Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 18.12.2018р. в розмірі 389885,09 грн, яка складається з: 84000 грн - сума основного боргу, 10584,00 грн - 3% річних, 44198,34 грн - інфляційні втрати згідно ст.625 ЦК України, 97702,75 грн - штрафні санкції у вигляді подвійної ставки НБУ та пені, 153400 грн - моральна та матеріальна шкода. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 18 грудня 2018 року відповідно до договору позики, укладеного у виді письмової боргової розписки, він надав своєму знайомому [PERSON] у позику кошти в сумі 84000 грн з терміном повернення до 18 квітня 2019 року, але той у визначений строк грошовий борг не повернув, неодноразові нагадування позивача про необхідність виконання зобов`язання відповідач ігнорував, а з 2021 року взагалі перестав виходити на зв`язок. В зв`язку з невиконанням відповідачем даного грошового зобов`язання він за період з 19.04.2019р. до 30.06.2023р. за 1534 дні прострочення згідно ст.625 ЦК України повинен додатково сплатити йому грошову суму у вигляді 3% річних та інфляційні втрати, на підставі ст.549 ЦК України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» пеню у вигляді подвійної облікової ставки НБУ, а також у відповідності до ст.22, 23, 1167 ЦК України моральну й матеріальну шкоду з розрахунку 100 грн за кожен день затримки. Також додав клопотання, в якому просить поновити строк позовної давності на подання даної позовної заяви, посилаючись на введення з 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану, окупацію території Чернігівської області, віднайдення боргової розписки в червні місяці 2023 року. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі й просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що працював разом з [PERSON] , проникся довірою до нього й позичив йому на придбання автомобіля гроші в сумі 84000 грн строком на чотири місяці, про що [PERSON] особисто склав письмову розписку. Однак, у подальшому [PERSON] звільнився з роботи, став уникати спілкування, ухилявся від повернення боргу й до цього часу ніяких коштів не сплатив. Заподіяну матеріальну шкоду пов`язує з тим, що внаслідок невиконання [PERSON] грошового зобов`язання він втратив можливість придбати квартиру й наразі з сім`єю вимушений проживати в орендованому житлі, в зв`язку чим нести додаткові витрати по сплаті орендної плати. Моральна шкода полягає в сильних нервових та душевних стражданнях, яких він зазнав через порушення відповідачем зобов`язання, що спричинило до зміни його та сім`ї звичного укладу життя, в нього стався нервовий криз і він певний час лікувався, вимушений був постійно відшукувати боржника з метою повернення коштів. Згодний на заочний розгляд справи. Відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (повернення судової кореспонденції з довідкою АТ «Укрпошта» ф.20 із зазначенням причини повернення «адресат відсутній» згідно з ч.7, 8 ст.128, ч.4 ст.130 ЦПК України вважається належним сповіщенням особи) та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України від 31.07.2023р. (ч.11 ст.128 ЦПК України),але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається зі змісту наданої позивачем оригіналу письмової розписки від 18.12.2018р., копія якої міститься в матеріалах справи, [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , отримав від [PERSON] суму в розмірі 84000 грн на термін чотири місяці й зобов`язувався виплачувати її рівними частинами 1 числа кожного місяця. Однак, [PERSON] свої договірні зобов`язання своєчасно не виконав, отримані позикові кошти у визначений строк до 18 квітня 2019 року [PERSON] не повернув. 1.Щодо клопотання [PERSON] про поновлення строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Водночас, приписами ч.1 ст.258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом положень ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5). Разом з тим, згідно з п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. В п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України також передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Карантинні заходи, пов`язані із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяли в Україні в період з 12 березня 2020 року (постанова Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р.) по 30 червня 2023 року (постанова Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023р.). Остаточний строк виконання зобов`язання за борговою розпискою закінчився 18 квітня 2019 року, спеціальна та загальна позовна давність настали вже під час дії запровадженого Урядом карантину, даний позов [PERSON] подано 30.06.2023р., що свідчить про його звернення до суду за захистом свого цивільного права (інтересу) у межах строків позовної давності, в зв`язку з чим клопотання позивача про поновлення вказаних строків є зайвим і не підлягає задоволенню. 2.Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення основного боргу за договором позики. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За змістом положень ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і своєчасно. Приписами ст.545 ЦК України встановлено, що, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі (ч.1). Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає (ч.2). Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (ч.3). У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (ч.4). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. ЦК України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Вказані висновки знайшли своє відображення в усталеній практиці касаційного суду. Відтак, оскільки у виданій [PERSON] розписці від 18.123.2018р. міститься інформація про дату отримання ним від [PERSON] обумовленої конкретної суми грошей та зобов`язання із зазначенням строку їх повернення, то зазначену письмову розписку слід віднести до боргового документа, який засвідчує, як факт укладення договору позики, так і факт передачі грошової суми позивачем відповідачу. Знаходження оригіналу даної боргової розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем своїх позикових зобов`язань, що узгоджується з приписами ст.545 ЦК України. Крім того, [PERSON] усупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх договірних зобов`язань та спростування позовних вимог, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення його від погашення заборгованості. Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню позикові кошти в сумі 84000 грн. 3.Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки кошти не були повернуті [PERSON] у зазначеній в розписці строк, то наведені позивачем розрахунки компенсаційних виплат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, є вірними, не оспорюються відповідачем, а тому підлягають стягненню з боржника за весь час прострочення грошового зобов`язання: 3% річних - 10584,00 грн, інфляційні втрати - 44198,34 грн, а всього - 54782,34 грн. 4.Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення штрафних санкцій у вигляді подвійної ставки НБУ та пені. В ч.1 ст.546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч.1 ст.547 ЦК України). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України). Отже, в разі укладення договору позики (кредитного договору) проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Разом з тим, даний Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Сторони по справі не є юридичними особами чи фізичними особами-підприємцями, в зв`язку з чим дія вищевказаного Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» на спірні відносини не поширюється. Одночасно суд констатує, що сторонами в договорі позики (розписці від 18.12.2018р.) не досягнуто домовленості з приводу розміру неустойки. Тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача за прострочення зобов`язання за договором позики штрафних санкцій та пені в розмірі 97702,75 грн є необгрунтованими і не підлягають задоволенню. Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30 червня 2022 року в справі №344/2924/18 за схожих обставин. 5.Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Приписами ч.1, 2 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4). Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.5). Отже, за загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). [PERSON] визначив розмір заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди в загальній сумі 153400 грн з розрахунку 100 грн за кожний день затримки повернення коштів (1534 дні). Водночас, позивач всупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України не навів аргументів та не надав жодних належних, допустимих та достатніх доказів заподіяння йому відповідачем внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання за договором позики матеріальних збитків, які б відповідали критеріям, визначеним у ст.22 ЦК України. Натомість, з огляду на положення ст.16, 23 ЦК України та зміст права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, суд вважає, що компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 01 вересня 2020 року в справі №216/3521/16-ц. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу, з огляду на положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., суд враховує вищенаведені характер і спосіб її заподіяння, тривалість перетерплювання протиправних дій (час невиконання зобов`язання), необхідність вжиття сім`єю позивача додаткових зусиль для організації умов життєдіяльності, зважує на засади розумності, виваженості, справедливості, співмірності, в зв`язку з чим вважає, що сума в 15000 грн буде адекватною сатисфакцією для [PERSON] за спричинену йому [PERSON] моральну шкоду, пов`язану з несвоєчасним поверненням позикових коштів. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, даний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню на загальну суму 153782,34 грн (84000,00+10584,00+44198,34+ 15000). Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір: 1537,82 грн (153782,34 : 389885,09 х 3898,85) - за позовну заяву, 536,80 грн - за заяву про забезпечення позову, а всього - 2074,62 цих судових витрат. Оскільки учасниками справи не було подано вмотивованого клопотання про скасування застосованого за ухвалою суду від 18.07.2023р. заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельні ділянки, то згідно з ч.7 ст.158 ЦПК України даний захід забезпечення позову продовжує діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим судовим рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: partial