Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 866 грн. 74 коп. (вісімсот шістдесят шість гривень сімдесят чотири копійки), моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 200000 грн. (двісті тисяч гривень) В обгрунтування позову зазначив, що в провадженні Червонозаводського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області розслідувалася кримінальна справа № 6311067, порушена 20 серпня 2011 р. за ознаками ч.2 ст.296 КК України, за фактом хуліганських дій, скоєних [PERSON] та [PERSON] , які завдали позивачу тілесних ушкоджень.19 листопада 2012 року ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова дана кримінальна справа була направлена для проведення додаткового розслідування. Органам досудового розслідування необхідно було провести лише три слідчі дії. Ця постанова виконувалась органом досудового слідства з грудня 2012 року по 26 липня 2018 року. Завдяки незаконним та недбалим діям працівників міліції, поліції та прокуратури відповідачі так і не були притягнуті до кримінальної відповідальності. Наразі Управлінням у Полтавській області ДБР розслідується кримінальне провадження за ст.367 КК України.26.07.2018 року прокурором Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури №5 до Червонозаводського районного суду було подано клопотання про звільнення [PERSON] та [PERSON] про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності в рамках кримінального провадження №12012220460000446 від 13.12.2012 за ч.2 ст.296 КК України.02.05.2019 року ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова клопотання прокурора було задоволено і відповідачів звільнили від кримінальної відповідальності. 11.02.2020 р. ухвалою Харківського Апеляційного Суд апеляційну скаргу позивача на ухвалу Червонозаводського районного суду від 02.05.2019 залишено без задоволення, а ухвалу суду залишено без змін .19.05.2020 року ухвалою Верховного Суду України позивачу було відмовлено у відкритті провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова та на ухвалу Харківського Апеляційного Суду від 11.02.2020 року. 20 квітня 2021 року поштою він надіслав заяву до ЄСПЛ у зв`язку з порушенням норм ст.ст.З, 6 та 13 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод» державою Україна так, як вважає, що Україна її правоохоронні органи та суд не змогли належним та належним чином захистити його права як потерпілого від злочину. У порушенні норм ч.5 ст.9 КПК України держава Україна не застосовувала практику Європейського суду з прав людини під час розгляду кримінальної справи щодо відповідачівпозивач зазначає, що незаконними діями відповідачів йому було завдано матеріальних збитків та моральної шкоди. У результаті хуліганських дій [PERSON] 4 серпня 2011 р. на вул. Кірова в м. Харкові пошкодив його автомобіль Фольсфаген-Пассат р.н. [NUMBER] , а потім спільно побили його, у зв`язку з чим він змушений був звернутися за медичною допомогою і перебував на лікуванні з 4 серпня по 15 серпня 2011 року .Матеріальні збитки висловилися у коштах витрачених ним на лікування у розмірі 866 грн. 74 копійки.Позивачу було завдано моральної шкоди, яку ніколи йому не буде відновлено, відповідачі спільно били його протягом п`яти хвилин, при цьому вказані події відбувалися в центрі міста прямо на проїжджій частині на вул. Кірова близько буд. 11 очевидцями зазначених подій була значна кількість осіб як перехожих так і водіїв, які були змушені були зупинити автомобілі, оскільки дві машини Шкода-Феліція р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] і автомобіль позивача Фольсфаген-Пассат г.н. [NUMBER] перегородили всю дорогу, зазначені події завдали йому сильних переживань, завдали фізичного болю. Через те, що сталося протягом більше двох тижнів, позивач змушений був припинити свою адвокатську діяльність, йому було некомфортно розповідати близьким і друзям про те, що сталося. Позивачу, дорослій людині ставало якось не по собі, начебто не слабкому чоловікові завдали цілого ряду ударів по обличчю. Були порушені всі життєві зв`язки в їх сім`ї та друзями.Враховуючи, що відповідно до чинного законодавства моральну шкоду юридично необхідно визначити у грошовому вираженні, позивач визначає заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причини неявки суду не повідомляли, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що в провадженні Червонозаводського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області знаходилася кримінальна справа № 6311067від 20 серпня 2011 р. за ознаками ч.2 ст.296 КК України, за фактом хуліганських дій, скоїних [PERSON] , [PERSON] , які під час хуліганських дій завдали позивачу тілесних ушкоджень. 19 листопада 2012 року ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова дана кримінальна справа була направлена для проведення додаткового розслідування. 02.05.2019 року ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова клопотання прокурора було задоволено і відповідачів звільнили від кримінальної відповідальності. 11.02.2020 р. ухвалою Харківського Апеляційного Суду апеляційну скаргу на ухвалу Червонозаводського районного суду від 2.05.2019 залишено без задоволення, а ухвалу суду залишено без змін . 19.05.2020 року ухвалою Верховного Суду України позивачу було відмовлено у відкритті провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова та на ухвалу Харківського Апеляційного Суду від 11.02.2020 року. Зазначеними ухвалами встановлено, що [PERSON] 04.08.2011 р. близько 15:00 год. в групі з [PERSON] , знаходячись в громадському місці - на проїзній частині дороги, неподалік будинку [ADDRESS] , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, використовуючи малозначний привід, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з особливою зухвалістю із хуліганських спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно наніс [PERSON] , який знаходився в салоні свого автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT В2», д.н. « [NUMBER] » один удар кулаком лівої руки в область лівого ока, від якого останній впав спиною на праве переднє пасажирське сидіння. В цей час [PERSON] почав утримувати [PERSON] , тим самим подавивши його волю до опору, після чого [PERSON] наніс [PERSON] не менше 5 ударів кулаком правої руки по тулубу [PERSON] . Вищевказані протиправні дії, супроводжувались нецензурною лайкою зі сторони [PERSON] . Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином ухвала Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02.05.2019 року, ухвала Харківського Апеляційного Суду від 02.05.2019 року є обов`язковими для суду в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цими особами. До цього часу відповідачами не було відшкодовано заподіяної Позивачу шкоди, внаслідок чого Позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов 'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Оскільки внаслідок неправомірних дій Відповідачів Позивачу було завдано майнову шкоду, у Відповідачів виник обов`язок відшкодувати заподіяну ними шкоду. Розмір заподіяної Позивачу шкоди підтверджується відповідними доказами на суму 866 грн. 74 коп. Наведені докази є достатніми для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів майнової шкоди. Стосовно позовних вимог про відшкодування Позивачу моральної шкоди у розмірі 200000 грн. (двісті тисяч гривень), то вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, є акти цивільного законодавства, а також завдання моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Щодо визначення розміру моральної шкоди, то за змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Разом із тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Однак суд не погоджується із заявленим позивачем розміром моральної шкоди, який суперечить загальним засадам цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) та, на думку суду, є надмірним відшкодуванням. Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із положень ст.ст. 23, 1168 ЦК України та враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, враховуючи засади співмірності, виваженості, справедливості та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95 №4. На думку суду, з урахуванням усіх встановлених обставини справи у їх сукупності, глибину душевних страждань позивача та вимоги розумності, виваженості та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями відповідачів, стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень є достатнім, співмірним та справедливим, хоча і має суто умовний вираз, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial