON] . На виконання вказаного рішення міської ради [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ Лп808323, зареєстрований 03.06.2011 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (кадастровий номер 6310136600:14:006:0153). Право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 зареєстровано приватним нотаріусом Трощій І.В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу №2288 від 08.08.2014, індексний номер рішення 15024195 від 08.08.2014, номер запису про право власності 6617331. Виходом на місце встановлено, що на теперішній час вказана земельна ділянка вільна від забудови, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.10.2020 за №226368073, а саме відсутністю будь-яких відомостей щодо прав власності [PERSON] на нерухоме майно, за адресою: [ADDRESS] , в тому числі на об`єкти незавершеного будівництва. Відповідно до висновку судової експертизи з питань землеустрою та оціночно -земельної експертизи ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса МЮ України від 30.06.2020 \~ \~ \~ \~№21900/11462/11463/11464/11465/1 1466/1 1467 проведеної в ході досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 по [ADDRESS] , станом на 06.04.201 1 складала 283 859 грн. Прокурор зазначає, що вищевказані рішення Харківської міської ради незаконні та підлягають скасуванню. 08.06.2021 від представника Харківської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник зазначив, що доводи, які містить позовна заява є безпідставними та необґрунтованими - за таких умов позов необхідно залишити без задоволення, оскільки Харківська міська рада не погоджується з твердженням прокурора і позивачів про те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 на момент прийняття оскаржуваних рішень належала до земель лісогосподарського призначення. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-УІ, на норми якого посилається у позовній заяві прокурор, набрав чинності 01.01.2013 року, тобто вже після прийняття Харківською міською радою оспорюваних рішень. Зазначене розмежування земельних ділянок, на яке посилається прокурор в позовній заяві, не застосовувалось до 01.01.2013 року і посилання прокурора у позовній заяві на цей закон є хибним і не може бути враховане судом при розгляді цієї справи в силу положень ст. 58 Конституції України. Положеннями п. 12 Перехідних положень ЗКУ не було визначено, що до земель державної власності відносяться землі, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, а відносяться до державної власності лише ті, на яких безпосередньо розташовані державні підприємства (при цьому не всі, а лише ті підприємства, у статутних фондах яких державі належать або частки (акції, паї), або об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти). Тобто наведеними положеннями та положеннями п. 12 Перехідних положень ЗКУ не було визначено, що до земель державної власності відносяться землі, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, а відносяться до державної власності лише ті, на яких безпосередньо розташовані державні підприємства (при цьому не всі, а лише ті підприємства, у статутних фондах яких державі належать або частки (акції, паї), або об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти). Отже, представник Харківської міської ради зазначив, що прокурором та позивачами не надано доказів про те, що на момент прийняття рішень Харківської міської ради від 23.02.2011 № 166/1, від 06.04.2011 № 232/11 земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 знаходилась на землях державної власності, відповідно до діючого, на момент прийняття Харківською міською радою оспорюваних рішень, законодавства. Натомість, в силу положень законодавства, земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 на момент її формування та передачі у приватну власність перебувала у комунальній власності, отже, Харківська міська рада була уповноважена приймати рішення з розпорядження земельною ділянкою по [ADDRESS] , як об`єктом комунальної власності. Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 56 ЗКУ, землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Водночас, згідно ч. З ст. 83 ЗКУ, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЗКУ, до земель лісогосподарського призначення належать: а) \~ \~ \~ \~землі, вкриті лісовою рослинністю, б) \~ \~ \~ \~не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Згідно ст. 5 Лісового кодексу України, до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Згідно з ч. 1 ст. 5 Лісового кодексу України, лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі. Вищевказані положення статті 5 Лісового кодексу (спеціального закону у сфері лісового господарства), по-суті відповідають положенням ч. 1 ст. 55 ЗКУ. Згідно статті 4 Лісового кодексу України, до лісового фонду України належать ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше гектара. Тобто, враховуючи в сукупності положення ст. 55 ЗКУ та статей 4. 5 ЛКУ, землями лісогосподарського призначення є або лісові ділянки площею не менше 0.1 га, або нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Водночас, згідно ч. 2 ст. 55 ЗКУ, до земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: - \~ \~ \~ \~зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів: - \~ \~ \~ \~окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Згідно ч. 2 ст. 4 Лісового кодексу України, до лісового фонду України не належать: - \~ \~ \~ \~зелені насадження в межах населених пунктів (парки, сади, сквери, бульвари тощо), які не віднесені в установленому порядку до лісів; - \~ \~ \~ \~окремі дерева і групи дерев, чагарники на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Отже, згідно ЗКУ та Лісового кодексу України, до земель лісогосподарського призначення не можуть належати землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, якщо тільки вони не віднесені до категорії лісів. Представник Харківської міської ради також зазначив, що навіть якщо земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 по [ADDRESS] , була зайнята зеленими насадженнями в межах міста Харкова - це ще не означає, що на ній був розташований ліс. Для цього така земельна ділянка має бути віднесена до категорії лісів в установленому законодавством порядку. Згідно із ст. 5 Лісового кодексу України, віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Статтею 20 ЗКУ встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Згідно ч. 5 ст. 20 ЗКУ, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Інших підстав віднесення земель до певного цільового призначення, окрім прийняття уповноваженим органом рішення на виконання ст. 20 ЗКУ, законодавством на момент прийняття Харківською міською радою оспорюваних рішень не було передбачено. Тому представник відповідача вважає, що прокурором та позивачем не надано доказів того, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 була віднесена до складу земель лісогосподарського призначення у порядку, встановленому Земельним кодексом України. Крім того, згідно інформації з Публічної кадастрової карти України, територія в межах земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 не відноситься до території лісів (не позначається при увімкнені шару «ліси». Матеріали лісовпорядкування, які надані прокурором і позивачами (зокрема, викопіювання з Планшету № 5 Південного лісництва лісовпорядкування 2003 року) являють собою схематичне зображення меж лісових виділів, на яких не зазначено жодної прив`язки до місцевості. При цьому, як було зазначено вище, формування меж об`єкта землеустрою, яким визначаються межі об`єкта в натурі, за законодавством здійснюється документацією із землеустрою. Позивачами з 2015 року і донині не здійснювалось дій щодо виготовлення документації із землеустрою земель лісогосподарського призначення на території, до якої входить територія спірної земельної ділянки, хоча законодавство надавало таку можливість. Лише такою документацією можливо точно встановити межі територій із прив`язкою до місцевості. Відповідно до картографічних матеріалів Відкритого реєстру дозвільних документів, які дають право здійснювати господарську діяльність, пов`язану із заготівлею деревини , що ведеться Державним агентством лісових ресурсів України (доступне за посиланням https://lk.ukrforest.com/ ), і є ресурсом із публічним доступом, лісовий виділ № 9 кварталу № 161 Південного лісництва (про накладення меж спірної земельної ділянки на який стверджується Позивачами, відповідно до їх матеріалів лісовпорядкування від 2003 року - які були наявні на момент прийняття спірних рішень Харківської міської ради) знаходиться далеко від земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 (графічні матеріали додаються). Таким чином. представник відповідача вважає, що з наявних у справі матеріалів, наданих прокурором і позивачами, неможливо достовірно встановити факт накладення меж земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 на землі, що нібито перебувають у користуванні позивача 2. Під час подання позовної заяви до суду не надано докази, які б дали змогу ототожнити земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 та надані позивачем картографічні матеріали, оскільки відповідні матеріали не внесені до Державного земельного кадастру та не містять інформації щодо координат та щодо поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Позивачами не надано жодних документів, які б підтверджували час, спосіб, вид системи координат, кваліфікацію виконавця, яким було проведено топографо- геодезичні та картографічні роботи, кадастрові зйомки (комплекс робіт, спрямованих на вивчення необхідних топографічних елементів місцевості щодо пунктів геодезичної мережі (зокрема, меж земельних ділянок з їх найменуваннями, кількісними та якісними показниками) і нанесення їх на планшет для створення планів (карт), що служать основою для кадастрів), за наслідками яких було визначено координати поворотних точок, зокрема, й кварталу в якому має б знаходитись земельна ділянка кадастровий номер 6310136600:14:006:0153. Представник також зазначив, що лист ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», про те, що спірна земельна ділянка перебуває на землях лісогосподарського призначення лісового фонду не можна брати до уваги, оскільки дана довідка видана особою, яке є заінтересованою у даній справі. Водночас, прокурором та Позивачами у даній справі не надано доказів того, що земля в межах земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 була дійсно передана, згідно з рішенням уповноваженого органу, в тому числі Кабінету Міністрів України, в постійне користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». Крім того, представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву зазначив про те, що згідно матеріалів документації із землеустрою - проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення садівництва по [ADDRESS] , виготовленої Державним підприємством «Східгеоінформ», земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 належить до категорії земель житлової та громадської забудови, яку планується перевести до категорії земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням «для ведення садівництва» (код УКЦВЗ 1.2); земельна ділянка не належить до особливо цінних земель. Таким чином цільове призначення було визначене у матеріалах землевпорядної документації на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153, яку погоджено у встановленому законодавством порядку (землевласником, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування та архітектури, органом охорони культурної спадщини), внаслідок чого Харківською міською радою було правомірно прийняте рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 у порядку встановленому законом, що також підтверджується і висновком експерта за результатами проведення комплексної комісійної судової експертизи з питань землеустрою та оціночно-земельної експертизи №21900 / 11462 / 11463 / 11464 / 11465 / 11466 / 11467 від 30.06.2020. Станом на дату прийняття рішення Харківської міської ради від 06.04.2011 № 232/11, яким затверджено проект землеустрою з відведення земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153, жодним нормативно-правовим актом не було встановлено чітких вимог до складу та змісту проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, в т.ч. й зі зміною цільового призначення. Як також зазначено у висновку експерта за результатами проведення комплексної комісійної судової експертизи з питань землеустрою та оціночно-земельної експертизи №21900 / 11462 / 11463 / 11464 / 11465 / 11466 / 11467 від 30.06.2020, копія якого додається до позову, вимоги до складу проекту землеустрою з відведення земельної ділянки було нібито встановлено Еталоном проекту відведення земельної ділянки юридичним та фізичним особам для будь-яких потреб, який був затверджений Першим заступником Держкомзему 18.06.1999 року, проте представник зазначає, що цей документ не є актом нормативного характеру, не зареєстрований в Міністерстві юстиції України, а тому не має загальонобов`язкового характеру і юридичної сили норми права. Крім того, представник зазначив, що з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови Харківської міської ради у затвердженні проекту землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 могло бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення садівництва по [ADDRESS] не підлягав обов`язковій державній експертизі у зв`язку з тим, що він не належав до переліку, встановленого ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». (у редакції, чинній на момент прийняття рішення Харківської міської ради від 06.04.2011 №232/11). Тому, на підставі зазначеного, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування пункту 27 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» від 23.02.2011 № 166/11, щодо визнання незаконним та скасування пунктів 31, 31.1 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок віл 06.04.2011 № 232/11, щодо визнання недійсним та скасування державного акту- серії ЯЛ № 808323 (зареєстрований 03.06.2011) на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 та зобов`язання повернути цю земельну ділянку Харківській міській територіальній громаді, викладених у позові в.о. керівника Харківської місцевої прокуратури № 1, яка діє в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково- дослідна станція, відмовити в повному обсязі. 20.08.2021 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначив, що вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає оскільки прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись із даною позовною заявою в інтересах держави прокурор лише зазначає, що і Державне агентства лісових ресурсів України і Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція» були повідомлені про порушення інтересів, але до теперішнього часу не вживалось жодних заходів з метою повернення у власність держави спірних земельних ділянок. Прокурором у позовній заяві не зазначено, в чому саме полягає неможливість Державного агентства лісових ресурсів України або Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» звернутися з відповідним позовом, оскільки позивач, в особі якого в інтересах держави з позовом до суду звернулась прокуратура, має підстави і можливість самостійно захищати свої права і прокурор не довів неможливості реалізації такого захисту самим позивачем. Щодо розташування земельної ділянки з кадастровим номером 310136600:14:006:0153 на землях саме лісогосподарського призначення та належного твердження прав на землю ДП «Харківська лісова науково-дослідна станції" відповідач зазначив, що у позовній заяві прокурор зазначає наступне: «Встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». Зазначене підтверджується листами ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», згідно з якими: зазначена земельна ділянка накладається на землі лісогосподарського призначення, що заходяться у постійному користуванні цього підприємства.». При цьому до листів додаються схеми, які ніби - то підтверджують перетин меж земельної ділянки, що належить відповідачу, із межами державного лісового фонду. При цьому, межі земельних ділянок ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» визначені за матеріалами лісовпорядкування 2013 року, тобто вже після прийняття рішень та виділення [PERSON] земельної ділянки у власність. Матеріали лісовпорядкування 2003 року, на які також у своїх листах посилається ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», не є інформативними, як вірно зазначено у відзиві на позовну заяву Харківської міської ради, не місять координат та прив`язок до місцевості і визначити місцезнаходження зображеного не є можливим. Крім того, зазначив, що нормами ЗКУ і нормами ЛКУ встановлено, що не належать до земель лісогосподарського призначення землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, якщо тільки вони не віднесені до категорії лісів. Відповідно, навіть якщо земельна ділянка з кадастровим номером 36600:14:006:0153 і була зайнята зеленими насадженнями в межах міста Харкова, означає, що вона знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення. Для цього земельна ділянка має бути в установленому законом порядку бути віднесена до категорії лісів. На момент прийняття оскаржуваних рішень ХМР, земельна ділянка 36600:14:006:0153 не мала ані кадастрового номеру, ані власника, \~ \~ \~ \~Прокурором та ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» не надано жодним чиним оформлених підтверджуючих доказів того, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 була віднесена у порядку, встановленому чиним кодексом України, до складу земель лісогосподарського призначення та було оформлено право користування спірною земельною ділянкою, а надані картографічні матеріали не дозволяють визначити місцезнаходження земельної ділянки відносно лісових кварталів. 18.06.2021 року до Головне управління Держгеокадастру у Харківській області подано адвокатський запит з метою отримання інформації чи відносилась, станом на 31.03.2011 року, у тому числі земельна ділянка, розташована на даний час за адресою: [ADDRESS] та має кадастровий номер 6310136600:14:006:0153 до земель лісогосподарського призначення. За результатами розгляду запиту листом №29-20-9, 1-5197/0/19-21 від 29.06.2021, повідомляється, що за інформацією Відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування земельними ділянками лісогосподарських підприємств на території м. Харкова, відсутні картографічні та інші матеріали щодо місця розташування земель вказаних лісогосподарських підприємств на території м. Харкова. Окремо відповідач зазначив, що в доданих до листів ДП «Харківська лісова наукова-дослідна станція» викопіюваннях з Проекту організації та розвитку лісового господарства зазначене Данилівський дослідний держлісгосп. Позивачами не доведено чи є взаємовідносини між Данилівським дослідним держлісгоспу та ДП «Харківська лісова наукова-дослідна станція. Згідно листа ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 08.01.2020р. № 8, останнім проведено геодезично - вишукувальні роботи та визначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 перетинається з межами земель лісогосподарського призначення ДП «ХЛНДС» згідно матеріалів лісовпорядкування на території м. Харкова 2013 року. Але ж позивачем не враховано, що на момент складання матеріалів лісовпорядкування у 2013 році межі спірної земельної ділянки вже було погоджено та визначено в натурі ще у 2011 році згідно Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] . Будь-який держлісгосп станом на 2011 рік не мав суміжних меж зі спірною земельною ділянкою. Таким чином, при проведенні геодезичних робіт та встановлюючи межі земельних ділянок ДП «ХЛНДС» у 2013 році, а так само і в 2014 році, коли було виконано Проект організації та розвитку лісового господарства Данилівського дослідного держлісгоспу, повинні було врахувати вже встановлені на той час межі земельної ділянки суміжного користувача - [PERSON] . Тому відповідач зазначає, що дані про спірну земельну ділянку були внесені у 2011 році до Державного земельного кадастру, коли було присвоєно кадастровий номер. \~ \~ \~ \~Тобто відомості щодо спірної ділянки були у загальному доступі у Державному земельному кадастрі та ДП ХЛНДС» не могло про них не знати при встановленні меж своїх земельних ділянок у 2013 році та в 2014 році при складанні планово-картографічних матеріалів базового лісовпорядкування. Крім того, відповідач зазначив, що прокурор звернувся до суду з позовом після спливу строку позовної давності, оскільки земельну ділянку 6310136600:14:006:0153 було придбано [PERSON] 08 серпня 2014 року. Саме з цього часу, враховуючи, що згідно чинного законодавства України, інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є відкритою та загальнодоступною, про перехід права власності на земельні ділянки до [PERSON] стало відомо необмеженому колу осіб та з цього часу сплило більше 6 років. Тому на підставі зазначеного відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 31.08.2021 до суду надійшла заява представника Харківської міської ради в якій представник просив суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. В судовому засіданні прокурор Ольховий Б.С., позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Представник ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» - адвокат Муха А.І. позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, зазначив, що посилання відповідачів на те, що прокурор звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності є неспроможними, оскільки Верховний строк висловив свою позицію щодо строків звернення прокурорів з позовами щодо земель особливої охорони, в якій зазначив про те, що строки позовної давності до таких правовідносин не застосовуються. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, причину не явки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Суд, заслухавши прокурора, представника позивачів ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та Державне агенство лісових ресурсів України, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторона, що рішенням Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №166/11 від 23.02.2011 (п.п. 27, 27.1 додатку 1), [PERSON] затверджено матеріали вибору місця розташування земельної ділянки та наданий дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки загальною площею, орієнтовно 2200,0 кв.м, по [ADDRESS] , з яких 1000,0 кв.м - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 1200,0 кв.м - для ведення садівництва та попереджено [PERSON] , що на етапі розробки проекту відведення земельної ділянки необхідно отримати погодження КП «ВТГІ «Вода». На ділянці розташовані опори освітлення, винос або збереження яких необхідно погодити з АТ «Харківобленерго».(т. 1 а.с. 22-23). Рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011 (п.п. 31, 31.1 додатку 1), змінено цільове призначення земельної ділянки житлової та громадської забудови площею, 1200,0 кв.м, по [ADDRESS] на цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, згідно з проектом відведення та затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1000,0 кв.м, по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 6310136600:14:006:01 52) та площею 1200,0 кв.м, по [ADDRESS] , для ведення садівництва (кадастровий номер 6310136600:14:006:0153), та вказані земельні ділянки передані у приватну власність [PERSON] ( т. 1 а.с. 24-27). На виконання вказаного рішення міської ради [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 808323, зареєстрований 03.06.2011 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (кадастровий номер 6310136600:14:006:0153). (а.с. 31). В подальшому, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153, на підставі договору купівлі-продажу №2288 від 08.08.2014, зареєстровано за [PERSON] , про що приватним нотаріусом Троїцій І.В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис, індексний номер рішення 15024195 від 08.08.2014, номер запису про право власності 6617331. (т. 1 а.с. 19-20). Згідно листа ДП «Харківська лісова науково- дослідна станція» від 20.11.2019 №286/02, від 17.01.2020 за №28/02, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153 відноситься до земель лісогосподарського призначення, накладається на землі лісогосподарського призначення виділу 10 кварталу 161 Південного лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», що знаходяться у постійному користуванні цього підприємства та жодних погоджень щодо вилучення вказаних земельних ділянок із земель лісового фонду підприємством не надавалося. (а.с. 48). Відповідно до листа від 08.01.2020 № 8 ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153, розташована по [ADDRESS] , відноситься до земель лісогосподарського призначення, що перебувають в постійному користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та знаходиться в межах кварталу 161 Південного лісництва ДГІ «Харківська лісова науково-дослідна станція». (а.с. 48). Відповідно до листа директора ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» № 28/02 від 17.01.2020 вбачається, що за матеріалами\~лісовпорядкування 2013\~року земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153, розташована по [ADDRESS] , накладається на частину виділу 10 кварталу 161 Південного лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», за матеріалами лісовпорядкування 2003 року земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153, розташована по [ADDRESS] , накладається на частину виділу 9 кварталу 161 Південного лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». При проведенні базового лісовпорядкування 2013 року Державним підприємством «Харківська державна лісовпорядна експедиція» внесені зміни в картографічних матеріалах нумерації кварталів та виділів лісового фонду (в порівнянні до лісовпорядкування 2003 року) відповідно до нормативної бази з лісовпорядкування. (т. 1 а.с. 60-61). Таким чином, оскільки вказана земельна ділянка на час відчуження перебувала в державній власності та належить до земель лісогосподарського призначення, прокурор 20.11.2020 та 30.11.2020 керівник Харківської місцевої прокуратури №1 повідомив Державне агентство лісових ресурсів України та ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» про звернення до суду зі вказаним позовом. (т. 1 а.с. 172-174). Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Частиною другою\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність. Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою\~статті 131-1 Конституції України\~в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12\~розділу III ЦПК України\~(стаття 2 Закону України «Про прокуратуру»; далі - Закон № 1697-VII). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1\~Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII). ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або ж у тому разі, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти росії» (Menchinskaya v. russia, заява № 42454/02, § 35)). Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у\~Законі № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)). Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 69)). У\~рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України\~зазначив, що державні інтереси закріплюються як нормами\~Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами органів державної влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 2 статті 121\~Конституції України\~на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано у\~статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру»(тут і далі - в редакції, чинній на час звернення позивача до суду), який набрав чинності 15.07.2015. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Згідно з абзацом першим частини другої\~статті 23 зазначеного Закону\~прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким\~законом\~надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Згідно з абзацом першим частини третьої\~статті 23 зазначеного Закону\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. З наведених норм випливає, що прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб`єктів права - громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави, і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права, зокрема юридичних осіб. У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища. Відповідно до частин першої, другої\~статті 20 Земельного кодексу України\~віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до\~закону\~громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України). При цьому, згідно зі\~статтею 3 ЗК України\~земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать\~ЗК України. Відповідно до частини другої\~статті 8 Лісового кодексу України\~право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Водночас частиною другою\~статті 5 ЛК України\~передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Отже, застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки. Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду. Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначено\~статтею 122 ЗК України. Частиною третьою\~статті 17 ЛК України\~передбачено, що ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Відповідно до пунктів 4, 5, 8 частини першої\~статті 31 ЛК України\~Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території, зокрема: а) передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території; б) приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст обласного та республіканського (Автономної Республіки Крим) значення; в) забезпечують здійснення заходів щодо охорони і захисту лісів, ліквідації наслідків стихійних явищ, лісових пожеж, залучають у встановленому порядку до цих робіт населення, транспортні та інші технічні засоби та обладнання, забороняють відвідування лісів населенням і в`їзд до них транспортних засобів у період високої пожежної небезпеки в порядку, передбаченому законодавством. Районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення (пункт 4 частини першої\~статті 32 ЛК України). Отже, питання щодо розпорядження земельними ділянками, в тому числі, земельними лісовими ділянками, державної власності, забезпечення заходів щодо охорони і захисту лісів законодавством покладено на органи виконавчої влади (Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації) за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища. Держлісагентство України- центральний орган виконавчої влади України з питань лісового, мисливського господарства, полювання та мисливського собаківництва. Утворене шляхом реорганізації Державного комітету лісового господарства України. Діяльність Держлісагентства спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту навколишнього середовища і природних ресурсів. Функціями Держлісагентства України відповідно до Положення про Держлісагенство, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 521з подальшими змінами, зокрема, є: здійснення державного управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин); здійснення державного управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління; організація ведення лісовпорядкування та впорядкування мисливських угідь; ведення державного лісового кадастру та обліку лісів; здійснення моніторингу лісів; прийняття рішення про віднесення лісів до відповідної категорії. Як вбачається із матеріалів справи, Державне агентство лісових ресурсів України є уповноваженим державним органом, яке не надавало згоди на передачу спірної земельної ділянки в оренду. Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцевих положень» Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування\~аерознімків, містять детальну характеристику лісу. За змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року,\~планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. Тобто, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними документами на підтвердження права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського\~призначення. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі\~№488/6211/14. 01.01.2013 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». Відповідно до абз. 2 п.п. «а» п. 4 Прикінцевих та перехідних положень закону у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які\~перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних\~підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук. Згідно зі ст.13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження\~землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 27 Лісового кодексу України (в\~редакція, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин)\~Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин передає у власність,\~надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних\~лісових ділянок більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності. Відповідно до ч.ч. 1,2,12 ст.149 Земельного кодексу України(в редакції на момент виникнення спірних відносин) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого\~самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрації, сільських селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Кабінет Міністрів України\~вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному\~користуванні, зокрема ліси площею понад 1 га для несільськогосподарських\~потреб. За загальним правилом, визначеним у ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, і землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначеним цим Кодексом. Частиною 2 статті 56 Земельного Кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів\~виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення (ч.3 ст.56). Інших випадків, які б передбачали можливість передачі земель\~лісогосподарського призначення у власність громадянам та юридичним особам, законодавство не місить. На час виникнення спірних відносин діяло Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» №610-р від 10.04.2008, яким встановлено заборону на вилучення лісових земельних ділянок, їх передачу у власність та оренду зі зміною цільового призначення. Таким чином, земельні ділянки, що передані у приватну власність [PERSON] є землями державної власності лісогосподарського призначення, перебувають у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства та згода на їх вилучення державою не\~надавалась, а розпорядження такими землями не відноситься до повноважень органу місцевого самоврядування, тому\~пункти 27 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення ділянок № 166/11 від 23.02.2011 та пункти 31 та 31.1 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в\~оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011 є незаконними та підлягають скасуванню. Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України\~порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Оскільки пункти та 31 та 31.1 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в\~оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011, на підставі якого\~оформленні державний акт на\~право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 808323 \~є незаконними, а тому його слід визнати недійсними, такі що порушують права власника. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає, що слід визнати незаконним та скасувати скасувати пункт 27 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» №166/11 від 23.02.2011, в частині затвердження [PERSON] матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею орієнтовно 1200,0 кв.м, по [ADDRESS] для ведення садівництва, скасувати пункт 31 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011, яким змінено цільове призначення земельної ділянки житлової та громадської забудови площею, 1200,0 кв.м, по [ADDRESS] на цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, згідно з проектом відведення, скасувати пункт 31.1 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №232/11 від 06.04.2011, в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1200,0 кв.м, по [ADDRESS] для ведення садівництва та щодо передачі у приватну власність [PERSON] вказаної земельної ділянки (кадастровий номер 6310136600:14:006:01 53), визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт серії ЯЛ №808323 зареєстрований 03.06.2011 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153, площею 0,1200 га, для ведення садівництва, розташовану за адресою: [ADDRESS] , скасувати рішення про державну реєстрацію від 08.08.2014 № 15024195, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 6617331 від 08.08.2014 про реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер 6310136600:14:006:0153) за [PERSON] . (і.н2672416819) та витребувати з володіння [PERSON] (і.н. [NUMBER] ) земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:14:006:0153, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у власність держави та у користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». Щодо заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Зайняття спірної земельної ділянки з порушенням положень Земельного Кодексу України та Лісового Кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, а також пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суд від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, постанова Верховного Суду від 20.06.2023 54/10517/16-ц). Власник земельної ділянки лісогосподарського призначення може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку. (Постанова Верховного суду від 04.02.2020 у справі № № 911/3311/17. Таким чином, суд не вбачає підстав, для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі по 7909,45 гр. з кожного (15818,90:2=7909,45).

Outcome: approved