Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс»\~звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог вказано, що 19 вересня 2019 року між відповідачем [PERSON] та Акціонерним Товариством «РВС БАНК» було підписано Заяву-Договір № 1032653 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідач підписанням Заяви-Договору № 1032653 від 19 вересня 2019 року про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на Сайті Банку і беззастережно приєднався до умов Договору. З умовами Договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору. За умовами Заяви відповідачеві було надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 10256,41 гривень, строк дії кредиту 24 місяців, процентна ставка, % річних - 18,00, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 2,5% від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3% від суми наданого Кредиту. В день підписання Заяви-Договору № 1032653 від 19 вересня 2019 року, відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно умов Заяви-Договору. Грошові кошти у сумі 10256,41 гривень були зараховані Акціонерним товариством «РВС БАНК» 19 вересня 2019 року на картковий рахунок Клієнта, що підтверджується Випискою по особовому рахунку, копія якої додається. 05 березня 2020 року між Акціонерним товариством «РВС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги, AT «РВС БАНК» відступило TOB «ФК «ПАРІС» право вимоги до [PERSON] . На дату звернення до суду відповідач грошові зобовязання не виконав. 03.02.2023 року TOB «ФК «ПАРІС» на ім`я відповідача було направлено вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язанняза Вих. № 030223/3 від 03 лютого 2023 року. Станом на 21.02.2023 року заборгованість [PERSON] перед TOB «ФК «ПАРІС» становить\~13020,26 гривень, з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 9755,84 гривень; - заборгованість за процентами - 665,97 гривень; - заборгованість за комісією - 1538,45 гривень; - заборгованість за штрафними санкціями (пеня) - 1060,00 гривень. У зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання в сумі\~13020,26 гривень, TOB «ФК «ПАРІС» відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року року нараховано: - 4624,21 гривень 18 % річних за користування грошовими коштами (розраховано за формулою [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% /365 днів [Кількість днів]); - 2474,00 гривень інфляційних втрат (розраховано за формулою [Індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]). Таким чином, всього до стягнення з відповідача підлягає сума у розмірі 13020,26 гривень боргу за кредитом, 4624,21 гривень 18 % річних (відповідно до ч. 2 сі 625 ЦК України), 2474,00 гривень інфляційних втрат, а всього разом: 20118,47 гривень та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 гривень, які прохають стягнути з відповідача на користь позивача. Ухвалою судді від 17 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу наадний строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, у підстав викладених у позові та поданих письмових поясненнях у справі від 21 червня 2023 року. Зазначив, що твердження відповідача про погашення заборгованості за Кредитним договором від 19.09.2019 року у повному обсязі є неправдивим, оскільки заборгованість вілдповідачем повністю погашена за Кредитним договором від 31.05.2019 року в ході виконавчого провадження. Відповідач [PERSON] правом надати суду відзив на позовну заяву не скористався. У судовом засіданні вказав, що заборгованості він не має, оскільки за виконавчим написом з нього стягнуті усі гроші та виконавче провадження закрито. Просить у позові відмовити. Допитана у судовому засіданні 26 червня 2023 року свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є дружиною відповідача, та їй відомо, що її чоловік сплатив повністю кошти за усіма кредитами та заборгованості він не має. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19 вересня 2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «РВС БАНК» було підписано Заяву-Договір № 1032653 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. (а. с. 15) Також відповідачем було підписано графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (додаток №1 до Заяви - Договору№ 1032653 від 19.09.2019 р.). (а. с. 16) Відповідачу було надано споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів у сумі 10256,41 гривень, строком на 24 місяця, процентна ставка 18 % річних, разова комісія при видачі кредиту: 2,5 % від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3% від суми наданого Кредиту, що підтверджується паспортом споживчого кредиту. (а. с. 17) В день підписання Заяви-Договору № 1032653 від 19.09.2019, відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно умов Заяви-Договору. Тобто, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] на момент укладення кредитного договору 19.09.2019 був ознайомлений та погодився з умовами вказаними у цих документах, зокрема й щодо сплати процентів, комісій у зазначених в них розмірах і порядках нарахування. 05 березня 2020 року між Акціонерним товариством «РВС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Паріс» був укладений договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1.\~Відповідно до умов вказаного договору Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними Договорами зазначеними у Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. Право вимоги за Кредитними договорами відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги. Новий кредитор після переходу до нього права вимоги стає кредитором за Кредитними договорами та одержує право вимагати від Боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за Кредитними договорами, які існували та існують на момент укладання цього Договору. (а.с.21-23) Відповідно до Витягу з Додатку №1 до Договору № 05/03/2020-1 про відступлення прав вимоги від 05.03.2020 року, сторона договору (боржник), права вимоги за яким відступаються, [PERSON] ; ІПН [NUMBER] ; номер договору 1032653; дата договору 19.09.2019; дата закінчення договору 19.09.2021; процентна ставка 18,00; заборгованість загальна 13020,26 грн., з яких: тіло 9755,84 грн., проценти 665,97 грн., комісії 1538,45 грн.; заборгованість за пенею 1060,00 грн. Запис в реєстрі № 511. (а.с.24) З копії Акту прийому-передачі прав і документів до Договору про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1 від 05 березня 2020 року та Витягу з Додатку №1 до Акту прийому-передачі прав і документів до Договору № 05/03/2020-1 про відступлення права вимоги від 05.03.2020 року слідує, що у зв`язку з укладенням Договору про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1 від 05.03.2020 року АТ «РВС БАНК» передає, а ТОВ «ФК «ПАРІС» приймає право вимоги до позичальників зазначених в Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги № 05/03/2020-1 від 05.03.2020 року. Первісний кредитор передає документацію Новому кредитору, а Новий кредитор приймає від Первісного кредитора документи за наступним переліком наведеним в Додатку до цього Акту, який є невід`ємною частиною Договору. Запис в реєстрі № 511. (а.с. 25,26) На підтвердження видачі та руху коштів по рахунку [PERSON] позивачем надано виписки АТ «РВС БАНК» по особовому рахунку за період з 05.03.2020 по 05.03.2020. (а. с. 28-34) Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по боржнику [PERSON] станом на 21.02.2023 заборгованість останнього складає\~ 13020,26 гривень, а саме: 9755,84 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 665,97 гривень - заборгованість за процентами; 1538,45 гривень - заборгованість за комісією; 1060,00 гривень - заборгованість за штрафними санкціями (пеня). (а. с. 35-39) 03.02.2023 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про усунення порушення кредитного зобов`язання за Вих. № 030223/3 від 03 лютого 2022 року. (а. с. 40-42) Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови оппонента. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частини 1, 2 ст.207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Тлумачення ч.1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); б) дарування (ч.2 ст. 718 ЦК України); в) факторингу (глава 73 ЦК України). Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. З матеріалів справи вбачається, що боржник за кредитним договором належним чином не сплачував заборгованість ні новому, ні попередньому кредитору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про відступлення права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Такий висновок відповідає також правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі №555/2428/15-ц (провадження №61-33582св18). Представником позивача суду надані документи щодо відомостей про закриття виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису № 907 від 15.06.2020 року за невиконання Кредитного договору № 0032653 від 31.05.2019 року.(а. с. 110-114) Відповідач під час розгляду справи надав копії документів з приводу його кредитної історії та наявних виконавчих проваджень (а.с.72-98), однак не надав доказів щодо сплати боргу за договором від 19.09.2021 року, а тому його твердження про те, що спірне зобов`язання виконано, не підтверджені. Разом з тим, позивачем надано належним чином засвідчені Витяг з Додатку №1 до Договору № 05/03/2020-1 про відступлення прав вимоги від 05.03.2020 року та копії Акту прийому-передачі прав і документів до Договору про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1 від 05 березня 2020 року та Витягу з Додатку №1 до Акту прийому-передачі прав і документів до Договору № 05/03/2020-1 про відступлення прав вимоги від 05.03.2020 року, в яких зазначено всі дані про боржника [PERSON] : ІПН позичальника, номер кредитного договору, дату отримання кредиту, залишок по тілу кредиту, по відсотках, по комісіям, по пені і штрафам. (а. с. 24-26) А тому, суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «Паріс» набуло права та обов`язки відносно [PERSON] з підстав, передбачених ст.512 ЦК України, а саме внаслідок передання первісним кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У частині першій статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). У ч.1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Також при винесенні даного рішення суд враховує, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,-щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на укладання договору про надання комплексного банківського обслуговування фізичних осіб послуг, погодився з умовами кредитування (суми кредиту, строком погашення, процентної ставки, штрафними санкціями тощо), що підтверджується його підписом у Заяві-Договорі № 1032653 від 19.09.2019 та графіку платежів (Додаток №1 до Заяви-Договору). Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). При нарахуванні 18 % річних від простроченої суми, то позивачем зазначено, що відповідно до пункту 7.7.2.17. Публічної пропозиції, клієнт зобов`язується сплачувати банку нараховувані проценти за користування кредитним коштами до повного фактичного виконання клієнтом зобов`язань за споживчим кредитом. При цьому розмір процентів для клієнта, який прострочив виконання зобов`язання за споживчим кредитом згідно з частини другої статті 625 ЦК України встановлюється на рівні процентної ставки за користування кредитними коштами, яка визначена умовами Заяви-Договору. (а. с. 9) Відповідно до інформації із Заяви-Договору від 19.09.2019 року сторони справи узгодили процентну ставку 18 % річних. (а. с.15) При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18) вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 03 лютого 2010 року сторони узгодили базову процентну ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору в розмірі 2,5 % на місяць з розрахунком 360 днів в році. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності штрафів за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. ТОВ «ФК «Паріс» прохає стягнути з відповідача 18% річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року, при цьому пославшись на пункт 7.7.2.17. Публічної пропозиції, яка не містить відомостей про ознайомлення з ним [PERSON] . Таким чином, враховуючи про відсутність відомостей про ознайомлення відповідача саме з Публічною пропозицією АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що вступило в дію 04 лютого 2019 року, суд вважає, що дана роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також суд зауважує, що Заява-Договір № 1032653 від 19.09.2019 року та Додаток №1 до неї не містять в собі конкретних вказівок щодо розміру процентів у разі прострочення зобов`язання за Споживчим кредитом згідно з ч.2 ст.625 ЦК України та відомостей щодо узгодження між сторонами спору зміни процентної ставки для розрахунку відсотків річних за частиною другою статті 625 ЦК України, а тому даний розрахунок слід проводити з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, що прямо передбачено нормами цивільного законодавства. З розрахунків позивача вбачається, що нарахування заборгованості згідно частини другої статті 625 ЦК України здійснювалося період\~ з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року, однак 3 % річних за користування коштами має бути стягнута за за період з 22.02.2021 року по 23.02.2022 року, а тому взявши за основу наданий позивачем розрахунок, сума становить 150,84 гривень. Отже, за вказаний період три проценти річних від простроченої суми становить 150,84 гривень. Також, позивач в позовній заяві прохає стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року у розмірі 2474,00 гривень, що підтверджується наданим розрахунком.( а. с. 39) Крім того, згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року по справі № 127/17882/15-ц, стягнення інфляційних втрат і 3 % річних здійснюється на підставі їх нарахування на суму боргу. Враховуючи схему погашення кредитної заборгованості, відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Паріс» на стягнення з [PERSON] загальної суми заборгованості у розмірі 13020,26 гривень та період стягнення, суд вважає, що позовні вимоги фінансової компанії у частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 2474,00 гривень є не обґрунтованими, а стягенню підлягає сума інфляційних втрат у розмірі 721,51 гривень. Заперечення відповідача, зазначені у судовому засіданні спростовуються вищевказаними доказами та доводами позивача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам чинного на той час законодавства та вільному волевиявленню сторін, під час укладення кредитного договору [PERSON] був ознайомлений з його умовами, висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору і виконував його умови, що свідчить про прийняття таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Враховуючи,\~що відповідач\~ [PERSON] \~взятих на\~себе кредитних\~зобов`язань\~належним чином\~не виконав,\~право вимоги\~перейшло до\~позивача на\~законних підставах,\~а також\~те,\~що відповідач\~доказів,\~які б\~спростовували правильність\~складеного позивачем\~розрахунку заборгованості\~або про\~її погашення\~не надав,\~ а\~також ту\~обставину,\~що суд\~дійшов до\~висновку про\~те,\~що позивач\~має право\~на стягнення\~з відповідача\~трьох процентів\~річних від\~простроченої суми\~за період\~з 22.02.2021\~року по\~23.02.2022\~року \~та зменшення\~суми інфляційних\~втрат,\~позовні вимоги\~є обґрунтованими\~та підлягають\~частковому задоволенню,\~а з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягає стягненню\~заборгованість,\~яка становить 12832,61 гривень, з яких: 9755,84 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 665,97 гривень - заборгованість за процентами; 1538,45 гривень - заборгованість за комісією; за період з 22.02.2021 року по 23.02.2022 року 150,84 гривень 3% річних за користування коштами; 721,51 гривень інфляційні втрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним за подання позову судовий збір.

Outcome: partial