Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем мають сина - [PERSON] , [INFO] . На даний час повнолітній син навчається на контрактній формі навчання в ФКС факультету Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту денного відділення. Вона працює та є особою з інвалідністю третьої групи. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання сина в період навчання не надає, син знаходиться на її утриманні. Їй відомо, що відповідач працює та має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, і до досягнення сином 23 років. В судове засідання учасники справи не викликались. Відповідач надав відзив, де вказав, що позов не визнає, оскільки син мешкає окремо від матері в Угорщині, тому остання не має права на звернення до суду з вказаним позовом. Зазначає, що син має легальний статус в Угорщині, тому має право на безоплатне проживання, соціальну допомогу, тощо. Просить у позові відмовити, оскільки позивачем не доведено, що повнолітиній син потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням та позивач несе такі витрати. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Ухвалою суду від 17 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 05 червня 2023 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 18 липня 2023 року витребувано докази. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 15 березня 2005 року. 09 червня 2011 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується відповідним рішенням суду. [PERSON] є студентом першого курсу ФКС Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту денного відділення на контрактній основі, що підтверджується довідкою з місця навчання від 28 лютого 2023 року. 12 вересня 2022 року між позивачем та Придніпровською державною академією фізичної культури та спорту укладено договір №06 про навчання [PERSON] у закладі вищої освіти, загальна вартість освітньої послуги становить за 2022/2023 н.р. 16 870,00 грн. Як видно із довідки КПНЗ "Дитячо-юнацька спортивна школа №2" КМР №174 від 19 липня 2023 року [PERSON] є вихованцем відділення плавання групи підготовки вищих досягнень. З березня 2022 року та по теперішній час він знаходиться в місті Капошвар (Угорщина) на навчально-тренувальному зборі під керівництвом тренера [PERSON] . Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної Служби України від 20 липня 2023 року №ЕП-390/23 [PERSON] в період з 24 лютого 2022 року по 21 липня 2023 року перетинав кордон: 10 вересня 2022 року в`їзд; 19 вересня 2022 року виїзд; 21 грудня 2022 року в`їзд; 14 січня 2023 року виїзд. Позивач є особою з інвалідністю третьої групи та щомісячно отримує пенсію, розмір якої з січня 2023 року складає 2 760,00 грн щомісяця. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Відповідно до положень ч.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» дав аналогічні роз`яснення щодо визначення осіб, які мають право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Як видно з Витягів з реєстру територіальної громади позивач разом із сином зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Твердження відповідача, що повнолітній син мешкає окремо від матері в Угорщині, має легальний статус в цій країні, внаслідок чого має право на безоплатне проживання, соціальну допомогуне знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Як видно із інформації Державної Прикордонної Служби України, яка була витребувана судом за клопотанням відповідача, [PERSON] неодноразово з березня 2022 року та по теперішній час здійснював як в`їзд в Україну так і виїзд з неї. Крім того, позивачем не заперечується той факт, що повнолітній син з березня 2022 року та по теперішній час знаходиться в місті Капошвар (Угорщина) на навчально-тренувальному зборі, про що надала відповідну довідку. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів, суд враховує майновий стан сторін та їх повнолітнього сина, враховує потребу останнього у коштах на харчування, одяг та взуття, на придбання необхідних матеріалів для навчання. При цьому суд враховує, що повнолітній син навчається на деній формі навчання, у зв`язку з чим не має змоги працювати, стипендію не отримує та потребує матеріальної допомоги. Батько в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча у відзиві не зазначив, що заперечує проти її надання. Оскільки обов`язок з утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання покладається на обох батьків, добровільне виконання цього обов`язку залежить від волі відповідача та не забезпечить стабільності в утриманні сина, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина є обґрунтованою. Однак позивачем не надано доказів на підтвердження потреби в розмірі аліментів саме в 1/4 частині від доходу відповідача, у зв`язку із тим, що позивачка не надала хоча б орієнтовного переліку витрат, які потребує син у зв`язку з навчанням. Відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених йому для працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду останнім надано не було, так як і не було надано доказів перебування на його утриманні інших осіб. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч.1 ст. 263 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи з наведеного,

Outcome: partial