Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

14 квітня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Обґрунтовано позов тим, що з 15 серпня 2007 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2023 року було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. У період шлюбу сторонами придбано квартиру [ADDRESS] . Право власності на дану квартиру зареєстровано за відповідачем, а тому з метою поділу майна подружжя позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. У судове засідання позивач не з`явився, його представник з використанням засобів електронного зв`язку подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою її місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони з 15 серпня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2023 року було розірвано (а.с. 10, 12). У зв`язку з реєстрацією шлюбу відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 10). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Солодовник С.О., зареєстрованого в реєстрі за № 3435, Дочірнє підприємство «УкрСіверБуд» ЗАТ «ДСК» продало, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с. 13). У пункті 9 договору купівлі-продажу зазначено, що покупець діє за письмової згоди чоловіка [PERSON] , посвідченої нотаріально 21 серпня 2007 року за реєстровим № 3434. Так, у своїй заяві [PERSON] зазначив, що дає свою згоду на укладення його дружиною [PERSON] вказаного договору купівлі-продажу квартири. Зміст статей 60, 65 Сімейного кодексу України нотаріусом йому роз`яснено (а.с. 87). Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем, про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12 вересня 2007 року (а.с. 15). Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини першої статті 61 Сімейного кодексу України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Згідно з частиною першою статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За встановлених судом обставин та з досліджених доказів вбачається, що спірна квартира набута сторонами в період шлюбу та є спільним майном подружжя, відповідачем вказані обставини не спростовано, а тому суд знаходить підстави для задоволення позову. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved