Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача в якому вказав, що до 12 квітня 2017 року між ним та АТ «Українська залізниця» існували трудові правовідносини. Згідно з наказом відповідача № 150/ОС від 12 квітня 2017 року він був звільнений на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Працівники АТ «Укрзалізниця» запевнили його, що заборгованість із заробітної плати буде виплачена у повному обсязі. За період з лютого 2016 року по квітень 2017 року відповідачем була не виплачена заробітна плата у розмірі 37789,54 грн., що підтверджено довідкою. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі за період з лютого 2016 року по квітень 2017 року у розмірі 37789,54 грн. Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року було відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання. З відзиву, наданого представником відповідача вбачається, що останній не погоджується з позовною заявою, з огляду на те, що практично вся залізнична мережа регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця" знаходиться в зоні проведення АТО. У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів АТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема м. Ясинувата, з 20.03.2017 року доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз відсутній та було втрачено контроль над господарською діяльністю. Тому не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків у ДП «Донецьк залізниця» за період лютий місяць 2016 року по квітень місяць 2017 року. За цим фактом, порушено кримінальне провадження №1201705042000286 за от. 341 КК України. Фактично регіональна філія "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця" втратила контроль доступу до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів, у тому числі про затвердження та введення в дію штатного розпису; особових справ працівників. Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором. Відомості щодо нарахування та виплати заробітної плати позивачу за період його роботи у ДП «Донецьк залізниця» відсутні, а тому не можливо підтвердити, спростувати або надати інформацію за вказаний період. Сам по собі факт звільнення позивача не може бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки заробітна плата, виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки такі нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. Надану позивачем на підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі довідку, неможливо прийняти в якості належного, допустимого та достовірного доказу, оскільки зазначені довідки не можливо перевірити. Тому вважають, що немає підстав для задоволення позивних вимог. В судове засідання позивач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просить справу розглядати без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві просить розгляд справи провести без участі представника відповідача. Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши і факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] , з 01.01.2014 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, обіймав посаду «Черговий моторвагонного депо» Ясинувата ДП «Донецька залізниця». 12.04.2017 року на підставі наказу № 150/ОС від 12.04.2017 року, [PERSON] , звільнено із займаної посади у за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини 1 статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 6 стаття 81 ЦПК). Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з інформацією ПАТ АКБ «Індустріалбанк» №18.05.03-07-121/БТ від 07.02.2022 року підтверджено, що на ім`я [PERSON] було відкрито картковий рахунок для зарахування заробітної плати (дата відкриття -01.10.2014 року/дата закриття 01.12.2017 року). За період з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2017 року рух коштів по рахунку не відбувався. Згідно з інформацією Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Пенсійного фонду України №2800-050202-7/7439 від 08.02.2022 року до бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості стосовно [PERSON] в період з 01 лютого 2016 року по 31 травня 2016 року надходили від Відокремленого підрозділу моторвагонного депо Ясинувата «ДП «Донецька залізниця» (код ЄДРПОУ 35832549) відомості про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не надходило. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне підприємство (далі ДП) «Донецька залізниця» (код ЄДРПОУ 01074957) знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, та з 25 листопада 2014 року перебуває у стані припинення. Так, відповідно до наданої позивачем копії довідки від 26.04.2017 року № 184/04, за період з лютого 2016 року по квітень 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата в загальному розмірі 37789,54 гривень, у тому числі: за лютий 2016 року - 4102,01 грн., за березень 2016 року - 5776,40 грн., за квітень 2016 року - 4947,61 грн., за травень 2016 року - 5056,67 грн., за червень 2016 року - 5824,40 грн., за липень 2016 року - 4152,94 грн., за серпень 2016 року - 3226,88 грн., за вересень 2016 року - 1208,48 грн., з жовтня 2016 року по березень 2017 року (включно) нарахування відсутні, за квітень 2017 року - 3494,15 грн. Вказана копія довідки виконана на аркуші паперу формату А-4, в якій зазначено, що вона видана [PERSON] , що він працював черговим по депо Відокремленого підрозділу моторвагонного депо Ясинувата Державного підприємства «Донецька залізниця» за період з 01.01.2016 року по 12 квітня 2017 року, містить підпис начальника моторвагонного депо Ясинувата О.О. Германенко, головного бухгалтера З.П. Іванова, мається засвідчення вірності копій документу, а саме підписом [PERSON] , з відміткою згідно з оригіналом та датою 09.09.2021р. Надана довідка на підтвердження заборгованості, з урахуванням відсутності інших доказів щодо часу роботи та нарахування заробітної плати, не можна визнати належними та достатнім доказом. Таким чином, представлені позивачем суд вважає таким, що суперечать вимогам статті 95 ЦПК України. Відповідно до ч.8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники податків, зазначені у пункті 1 ч.1 статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачою зазначених сум, зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. Таким чином, надана позивачем довідка не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження заборгованості по заробітній платі за спірний період з АТ «Українська залізниця» перед позивачем. Інші докази того, що позивач в спірний період виконував свої посадові обов`язки та йому було нарахована, але не виплачена заробітна плата, у справі відсутні. Отже, суд вважає, що факт роботи позивача у спірний період, наявність та розмір заборгованості не підтверджено належними доказами. Зважаючи на те, що виробничі потужності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» фактично знаходяться у м. Донецьку Донецької області, яке перебуває під контролем незаконних збройних формувань, відповідач втратив контроль над майном та документацією, АТ «Українська залізниця» з незалежних від нього причин позбавлений можливості надати суду первинні документи. З урахуванням наведеного суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості та її розміру, у тому суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed