Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

22.12.2022 року концерн «МТМ» в особі представника за довіреністю Прокоп`євої Т.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] 23.05.2023 року представник позивача подала заяву, в якій залучила до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками нежитлового приміщення [ADDRESS] . Між концерном «МТМ» та відповідачами укладений договір про надання послуг з постачання теплової енергії, оскільки позивач 02.10.2021 року опублікував на веб сайті публічний договір приєднання, а відповідачі фактично отримують послуги від концерну «МТМ». Позивач надає послугу з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення [ADDRESS] . За період з листопада 2021 по квітень 2023 року сума вартості послуг склала 25\~593,30 грн. Проте відповідачі не сплатили за користування тепловою енергію, чим порушили умови договору. Позивач просить суд: - стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь концерну заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення за період з листопада 2021\~року по квітень 2023 року в розмірі 25\~593,30\~грн., а також судовий збір у розмірі 2481 грн. 29.12.2022 року суддя відкрив спрощене провадження по справі з викликом сторін (а.с. 32). 11.04.2023 року суд залучив до участі в якості співвідповідача [PERSON] (а.с. 105). 30.06.2023 року представник відповідачів [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. Суть заперечень відповідача зводиться до наступного. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками нежитлового приміщення [ADDRESS] . Після проведення реконструкції нежитлове приміщення [ADDRESS] було введено в експлуатацію відповідно до акту державної технічної комісії про прийняття в міського голови від 26.05.2004 р. №642р. Нежитлове приміщення [ADDRESS] , яке належить відповідачам обладнане відокремленою системою опалення та обладнане приладом обліку тепла, який знаходиться на окремій лінії, що йде з підвалу. 21.01.2009 року [PERSON] звернулася до концерну «МТМ» з листом, в якому просила розпломбувати кран, що подає теплоносій в приміщення для створення видимого розриву в трубі шляхом видалення цього крану і встановлення замість нього заглушки з наступним її опломбуванням. 03.02.2009 року позивачем було здійснено відключення системи опалення, оформлений акт про відключення системи теплоспоживання. Таким чином, оскільки система опалення приміщення [ADDRESS] є відокремленою, то фактично Позивачем та [PERSON] було досягнуто згоди про припинення відпуску теплової енергії споживачу. З 2009 по 2020 роки відповідачі не оплачували послуги з теплопостачання, рахунки про сплату за надані послуги не отримували, позивач послуги з постачання теплової енергії не надавав. 17.07.2023 року представник позивача [PERSON] подала відповідь на відзив, в якій наполягає на задоволенні позовних вимог. Вказує, що система опалення нежитлового приміщення відповідачів знаходиться в житловому будинку, являється однією із складових інженерних систем опалення житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок, в який надходить теплова енергія з метою опалення всіх приміщень будинку. Нежитлове приміщення відповідачів є частиною житлового будинку. Законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є акт постійно діючої міжвідомчої комісії. Процедура відключення від теплопостачання відповідачами дотримана не була. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила суд його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві не позов. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України "Про теплопостачання", "Про житлово-комунальні послуги", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (діяли до 30.04.2022), Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ № 830 від 21.08.2019р., умовами Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України "Про теплопостачання". Відповідно до вимог ч. 6 статті 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-УІІІ, послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджується Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Статтею 12 цього Закону передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових. Згідно з ч. 4 статті 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-УІІІ, з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутись будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. За змістом ч. 5 статті 13 цього Закону, неукладення договору з виконавцем послуг не звільняє споживача від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої виконавцем. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим відмова від оплати таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору є безпідставною та не береться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13 та інші подальші, якими підтримано таку позицію). Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого покладається і на споживача, і на теплопостачальну організацію, не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, по 1/2 частині кожній, належить нежитлове приміщення №2 за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,5 кв.м. (а.с. 116,118, 119). Житловий будинок [ADDRESS] обладнаний приладом обліку теплової енергії. Згідно наданого суду розрахунку та квитанцій за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , споживачам [PERSON] та [PERSON] нараховано за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 по квітень 2023 року 25593,30 гривень. Сплати за послуги відсутні. (а.с. 120-138). Суд дійшов висновку, що вищевказані помісячні нарахування оплати за фактично надані позивачем відповідачу комунальні послуги обґрунтовані та проводилися відповідно до діючого законодавства. Суд не приймає з наступних міркувань доводи представника відповідачів про те, що нежитлове приміщення було відключено від системи опалення, а тому відповідачі не отримували послуги з постачання теплової енергії, отже не зобов`язані сплачувати за ці послуги. Представник відповідача на підтвердження своєї позиції надав суду копію робочого проєкту перепланування житлового приміщення по [ADDRESS] , відповідно якого система опалення відокремлена від системи опалення з під`єднанням до будинкових мереж. Має окреме приєднання від наявного елеваторного вузла житлового будинку та обладнана теплолічильником. Також суду наданий акт про відключення системи теплоспоживання та гарячого водопостачання від 03.02.2009 року, відповідно якого 03.02.2009 року було здійснено відключення системи опалення абонента №401850 за адресою: [ADDRESS] . Так, суд враховує, що згідно із правовим висновком постанові Верховного Суду, викладеним у постанові від 1 грудня 2021 року у справі № 607/25229/1, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, «…відповідно до Порядку № 4 від 22 листопада 2005 року для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169 внесено зміни до Порядку від 22 листопада 2005 року № 4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком № 4 від 22 листопада 2005 року процедури. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15, постановах Верховного Суду від 3 травня 2018 року у справі № 209/4950/15-ц (провадження № 61-12661св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 683/2223/17 (провадження № 61-44982св18), від 18 вересня 2019 року у справі № 215/1724/16-ц (провадження № 61-1632св18)…». Суд вважає, що відповідачі не надали суду доказів на підтвердження, що вищезазначене нежитлове приміщення відповідача у вищезазначений період нарахування заборгованості було відключено від централізованого опалення в установленому законом порядку. Доводи представника відповідачів про те, що відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг є підставою для звільнення її від обов`язку сплачувати за надані послуги не приймаються судом з наступних підстав. Відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоча у ч. 1 ст. 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості з відповідачів в сумі 25\~593,30 грн. законні та обґрунтовані. Позивач просить суд стягнути суму з відповідачів солідарно. Проте суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а борг підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах пропорційно до їх часток у спільному майні по 12\~796,65 грн. з кожного відповідача. Згідно ч.1 ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Представник позивачів у відзиву вказав, що [PERSON] та [PERSON] домовились в порядку статті 358 ЦК України про те, що [PERSON] буде здійснювати розрахунки за послуги, отримані від концерну «МТМ». Проте відповідні докази на підтвердження цієї домовленості представник відповідачів не надав. Суд покладає на відповідачів сплачений позивачем судовий збір в сумі 2481 грн. в рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: partial