Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Яготинського районного суду Київської області з заявою про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, в котрій зазначив, що з 16 вересня 2017 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 23 березня 2021 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, розірвано. [INFO] народилася [PERSON] . 18 грудня 2018 року заявник познайомився із [PERSON] . В квітні 2019 року вона переїхала до заявника та почала проживати з заявником, вони почали вести спільне господарство, жити на одній житловій площі та підтримувати подружні відносини. В травні 2019 року [PERSON] завагітніла від заявника та [INFO] народила доньку, [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем, то у відповідності до ст. 122 СК України походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про народження дружиною дитини. Заявник дуже радий своєму батьківству, дуже любить доньку та приймає активну участь у вихованні та утриманні доньки, вона любить і знає його як свого батька. Враховуючи викладене, заявник просив визнати його батьком [PERSON] [INFO] , виключити відомості про [PERSON] як батька дитини з актового запису про народження, батьком дитини записати заявника, та змінити прізвище та по-батькові дитини з [PERSON] на [PERSON] . Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 31.01.2022 року відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. Позивач уточнила вимоги позову та просила виключити відомості про [PERSON] як батька дитини [PERSON] з актового запису про народження, батьком дитини записати [PERSON] , змінити прізвище та по-батькові дитини з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця та мешканця [ADDRESS] батьком [PERSON] , [INFO] . 09.11.2023 року на адресу суду від представника позивача адвоката Воробей І. В. надійшло клопотання про призначення судово-генетичної експертизи. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 09.11.2022 року призначено по даній справі судово-генетичну експертизу, виконання котрої доручити експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз (м. Київ вул. Докучаївська, 4) Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 06.03.2023 року поновлено провадження по вищевказаній справі. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 19.04.2023 року підготовче засідання закрито та призначено до судового розгляду. Представник позивача направив заяву через канцелярію суду про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. [PERSON] звернулася із заявою про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги просить задовольнити в повному обсязі. [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлений надлежним чином відповідно до вимлог ч.8 ст.128 ЦПК України, заяв та клопотань не направляв. Представник Яготинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направив заяву через канцелярію суду про розгляд справи у її відсутність. Проти заявлених вимог не заперечувала. Перевіривши матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» № 4451/70). В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (рішення від 17 червня 2011 року, заява № 21037/05), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно роз`яснень, що містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06 від 18.12.2008 року) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24.02.1995 року). У рішенні від 08.04.2004 року у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява № 11057/02) Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Частиною 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч. 2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. В силу ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до положень статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути предявлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно із ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). В силу п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно із п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі по тексту - Правила), що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану Згідно п. 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. В судовому засіданні встановлено, що 23 березня 2021 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а. с. 6-7). З копії паспорта (а.с.8) та ідентифікаційного номера (а.с.9) [PERSON] народився [INFO] в м. Яготин. З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] та має батьків [PERSON] та [PERSON] (а. с.10). З копії свідоцтва про шлюб, копії паспорта [PERSON] та копії ідентифікаційного номера (а.с. 11-12) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 16 вересня 2017 року зареєстрували шлюб у Оболонському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до висновку експерта №103-176-2022 (а.с.76-79) вбачається, що молекулярно-генетичним дослідженням встановлено вірогідність біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] тиа складає величину не менш ніж 99,99%, таким чином біологічне батьківство [PERSON] доведено. Враховуючи, що молекулярно-генетичним дослідженням встановлено вірогідність біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] що складає величину не менш ніж 99,99%, таким чином біологічне батьківство [PERSON] доведено, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved