Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Буського районного суду із вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1786 га (яка складається із земельної ділянки площею 0,0536 га з кадастровим номером: 4620682300:16:005:0009 та земельної ділянки площею 0,1250 га з кадастровим номером: 4620682300:16:005:0008), цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташовані в с. Журатин Золочівського району Львівської області. Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, належно та вчасно була повідомлена про день, час, місце розгляду справи. До матеріалів справи представник позивачки адвокат Коченаш Ю.К. додала заяву про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити. Відповідач Буська міська рада явку свого повноважного представника в підготовче судове засідання не забезпечила, належно та вчасно була повідомлена про день, час, місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, заперечень не має. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не прибув, належно та вчасно був повідомлений про день, час, місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а від так, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною 1\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 82 ЦПК України\~встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п. 1 договору укладеного між позивачкою та третьою особою [PERSON] , 09.01.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 22, вбачається, що позивачка прийняла в дар житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1787 га. Відповідно до п. 2 Договору зазначено, що на момент укладення договору, право власності на майно у дарувальника складалося з наступного: 1/2 частина будинку, що дарується належить ДАРУВАТЕЛЮ на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03.02.2000 року Буською держконторою за реєстровим № 160, зареєстрованого у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 04.04.2000 року за реєстровим № 29, 1/2 частина будинку на підставі Договору дарування, посвідченого 10.07.2001 року Буською держконторою за реєстровим №1398, зареєстрованого у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 25.12.2002 року за реєстровим № 29, земельна ділянка на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 066927/6940, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03.02.2000 року Буською держконторою. Ці земельні ділянки належать дарителю [PERSON] на підставі державних актів, виданих на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом АВІ № 434603. Дар цей сторони оцінюють в сумі земельної ділянки 682,24 (шістсот вісімдесят дві) гривні 24 копійки. Договір дарування житлового будинку підписано сторонами: дарителем [PERSON] та обдарованою [PERSON] , а також державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. На сьогоднішній день позивачка вирішила розпорядитися належним мені житловим будинком та земельною ділянкою. Однак, їй було відмовлено в цьому з тих підстав, що право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в цілому за нею належним чином не зареєстровано. З приводу реєстрації права власності на земельну ділянку позивачка зверталася до державного реєстратора. Їй було роз`яснено, що під час посвідчення договору дарування житлового будинку, який на той час складався з часток, що належали дарувальнику по 1/2 частині, для обслуговування житлового будинку вказано тільки одну частину земельної ділянки площею 0,1787 га (яка належала щодо однієї частки будинку), а друга ділянка площею 0,1786 га не значиться. Тобто, позивачка набула у власність будинок в цілому і тільки половину земельної ділянки. Як вбачається згідно поданих документів, житловий будинок було розділено по 1/2 частині, який у свій час належав [PERSON] та [PERSON] . Відповідно було здійснено розподіл земельної ділянки для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . Зокрема, було видано два державні акти на право приватної власності на землю, а саме [PERSON] на площу 0,1786 га згідно Державного акту серії І-ЛВ № 066928/6941 від 12.06.2001 року та [PERSON] на площу 0,1787 га згідно Державного акту серії І-ЛВ № 066928/6941 від 12.06.2001 року. [PERSON] за життя подарувала належну їй частку в майні [PERSON] , що стверджується Договором дарування посвідченим 10.07.2001 року державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. Як вбачається, остання передала в дар 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1786 га, що належала їй згідно Державного акту серії І-ЛВ № 066928/6941 від 12.06.2001 року. Отже, на момент посвідчення договору дарування 09.01.2003 року та передачі позивачці в дар спірного майна, [PERSON] був власником в цілому житлового будинку та земельних ділянок, право власності на які посвідчувалося згідно двох державних актів. В свою чергу, нотаріусом під час посвідчення договору дарування 09.01.2003 року було вказано, що передається в дар житловий будинок в цілому і тільки одна земельна ділянка площею 0,1787 га. Згідно поданих нею документів вбачається, що для обслуговування зазначеного житлового будинку було виділено земельну ділянку площею 0,1787 га та площею 0,1786 га. Отже, нотаріусом під час посвідчення договору дарування помилково не було вказано другої земельної ділянки площею 0,1786 га, хоча передано в дар житловий будинок в цілому. Згідно витягів з ДЗК також вбачається, що земельній ділянці загальною площею 0,1786 га було присвоєно два кадастрові номера, яка складається з ділянки площею 0,0536 га з кадастровим номером: 4620682300:16:005:0009, площею 0,1250 га з кадастровим номером: 4620682300:16:005:0008. Загальна нормативно грошова оцінка становить 196\~025,65 грн. Відповідно до ст. 717 ЦК України з а договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно ст.\~718\~ЦК України дарунком\~можуть бути\~рухомі речі,\~в тому\~числі гроші\~та цінні\~папери,\~а також\~нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Відповідно до положень\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч. 2\~ст. 328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3\~ст. 334 ЦК України\~- право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених\~Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Згідно з ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3\~ст. 3 зазначеного Закону України, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до постанови\~ВСУ у\~справі за\~№ 6-2225\~цс16 вбачається, що за змістом\~статті 377 ЦК України\~до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Статтею 392 ЦК України\~встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В\~статті 55 Конституції України\~закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Ураховуючи, що позивачка не може в іншому порядку оформити право власності на житловий будинок, позовна заява про визнання права власності підлягає до задоволення.

Outcome: approved