Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Рух справи. У липні 2022 року [PERSON] (далі - «Позивач») звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - «Відповідач») про стягнення неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступні обставини. 21.06.2016 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/4924/16-ц з Відповідача було стягнуто аліменти на користь Позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26.04.2016 року. Білоцерківським МВ ДВС ГТУЮ у Київській області постановою від 12.05.2017 року було відкрито виконавче провадження №53914815 по виконанню судового рішення з примусового стягнення аліментів з Відповідача на утримання дитини. Після пред`явлення Позивачем до виконання виконавчого листа №2/357/2214/16 від 07.09.2016 року до органу державної виконавчої служби та відкриття виконавчого провадження ВП53914815 Відповідачем не було здійснено виплати присуджених сум аліментів. Внаслідок невиконання Відповідачем указаного судового рішення за ним утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.07.2022 року складала 143301,50 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 14.07.2022 року № 55412, складеним головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прохацьким Р.О.. Відповідно до указаного розрахунку заборгованість по аліментам за період з 26.04.2016 року по 31.03.2019 року складає - 40497,75 гривень. Водночас заборгованість за період з 01.04.2019 року по 01.07.2022 року складає 102803,75 гривень (143301,50 гривень - 40497,75 гривень = 102803,75 гривень). У межах позовних вимог, Позивачем враховано лише заборгованість Відповідача зі сплати аліментів, яка виникла у період з 01.04.2019 року по 01.07.2022 року, розмір якої становить 102803,75 гривень. Загальна сума неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів складає 576200,37 гривень, що підтверджується розрахунком, доданим до позовної заяви. З огляду на обмеження розміру пені за прострочення сплати аліментів, передбачені ч.1 ст.196 СК України Позивач просила суд стягнути з Відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період (по аліментним платежам з 01.04.2019 року по 01.07.2022 року), у розмірі 102803,75 гривень. 12.09.2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін (а.с. 27). 26.09.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Відповідача - адвоката Крикунова О.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог за період з 01.04.2019 року по 31.03.2020 року через пропуск Позивачем строків позовної давності. У частині позовних вимог за період з 01.04.2020 року по 24.02.2022 року визнав позовні вимоги частково на суму 65345,25 гривень (а.с. 40-41). 26.09.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Відповідача - адвоката Крикунова О.В. надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, залучення до участі у справі у якості третьої особи головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прохацького Р.О. та витребування доказів (а.с. 33-34). 12.10.2022 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотань представника Відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, залучення до участі у справі у якості третьої особи головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прохацького Р.О. та витребування доказів (а.с. 51-52). 01.11.2022 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника Відповідача - адвоката Крикунова О.В. надійшла заява про долучення додаткових доказів (а.с. 55). 02.11.2022 року до канцелярії суду представником Відповідача - адвокатом Крикуновим О.В. подано клопотання про зупинення провадження по справі через перебування Відповідача на службі у Збройних Силах України (а.с. 65). 02.11.2022 року та 30.11.2022 року через знеструмлення приміщення суду судові засідання було відкладено. 21.12.2022 року до канцелярії суду представником Відповідача - адвокатом Крикуновим О.В. подано заяву про долучення додаткових доказів (а.с. 86). 21.12.2022 року ухвалою суду було зупинено провадження по даній справі до закінчення воєнного стану або закінчення підстав, які стали підставою для зупинення провадження у справі (а.с. 95). 18.04.2023 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу суду від 21.12.2022 року про зупинення провадження скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 118-122). 07.06.2023 року після повернення даної справи з Київського апеляційного суд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, провадження по страві відновлено та призначено до судового розгляду на 19.07.2023 року (а.с. 126). 19.07.2023 року за клопотанням представника Відповідача - адвоката Крикунова О.В. судове засідання відкладено до 15.08.2023 року. 15.08.2023 року у судовому засіданні представник Позивача - адвокат Любченко Н.Ю. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Надала пояснення аналогічні за змістом позовній заяві. 15.08.2023 року у судовому засіданні Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що на день розгляду даної справи у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено наступні фактичні обставини. 21.06.2016 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від у справі №357/4924/16-ц з Відповідача було стягнуто аліменти на користь Позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26.04.2016 року (а.с. 10). На виконання указаного судового рішення 07.09.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист (а.с. 11-12). 12.05.2017 року старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Козачук Н.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53914815 (а.с. 13). Відповідно до довідки від 14.07.2022 року №55426, виданої Відділом державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на день її складення у Відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів перед Позивачем у розмірі 143301,00 гривень (а.с. 14). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 14.07.2022 року № 55412, складеним головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прохацьким Р.О., станом на 01.07.2022 року заборгованість Відповідача зі сплати аліментів становить 143301,50 гривень (а.с. 15). Відповідно до листа від 19.12.2022 року №119189 Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 19.12.2022 року у Відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів перед Позивачем (а.с. 89). У межах позовних вимог Позивачем враховано лише заборгованість Відповідача зі сплати аліментів, яка виникла у період з 01.04.2019 року по 01.07.2022 року, розмір якої становить 102803,75 гривень. Нормами матеріального та процесуального права України, якими керується суд. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами абз.1 ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03.04.2019 року в справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Основи застосування позовної давності передбачені главою 19 ЦК України. Позовна давність нормами ЦК України поділена на загальну та спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім наступних випадків: позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано; до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки з моменту, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ст. 72 СК України); до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство (ст. 129 СК України); до вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини, про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується (ст. 136, 137 СК України); до вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини (ст. 138 СК України); до вимоги про визнання материнства встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися, що є матір`ю дитини (ст. 139 СК України). Висновки суду. Суд, перевіривши наданий Позивачем розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по сплаті аліментів (а.с. 17-18), прийшов до висновку, що загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , по аліментах, сплата яких мала здійснюватися з 01.04.2019 року по 01.07.2022 року, становить 102803,75 гривень. Суд критично оцінює посилання Відповідача на матеріальний стан, як на підставу зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, оскільки останнім не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження відповідних обставин. Заява представника Відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки, як зазначалося вище, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується. Вимоги про стягнення неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів до виключень із цього правила не відносяться (ст. 20 СК). З огляду на викладене, заслухавши пояснення сторін, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню. З Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 102803,75 гривень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами доказів. При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Судові витрати. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору Позивач звільнена. На підставі ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 992,40 гривень стягується з Відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved