Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

У квітні 2023 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулися ОРГАН ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ ВИКОНКОМУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ РАДИ в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи: ОРГАН ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ ВИКОНКОМУ САКСАГАНСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ РАДИ про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивували тим, що [PERSON] , [INFO] , має на вихованні трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , учня Криворізької гімназії №41 Криворізької міської ради, [PERSON] , [INFO] , вихованку комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 270 Криворізької міської ради, [PERSON] , [INFO] . Останнє місце реєстрації родини: [ADDRESS] , проте відповідно до довідки реєстру Криворізької міської територіальної громади встановлено, що з 06.07.2022 гр. [PERSON] та її малолітніх дітей було знято з реєстрації місця проживання. Мати з дітьми проживали за адресою: [ADDRESS] . Мати, [PERSON] , належним чином не виконує батьківські обов`язки, не піклується про фізичний стан і духовний розвиток дітей, не готує їх до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування дітям, не створює умови для нормального та повноцінного життя в зв`язку із чим просять суд позбавити її батьківських прав, стягнути з неї аліменти та передати дітей третій особі для влаштування. Ухвалою суду від 28 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13 червня 2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представниця позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові. Представниця третьої особи також просила позовні вимоги задовольнити звернула увагу на неодноразове притягнення відповідачки до адміністративної та кримінальної відповідальності. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні. Діти люблять її, у притулку вона постійно дітей відвідує, діти навчаються, вона намагається створити умови для їх розвитку. Бабусі дітей готові їй допомагати. Свідок [PERSON] зазначила, що вона є класним керівником [PERSON] , родина проблемна, дитина часто не відвідує школи, у житлі брудно, малолітній працює та здобув шкідливі звички. Мати впоратись з ним не може. Малолітній [PERSON] просив не позбавляти мати батьківських прав, оскільки він її любить. Мати піклується про них, він їй допомагає. Свідок [PERSON] поясила, що вона є бабусею однієї з дитини. Допомагає як може. Працює в дитячому садочку, її син працює в місті Одеса та висилає гроші для відповідачки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Вперше сім`я потрапила у поле зору СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВИКОНКОМУ САКСАГАНСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ у серпні 2018 року, у зв`язку з тим, що 31.07.2018 одинока мати залишила свою малолітню доньку [PERSON] біологічній бабусі, гр. [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та пішла у невідомому напрямку. 01.08.2018 гр. [PERSON] викликала поліцію та дитину було влаштовано до комунального закладу «Криворізька міська дитяча лікарня №4» Дніпропетровської обласної ради», згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку Покровського відділення поліції Криворізького відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. 10.09.2018 гр. [PERSON] звернулася з письмовою заявою до служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради про повернення їй на виховання малолітньої доньки [PERSON] , та надала копію договору на оренду житла за адресою: [ADDRESS] , проте вже 12 вересня 2018 року надала нову заяву, у якій зазначила іншу адресу проживання для обстеження: [ADDRESS] . 25.02.2019 вдруге малолітня дитина [PERSON] була доставлена до КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня №4» на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку Покровського відділення поліції Криворізького відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. 06.03.2019 [PERSON] була повернута на виховання матері в родину за адресою: [ADDRESS] . Гр. [PERSON] разом з дітьми веде мігруючий спосіб життя. У червні 2022 року сім`я гр. [PERSON] знову орендувала житло на території Саксаганського району за адресою: [ADDRESS] . До роботи з сім`єю неодноразово було залучено суб`єктів соціальної взаємодії. Гр. [PERSON] вироками Саксаганського та Центрально-Міського районних судів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.05.2015 справа №214/21172/15-к, 06.12.2017 справа №216/2097/16-к, 09.07.2020 справа № 214/2205/19, 02.05.2022 справа № 214/2198/22 визнана винуватою за вчинення кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 190 ККУ, ч. 2 ст. 185 ККУ, ч. ч. 1,2 ст. 185 ККУ, ч. 1 ст. 309 ККУ. Постановами Саксаганського та Жовтневого районного судів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.08.2022 справа №214/3721/22, 28.09.2022 справа №212/4661/22, 02.05.2022 справа №214/2198/22 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 44 КУпАП. Та постановами Жовтневого та Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.10.2018 справа № 212/6758/18, 23.02.2022 справа №212/1392/22, 31.08.2022 справа №212/3823/22, 06.09.2022 справа №214/3293/22, 01.09.2022 справа №214/3465/22, 04.10.2022 справа №214/5020/22 визнана винуватою за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. ч. 1,2 ст. 184 КУпАП. 30.03.2023 на підставі клопотання Криворізької гімназії №41 щодо сприяння у притягненні до відповідальності гр. [PERSON] за неналежне виконання батьківських обов`язків, оскільки мати не займається вихованням дітей, залишає їх без нагляду, не забезпечує їм належний рівень проживання, виховання, розвитку, здійснено комісійне відвідування, а саме: спеціалістом служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради та інспекторами ювенальної превенції відділення поліції №4, про що складено відповідний акт. Під час відвідування адреси проживання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено, що житло не придатне для проживання малолітніх дітей у зв`язку із сильним засміченням каналізації, поламаними кранами, таргани в квартирі, повною відсутністю продуктів харчування та готової їжі, чистого посуду, постільної білизни. З гр. [PERSON] проведено профілактично-роз`яснювальну роботу, взято письмові пояснення та зобов`язання, складено адміністративний протокол за ст. 184 КУпАП, Криворізьким міським центром соціальних служб надано гуманітарну допомогу. У своїх письмових поясненнях гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , 1993 року народження, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , зазначили, що до моменту приведення орендованого житла у відповідність до санітарно-гігієнічних вимог багатодітна мати та троє її дітей будуть мешкати за вищезазначеною адресою, проте із телефонного повідомлення гр. [PERSON] стало відомо, що пізно ввечері 03.04.2023 мати разом з дітьми повернулися до орендованої квартири. Спеціалістом служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради та інспектором ювенальної превенції 04.04.2023 повторно здійснено виїзд в родину гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що складено відповідний акт. Під час відвідування діти перебували вдома самі, а мати повернулася додому через півгодини. Діти брудні, голодні, з педикульозом. Комісією у складі: спеціаліста служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, інспекторами ювенальної превенції відділення поліції №4, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 585 «Про забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах» якою затверджено «Порядок забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження» проведено оцінку рівня безпеки малолітніх дітей, про що складено відповідні акти та було встановлено, що малолітнім дітям небезпечно перебувати разом з матір`ю. Малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вилучено з сім`ї та доставлено до комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська дитяча лікарня № 4» Криворізької міської ради для обстеження та лікування. Рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради від 20.04.2023 №132 «Про відібрання малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у матері та тимчасове влаштування їх до державного закладу». Малолітні діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перебували на обліку дітей в службі у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах на підставі ухилення матері від виконання батьківських обов`язків з 07.05.2019 по 24.06.2022. Спеціалістами служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради з [PERSON] неодноразово були проведені профілактично - роз`яснювальні бесіди, в ході яких вона попереджалась про відповідальність за ухилення від виховання дітей, надавались рекомендації, неодноразово родина відвідувалась за місцем проживання. До служби у справах дітей звернулась [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] із заявою щодо обстеження умов проживання за вищевказаною адресою та надання відповідного акту для служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради. Спеціалістами служби, за попередньою домовленістю з [PERSON] , було узгоджено дату та час обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] (на 18 квітня 2023 року о 15.00.). 18.04.2023 о 15.00 спеціалісти служби прибули за даною адресою та коли подзвонили у домофон, то дитячий голос відповів, що вдома дорослих немає. Сусіди, які сиділи біля під`їзду повідомили, що за вищевказаною адресою [PERSON] не мешкає, тільки іноді приходить у гості до своєї подруги. Після встановлення телефонного зв`язку з [PERSON] , через 5 хвилин вона підійшла до під`їзду будинку [ADDRESS] . При обстеженні житлово - побутових умов було з`ясовано, що в квартирі мешкає родина гр. [PERSON] , [INFO] та її малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] , вона є кумою [PERSON] . Також, [PERSON] повідомила, що власником житла є брат її чоловіка, який перебуває за кордоном. Квартира складається з 4-х кімнат, для малолітніх дітей [PERSON] виділено одну кімнату, в якій є двоспальне ліжко та комод, сумки з речами були на балконі (зі слів [PERSON] ). На момент обстеження особистих речей [PERSON] не було, ознак проживання її в квартирі немає, обмежений запас продуктів харчування. В даній кімнаті відсутні окремі спальні місця для сну та відпочинку трьох дітей. Відповідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , встановити зв`язок з нею немає можливості. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 164 ЦПК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частин четвертої - шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За положеннями статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19 зазначив, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, суд не погоджується з висновками позивача про необхідність позбавлення батьківських прав. При цьому, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про відібрання малолітніх від матері без позбавлення батьківських прав з огляду на наступне: Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови - по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18 та у постанові № 308/12188/18 від 03 травня 2022 року. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на вищевказане, суд доходить висновку про наявність підстав для відібрання дітей від матері без позбавлення останньої батьківських прав, оскільки така міра відповідає найкращим інтересам дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено ст.182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч.2 та ч.3 ст.193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах, за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. За змістом частини 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на неї покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв`язку з чим суд врахувавши вимоги ст.182 СК України дійшов висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання її дітей у розмірі 1/2 усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.04.2023 року. Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial