Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

02 червня 2023 року [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом в якому просив суд: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом. Посвідченим П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою 06 червня 2014 року за реєстровим №5-297, на 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, позивач посилається на наступне, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . У встановлений законом строк позивач звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки заявником не подано до нотаріуса оригінал документу, що підтверджує право власності спадкодавця. За наведених обставин, оскільки у позивача відсутній правовстановлюючий документ на квартиру, він позбавлений можливості отримати свідоцтво на спадкове майно, у зв`язку з чим вимушений звернутись з даним позовом до суду. 08 червня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження за правилами загального позовного провадження. Витребувано у П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори м. Києва, завірену належним чином копію спадкової справи №1311/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 14 липня 2023 року замінено первісних неналежних відповідачів [PERSON] та [PERSON] на належного відповідача - Київську міську раду. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] та [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 23 серпня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача - Київської міської ради, в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просить розгляд справи проводити за відсутністю відповідача та ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Треті особи в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 27 січня 2022 року (актовий запис №16012). (а.с.8) Позивач є рідним сином померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (а.с. 52). Як вбачається з матеріалів справи, 06 червня 2014 року [PERSON] складено заповіт, зі змісту якого, вбачається, що все своє майно [PERSON] заповів своєму сину [PERSON] . (а. с. 49 зв.) Отже, позивач має право на спадкування майна померлого за заповітом. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України) Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Як підтверджується матеріалами спадкової справи №1311 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , яка заведена П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою, 17 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . 13 травня 2023 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Прядко Т. А.. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки, згідно п.4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, видача спадщини на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правоустановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, однак спадкоємцем не надано правоустановлюючого документу, який підтверджує право власності на квартиру на ім`я померлого. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] належала на праві власності 1/3 частини квартири [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною радою народних депутатів м. Києва 20.12.1994 року, Дата проведення реєстрації в Бюро - 16.01.1992 року за реєстровим номером 1746, ці обставини підтверджуються Доданою до матеріалів справи інформаційною довідкою, виданої КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 53 зв.). Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв`язана волею сторонніх осіб (відповідачів у справі), що суперечить вищевказаній презумпції. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняв спадщину після померлого [PERSON] , однак, у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень п. 9, ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, тому у сукупності встановлених обставин є підстави для задоволення позовних вимог. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України) Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Київської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за заповітом є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved