Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , на період навчання, у розмірі частини від заробітку (доходу) щомісячно до закінчення дитиною навчання , але не більше як до досягнення ним віку 23-х років. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 22.06.2023 року розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 31.07.2023 року позивачка направила до суду уточнену позову заяву про зміну предмету позову , у якій просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі частини заробітної плати (доходу) щомісячно , але не менше встановленого законом мінімального розміру ( на даний час 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позову вказує, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі до 12.08.2009 року. Мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони припинили подружні стосунки і ведення спільного господарства, проживають окремо. Син навчається у Відокремленому структурному підрозділі харчових технологій та має намір продовжувати навчання для здобуття вищої освіти в Національному університеті харчових технологій. Крім щоденних необхідних потреб , дитина потребує ще витрат на лікування ,одяг ,підручники , канцелярські товари. На сьогоднішній день витрати є досить значними , вона не в змозі самостійно забезпечити потреби дитини , а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча працездатний і спроможний утримувати неповнолітню дитину, яка на даний час знаходиться на її утриманні, оскільки є військовослужбовцем і має постійний дохід, тому просить уточнений позов задовольнити . Позивачка в судове засідання не з"явилася , подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, уточнений позов підтримує в повному об"ємі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином , судовими повістками . Суд вважає за можливе вирішити справу у його відсутності на підставі наявних матеріалів з ухваленням заочного рішення. За відсутності відзиву на позовну заяву та відсутності заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст. 279 ЦПК України. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд розглядає справу у відсутності сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне . Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 12.08.2009 року, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 08.09.2009 року, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.07.2019 року. Після розірвання шлюбу сторони не підтримують подружні відносини і ведення спільного господарства , проживають окремо. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина , хоча працездатний і спроможний утримувати дитину, оскільки є військовослужбовцем і має постійний дохід. Син проживає із матір`ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою КП «УП «Добробут» за № 198 про склад сім`ї, довідкою № 525 від 24.01.2019 року про реєстрацію місця проживання особи. Крім того , син навчається у Відокремленому структурному підрозділі харчових технологій та має намір продовжувати навчання для здобуття вищої освіти в Національному університеті харчових технологій та потребує матеріальної допомоги від батька, що підтверджується довідкою з місця навчання № 31 від 04.04.2023 року. Частиною 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року , яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року , держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного , розумового , духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи , які виховують дитину , несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя , необхідних для розвитку дитини. На підставі , належним чином , оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог , суд дійшов обгрутованого висновку про те , що заявлені уточнені позовні вимоги , а саме стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) щомісячно , але не менше встановленого законом мінімального розміру ( на даний час 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), підлягають задоволенню, враховуючи те, що відповідач є військовослужбовцем і має стабільний дохід, і як батько зобов`язаний матеріально утримувати свою дитину , забезпечити її мінімально необхідними благами , які потрібні для її життя та виховання і спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини

Outcome: approved