Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до Російської Федерації, в якому (позові) просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 3 900 240 грн., зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що в серпні 2014 року між нею (позивачем) та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , та вона є членом сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер), що підтверджується посвідченням.У зв`язку з проведенням заходів мобілізації, оголошеної Указом Президента України, підполковник [PERSON] був зарахований до списків особового складу військової частини, призначений на посаду заступника командира військової частини - польова пошта [NUMBER] Збройних Сил України, що підтверджується витягом з Наказу командира військової частини - польова пошта [NUMBER] № 2 від 17 червня 2014 року.В період з 05.08.2014 року по 09.09.2014 року, з 04.02.2015 року по 05.02.2015 року, з 08.03.2015 року по 09.03.2015 року, а також з 30.04.2015 року по 18.06.2015 року та з 11.09.2015 року по 17.09.2015 року [PERSON] безпосередньо брав участь у захисті суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у якості заступника командира військової частини - польова пошта [NUMBER] . Дані факти підтверджується довідками про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 446 від 20 березня 2015 року та № 5562 від 9 листопада 2016 року.Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1280 від 14 травня 2018 року, - 28 серпня 2014 року [PERSON] отримав вогнепальне осколкове наскрізне поранення с/3 правого плеча, вогнепальне осколкове сліпе поранення н/3 лівого стегна, вогнепальне осколкове наскрізне поранення н/3 правогостегна наслідком яких стало: ЗЧМТ, струс головного мозку, вогнепальний багатоуламковий перелом с/3 правої плечової кістки», які в подальшому призвели до розвитку після травматичної комбінованої контрактури правого плечового суглобу, консолідованого перелому середньої третини правої плечової кістки внаслідок вогнепального перелому; стану після операції: відкритої репозиції, МОС перелому блокованим цвяхом з больовим синдромом та незначним порушенням функції. Зміцнілих рубців середньої третини правого плеча, нижніх третин обох стегон, без порушення функції. Стану після видалення МОС. Наслідків перенесеної вибухової травми, ЗЧМТ, струсу головного мозку у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст., прогредієнтний перебіг, з вираженим вестибуло-атактичним, церебрастенічним синдромами, когнітивними порушеннями. Післятравматичного церебрального арахноїдиту з симпато-адреналовими кризами середнього ступеню важкості та частоти, лікворно-венозною дисциркуляцією з постійними цефалгіями. ІХС: Дифузного кардіосклерозу. СН І ст. Гіпертонічної хвороби II ст. ступінь 2, ризик 3. ФК II. Ангіопатії сітківки обох очей. Хронічного гепахолецеститу в ст. нестійкої ремісії. Хронічного циститу. Остеохондрозу шийного, поперекового відділу хребта. Патології С 5-С 6 міжхребцевих дисків. Вертеброгенноїцервікокраніолгії, люмбоішіалгії з м`язово-тонічними проявами», а також захворювання: «Холангіоцелюлярний рак печінки, з метастазуванням по паренхімі, в лімфовузли гепатодуоденальні. G1. Раковий асцит. Раковаінтоксикація. Кахекскія. Повнокрів`я та дистрофічні зміни внутрішніх органів. Ішемічна хвороба серця на фоні гіпертонічної хвороби, стенозуючий атеросклероз вінцевих артерій, атеросклеротичний кардіосклероз. Кіста мозочка. Спайки оболонок, лікворно-гіпертензивний синдром. ХОЗЛ. Емфіземалегень. Пневмосклероз. Хронічний пієлонефрит, що послужило причиною його смерті [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15 грудня 2017 року серії [NUMBER] , яке видане Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та протоколом патолого- анатомічного дослідження № 14 від 15.12.2017 року КЗ «КМЛШМД» та військово-обліковою, військово-медичною та іншою медичною документацією. Вказала, що травма, поранення, захворювання та причина смерті її (позивача) чоловіка [PERSON] , - пов`язані із захистом Батьківщини. Зазначила, що внаслідок втрати її чоловіка [PERSON] , який помер у результаті військової агресії російської федерації проти України, вона (позивач) відчуває безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, втратила душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування, та через загибель чоловіка вона втратила сенс життя та віру в майбутнє, крім того, втрата чоловіка не дає їй можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб соціального життя, на підставі чого розмір моральної шкоди, який становить 3 900 240 грн., встановлений нею з урахуванням характеру та обсягу завданих їй моральних страждань, істотного порушення конституційних прав [PERSON] , умисного характеру дій, а також почуття безпорадності та розчарування, які вона відчуває роками через неможливість відновити порушені права. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2022 рокувідкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 06 березня 2023 року закрито підготовче провадження у зазначеній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов про відшкодування моральної шкоди підтримала з підстав, зазначених в позові, просила позов задовольнити. Крім того, зазначила, що її моральні страждання полягають в тому, що вона втратила близьку людину, та її чоловік [PERSON] міг ще жити та приносити радість як їй, так і онукам. Також вказала, що визначений нею розмір моральної шкоди вона також обґрунтовує розміром можливого доходу, пенсії її чоловіка, якби він був живий. Окремо зазначила, що у зв`язку із смертю її чоловіка [PERSON] від держави Україна вона отримала одноразову допомогу в розмірі 1 200 000 грн. Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено поняття «судовий імунітет», відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. При цьому, Верховний Суд встановив підстави для висновку про те, що починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо згоди російської федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави, починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних відносин України з російською федерацією. З огляду на викладене вище, зазначена справа за позовом [PERSON] до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди розглянута судом на підставі поданого позивачем позову та доказів, якими позивач обґрунтувала заявлені позовні вимоги. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України, до яких, серед іншого, належить відшкодування моральної (немайнової) шкоди. При цьому, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), та розглядаючи справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. У розумінні наведеного правила необхідно враховувати також правило частини 6 ст.81 ЦПК України, згідно з яким доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, і саме таке розуміння процесуального закону найбільшою мірою відповідатиме засадничим принципам цивільного процесу: принципам змагальності сторін та диспозитивності цивільного процесу. З огляду на зазначені положення процесуального Закону, судом встановлено та письмовими доказами у справі, наданими позивачем, зокрема, копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 03 серпня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №551, що позивач [PERSON] , [INFO] , з 03 серпня 2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії витягу з Наказу командира військової частини - польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 17 червня 2014 року за № 2, підполковника [PERSON] , як офіцера запасу відповідно до мобілізаційного плану, призваного Кіровоградським ОМВК Кіровоградської області 04 червня 2014 року, з 17 червня 2014 року зараховано до списків особового складу військової частини - польова пошта [NUMBER] , та вважати, що з 17 червня 2014 року посаду прийняв та приступив до службових обов`язків за посадою: заступника командира військової частини - польова пошта [NUMBER] , [NUMBER] . Крім того, відповідно до копії Наказу командира військової частини - польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) № 59 від 27 серпня 2014 року вважати таким, що вибув у відрядження для виконання бойових завдань в н.п. Іловайськ: підполковника [PERSON] , заступника командира батальйону (підстава: бойове розпорядження НШ АТО від 27 серпня 2014 року № 2040 ог/ДСК). Відповідно до довідки Військової частини - польова пошта [NUMBER] про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 15 жовтня 2014 року за № 1363, виданої для пред`явлення військово - лікарській комісії, підполковник [PERSON] , [INFO] , [INFO] при виконанні бойового завдання в районі міста Іловайськ, згідно наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] №59 від27.08.2014 року одержав ЗЧМТ, струс головного мозку, вогнепальне осколкове наскрізне поранення середньої третини правогоплеча, вогнепальний багато осколковий перелом середньої третини правої плечової кістки. Вогнепальне осколкове сліпе поранення середньої третини лівого бедра. Вогнепальне осколкове наскрізне поранення середньої третини правого бедра. Стан після ПХО ран, ВКДО стержневий аратом перелому правої плечової кістки. Згідно з довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за № 446 від 20 березня 2015 року, підполковник [PERSON] , в період з 05.08.2014 року по 09.09.2014 року, з 04.02.2015 року по 05.02.2015 року, з 08.03.2015 року по 09.03,2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції: місто Краматорськ, місто Костянтинівка (підстава: наказ першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі Безпеки України (по стройовій частині) № 88 від 12 серпня 2014 року). Відповідно до довідки командира військової частини - польова пошта [NUMBER] про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за № 5562 від 09 листопада 2016 року, підполковник [PERSON] дійсно в дійсно в період з 30.04.2015 по 18.06.2015, та з 11.09.2015 по 17.09.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції у с. Новоселівка, Тельманівського району, Донецької області (підстава: наказ командира в/ч польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 30.04.2015 № 121, витяг з наказу ПЗК АТЦ при СБУ від 30.04.2015 № 120, витягу з наказу ПЗК АТЦ при СБУ від 19.06.2015 № 170, наказ командира в/ч польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 18.06.2015 № 159, наказ командира в/ч польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 11.09.2015 № 241. витяг з наказу ПЗК АТЦ при СБУ від11.09.2015№ 254, витягу з наказу ПЗК АТЦ при СБУ від 17.09.2015 № 260, наказ командира в/ч польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 17.09.2015 № 247. Відповідно до виписки з історії хвороби КЗ «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» № 1030114 від 03 вересня 2014 року, [PERSON] , 1964 року народження, 31.08.2014 року доставлений з зони АТО о 09:17 год. в приймальне відділення МКЛ №6 м. Дніпропетровська з клінікою вогнепальних поранень обох стегон, правого плеча. У терміновому порядку транспортований до операційної. Після проведених операцій (протоколи додаються) госпіталізовано до АІТ. Заключний діагноз: Вогнепальний перелом середньої третини правої плечової кістки, вогнепальне сліпе поранення нижньої третини лівого стегна, вогнепальне сліпе поранення нижньої третини лівого стегна, стороннє тіло лівого стегна, стороннє тіло.ЗЧМТ, струс головного мозку, тупа травма правої половини грудної клітки, забій правої легені. Для подальшого лікування переводиться до окружного шпиталю міста Одеси. Відповідно до виписного епікризу №2502 Військово - медичного клінічного центру Південного регіону, підполковник за призовом в/ч пп [NUMBER] , учасник АТО, [PERSON] , 1964 р.н., знаходився на обстеженні у неврологічному відділенні клініки нейрохірургії та неврології ВМКЦ Південного регіону з 10.02.2015р. по 26.02.2015р. Клінічний діагноз: Післятравматична комбінована контрактура правого плечового суглобу, консолідований перелом середньої третини правої плечової кістки внаслідок вогнепального перелому 28.08.14, стан після операції: відкритої репозиції. МОС перелому блокованим цвяхом 02.10.14, з больовим синдромом та незначним порушенням функції. Окріплі рубці середньої третини правого плеча, нижніх третин обох стегон без порушення функції. Наслідки перенесеної вибухової травми (28.08.2014), закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді дрібновогнищевої симптоматики, астено-вегетативпого синдрому з незначним порушенням функції. Травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. ІХС: Дифузний кардіосклероз. СН 0. Простий короткозорий астигматизм ст. 1 .ОД при гостроті зору з корекцією 1.0/1.0.Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Відповідно до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №1280 від 14 травня 2018 року) вибухова травма (28.08.2014 року), вогнепальне осколкове наскрізне поранення с/3 правого плеча, вогнепальне осколкове сліпе поранення н/3 лівого стегна, вогнепальне осколкове наскрізне поранення н/3 правого стегна, підполковника у відставці [PERSON] , 1964 року народження, наслідком яких стало: «ЗЧМТ, струс головного мозку, вогнепальний багатоуламковий перелом с/3 правої плечової кістки», що підтверджується свідоцтвом про хворобу ВЛК ВМКЦ Південного регіону № 398 від 25.02.2015 року, і які в подальшому призвели до розвитку: «Післятравматичної комбінованої контрактури правого плечового суглобу, консолідованого перелому середньої третини правої плечової кістки внаслідок вогнепального перелому (28.08.2014р.). Стану після операції: відкритої репозиції, МОС перелому блокованим цвяхом (02.10.2014р.) з больовим синдромом та незначним порушенням функції. Зміцнілих рубців середньої третини правого плеча, нижніх третин обох стегон, без порушення функції. Стану після видалення МОС (21.04.2016р.). Наслідків перенесеної вибухової травми (28.08.2014р.), ЗЧМТ, струсу головного мозку у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ (два-три) ст., прогредієнтний перебіг, з вираженим вестибуло-атактичним, церебрастенічним синдромами, когнітивними порушеннями. Післятравматичного (28.08.2014р.) церебрального арахноїдиту з симпато-адреналовими кризами середнього ступеню важкості та частоти, лікворно-венозною дисциркуляцією з постійними цефалгіями. ІХС: Дифузного кардіосклерозу. СН І ст. Гіпертонічної хвороби II ст. ступінь 2, ризик 3. ФК II. Ангіопатії сітківки обох очей. Хронічного гепатохолециститу в ст. нестійкої ремісії. Хронічного циститу. Остеохондрозу шийного, поперекового відділу хребта. Патології С5-С6 міжхребцевих дисків. Вертеброгенноїцервікокраніалгії, люмбоішіалгії з м`язово-тонічними проявами», а також захворювання: «Холангіоцелюлярний рак печінки, з метастазуванням по паренхімі, в лімфовузли гепатодуоденальні. G1. Раковий асцит. Ракова інтоксикація. Кахексія. Повнокрів`я та дистрофічні зміни внутрішніх органів. Ішемічна хвороба серця на фоні гіпертонічної хвороби, стенозуючий атеросклероз вінцевих артерій, атеросклеротичний кардіосклероз. Кіста мозочка. Спайки оболонок, лікворно-гіпертензивний синдром. ХОЗЛ. Емфізема легень. Пневмосклероз. Хронічний пієлонефрит», що послужило причиною його смерті [INFO] і що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.12.2017р. серії [NUMBER] , яке видане Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та протоколом патолого-анатомічного дослідження № 14 від 15.12.2017 року КЗ «КМЛШМД» та військово-обліковою, військово-медичною та іншою медичною документацією, - травма, поранення, захворювання і причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини (Причинний зв`язок засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв за протоколом № 4339 від 13.10.2016 року - відмінено. Підстава протокол засідання ЦВЛК № 1280 від 14.05.2018 року). Судом також встановлено, що 15 грудня 2017 року [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15 грудня 2017 року Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис №3237. Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач [PERSON] як на підстави позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, зазначила, що внаслідок втрати чоловіка [PERSON] , який у зв`язку з проведенням заходів мобілізації, оголошеної Указом Президента України, був зарахований до списків особового складу військової частини, призначений на посаду заступника командира військової частини - польова пошта [NUMBER] Збройних Сил України та безпосередньо брав участь у захисті суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у якості заступника командира військової частини - польова пошта [NUMBER] та 28 серпня 2014 року отримав вогнепальне осколкове наскрізне поранення с/3 правого плеча, вогнепальне осколкове сліпе поранення н/3 лівого стегна, вогнепальне осколкове наскрізне поранення н/3 правого стегна, наслідком яких ряд подальших захворювань, та послужило причиною його смерті [INFO] , що підтверджується військово-обліковою, військово-медичною та іншою медичною документацією, при цьому, травма, поранення, захворювання та причина смерті її чоловіка [PERSON] , - пов`язані із захистом Батьківщини, вона відчуває безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, втратила душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування, та через втрату близької людини - чоловіка, - втратила сенс життя та віру в майбутнє, крім того, втрата чоловіка не дає їй можливості нормально спілкуватись з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб соціального життя. Крім того, на обґрунтування заявлених позовних вимог та підстав позову позивач [PERSON] надала наступні письмові докази, а саме: виписку з медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради», з якої вбачається, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 16.05.2019 року по 30.05.2019 року та звернулась до медичної установи зі скаргами на частий головний біль в тім`яній ділянці, переважно вночі та вранці, що супроводжується неприємними відчуттями при рухах очей, посмикування лівого ока, терпкість рук більше вночі, пекучий біль між лопатками, біль при фізичних навантаженнях в лівій гомілці та стопі, коливання АТ, загальну слабкість. Анемнез хвороби: вважає себе хворою протягом тривалого часу, пов`язує з психоемоційними та фізичними навантаженнями. Періодично лікувалася за місцем проживання. Госпіталізована в зв`язку з погіршенням стану. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 29 грудня 2017 року, виданого Управлінням соціального захисту населення Подільської районної у місті Кропивницькому раді, [PERSON] , як пред`явник цього посвідчення, має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей померлих ветеранів війни. Відповідно до ст. 28 Загальної декларації прав людини, кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. У ст. 30 Декларації зазначено, що ніщо у цій Декларації не може бути витлумачено як надання будь-якій державі, групі осіб або окремим особам права займатися будь-якою діяльністю або вчиняти дії, спрямовані на знищення прав і свобод, викладених у цій Декларації. Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (ст. 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19.12.2016). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014 року є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974 року. Крім того, 12 квітня 2014 року Радою національної безпеки України було прийнято рішення про початок антитерористичної операції, яка тривала з 14 квітня 2014 року до 30 квітня 2018 року. Після антитерористичної організації на сході України була введена операція Об`єднаних сил. Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року визначено, що Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією. Наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню за нормами ч. 3 ст. 82 ЦПК України), стала окупація частини території України. Згідно з ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Таким чином, Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, та, відповідно, саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. За приписами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України судом першої інстанції враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.05.2022 року №760/17232/20-ц (61-15925 св 21), згідно яких, визначаючи, чи поширюється на Російську Федерацію судовий імунітет у справі, яка переглядається, Верховний Суд врахував таке: - предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України; - місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; - передбачається, що шкода завдана агентами РФ, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; - вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; - національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту). У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що, у свою чергу, з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства Російської Федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20, (пункт 58). Отже, Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України». Таким чином, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. З врахуванням викладеного, суд констатує, що Російська Федерація, порушивши наведені міжнародні норми, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому не має судового імунітету в частині вимог позивача про відшкодування шкоди. Способи захисту цивільних прав визначено ст. 16 ЦК України. Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями зазначеної статті також визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), якихзазнавпозивач,характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови). Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, параграф 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також, Європейський суд з прав людини в п.37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна і констатується судом. В пункті 10 постановиПленуму Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12 та 81 ЦПК України. Беззаперечним, на переконання суду, є той факт, що позивач [PERSON] , яка втратила чоловіка [PERSON] , причиною смерті якого стали травма, поранення, захворювання, пов`язані з захистом Батьківщини, який приймав безпосередню участь в антитерористичній операції та захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, з боку збройної агресії Російської Федерації, зазнала та продовжує зазнавати безумовних моральних страждань, поряд з цим, це не позбавляє особу, яка звернулась до суду з позовом про відшкодування шкоди, обов`язку обґрунтувати та довести в суді належними доказами, а суд - обов`язку встановити на підставі наданих доказів елементи правопорушення, що призвело до завдання моральної шкоди (не тільки наявність шкоди, але й те, що вона є наслідком саме діяння держави-відповідача (причинно-наслідковий зв`язок). Крім того, щодо практики Європейського суду в частині визначення розміру моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються ЄСПЛ при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема підпункт 15 пункту 3 цих Правил, установлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який уважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Конвенцією порушення. Так, позивачем розмір моральної шкоди визначено в сумі 3 900 240 грн., в свою чергу,розмір моральної шкоди суд визначає з урахуванням роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за якими, факт заподіяння моральної шкоди пов`язується не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. З огляду на викладене вище, виходячи з заявлених позивачем підстав позову, суд приходить до висновку, що доводи позивача [PERSON] про спричинення їй моральної шкоди, яка полягає у безперервних моральних стражданнях, переживаннях, втратою душевного спокою, викликаних втратою чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , причиною смерті якого стали травма, поранення та захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини, прийняття безпосередньої участі в антитерористичній операції, захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, враховуючи також тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань та переживань, яких зазнала та продовжує зазнавати позивач, у зв`язку із втратою близької людини - чоловіка, з огляду на істотність змін у звичайному житті позивача, та дотриманням принципу розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, та відповідно, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1 500 000 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п.22 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно, на підставі чого судовий збір за ставками судового збору, визначеного Законом України «Про судовий збір» в розмірі 12 405 грн. 00 коп. стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 23, 1167, 1173,1174 ЦК України,

Outcome: partial