Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва 04.08.2023 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов позивач мотивує тим, що з 06.09.2016 позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 23.03.2023. У сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Позивач посилається на те, що з відповідачем згоди щодо утримання дитини не досягнуто, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі щомісячно, але не менше 50 % на дитину відповідного віку з дня звернення до суду до досягнення повноліття. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07.08.2023 відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 22.08.2023 відповідачем надано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнаються. Зокрема відповідач вказує, що аліменти є власністю дитини, відтак має бути окремий рахунок у банку на який будуть зараховуватись кошти. Крім того позивачем не надано доказів її доходу, наявності майна та доказів де буде проживати дитина на час воєнного стану. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач з 06.09.2016 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 23.03.2023. У сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Позивач посилається на те, що з відповідачем згоди щодо утримання сина не досягнуто, тому просить стягнути з відповідача аліменти на дитину в розмірі щомісячно, але не менше 50 % на дитину відповідного віку з дня звернення до суду до досягнення повноліття. Звертаючись до суду з позовом, позивачка, посилалась на такі обставини, що позивач та відповідач проживають окремо, син проживає разом з позивачкою, усі обов`язки щодо утримання та його виховання несе заявниця самостійно. Згоди щодо утримання дитини з відповідачем не досягнуто. З огляду на викладене, позивачка просила задовольнити позовні вимоги, якими стягнути з відповідача аліменти на утримання на дитини в розмірі 1/4 щомісячно, але не менше 50 % на дитину відповідного віку з дня звернення до суду до досягнення повноліття. Відповідач позов не визнає зважаючи на те, що аліменти є власністю дитини, відтак має бути окремий рахунок у банку на який будуть зараховуватись кошти. Крім того позивачем не надано доказів її доходу, наявності майна та доказів де буде проживати дитина на час воєнного стану. Суд вважає важливими доводи відповідача, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 154 Сімейного Кодексу України судом враховано, що позивачка звернулась до суду за захистом прав її неповнолітньої дитини, що перебуваює на її утриманні. Відповідно до ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Суд аналізуючи матеріали справи, вивчивши порядок утримання дитини та спосіб їх життя, при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров`я, потребу дитини в одержанні аліментів, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дитину вважає розмір аліментів, який заявлений позивачем, таким, що відповідає вимогам розумності та справедливості. При цьому враховуючи ті обставини, що дитина є неповнолітньою, аліменти на дитину стягуються на користь матері, з якою вона проживає та перебуває на утриманні. Інші доводи відповідача не спростовують висновків суду щодо правомірності задоволення позовних вимог та не потребують детального обґрунтування. Відповідно до ст. 201, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Враховуючи вік дитини, визначений законом прожитковий мінімум, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі щомісячно, але не менше 50 % на дитину відповідного віку з дня звернення до суду до досягнення повноліття. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Outcome: approved