Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дітей. Свої вимоги мотивує наступним: 24 липня 2020 року між ним та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. В період шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . 28 грудня 2022 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області. Відповідач на даний час залишила постійне місце проживання та виїхала за межі України, він сам залишився з донькою за місцем його реєстрації та проживання. Останнім часом відповідач стала телефонувати на вказує, що має намір забрати дитину з собою за кордон, так як вона вже там влаштувалась. За час проживання з дитиною та його батьками у них склалися гарні взаємовідносини, дитини звикла до них. Він вважає, що дитини не повинна проживати за межами України. Він бажає, що донька була вихована в українському дусі та унаслідувала українську ментальність. Знала українські звичаї та традиції. При цьому, вважає, що відповідач належним чином не зможе приділяти належну увагу дитині, а проживання дитини із ним буде відповідати інтересам дитини. Разом з відповідачем вони не ведуть спільного господарства, не має взаємних прав та обов`язків. Зміна місця проживання дитини негативно вплине на її розвиток та загальних психологічний стан. На даний час він з відповідачем не може знайти порозуміння щодо проживання та виховання доньки.Він постійно піклується про дитину, бере участь у її духовному та фізичному розвиткові, при розмові з дитиною вбачає, що вони надає більшої прихильності йому (батькові), у нього наявне житлове приміщення, створено умови належного виховання та розвитку дитини. За період спільного проживання відповідач залишила його з донькою і увесь період відсутності останньої, йому приходилось забезпечувати усі належні умови проживання та виховання дитини. Відповідач вихованням та утриманням доньки не цікавиться матеріального утримання не надає. Приводом та підставою звернення з вказаною позовною заявою являється те, що відповідач, повністю самоусунулась від виховання їх доньки, а тепер намагається забрати її та вивезти в невідомому напрямку. Відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами і досягненнями, не цікавиться її станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Також звертає увагу, що відповідач не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом дитину, не надає їй батьківської ласки і турботи, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не займається підготовкою до самостійного життя, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Відповідач будучи достовірно обізнаною про те, що має приймати участь у вихованні дитини, зникла та не бачила доньку, за цей час не вжила заходів направлених на виконання материнських обов`язків, тому дитина позбавлена її батьківського піклування, (саме материнського) що викликало необхідність у тому, щоб дитина проживали із ним та перебували на його вихованні. З урахуванням вищевикладеного, просить суд визначити місце проживання та виховання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи провести у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги визнає. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог представник Служби у справах дітей Ямпільської міської ради Вінницької області Кіфа А.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про проведення підготовчого судового засідання за відсутності їх представника. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява позивача про проведення розгляду справи у його відсутність та заява відповідача про визнання позову в повному обсязі та розгляду справи у її відсутність, клопотання третьої особи про розгляд справи за відсутності їх представника. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання, закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду, витребування доказів та виклик свідків, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). З копії договору дарування від 13 грудня 2004 року встановлено, що [PERSON] належить право власності на житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.10). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). З копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2022 року встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.14-18). З депутатського акта обстеження від 21 червня 2023 року встановлено, що за адресою [ADDRESS] проживають власник домоволодіння [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [INFO] . У вказаному будинку у доньки [PERSON] є власна дитяча кімната, в якій є ліжко, шафа, іграшки та розвиваючі ігри. В будинку панує позитивна атмосфера для проживання та виховання дитини. Санітарні умови задовільні (а.с.13). Із Висновку органу опіки та піклування Ямпільської міської ради судом встановлено, що Ямпільська міська рада, як орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначення місця проживання та виховання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] , жителем [ADDRESS] (а.с.44-45). З рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 16 серпня 2023 року встановлено, що було затверджено висновок органу опіки та піклування про недоцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] . Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо місця проживання неповнолітніх дітей обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчим та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. З висновоку органу опіки та піклування вбачалось, що підставою для визнання недоцільним визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком було те, що не вдалося встановити місце проживання та зв`язок з матір`ю [PERSON] . При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У §54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком, суд, крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, встановив належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. При визначенні місця проживання дитини суд виходить з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, психологічний стан тощо, а також баланс між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. В судовому засіданні встановлено, що дитина на даний час проживає із батьком, дідусем та бабусею по лінії батька, будь-які докази того, що [PERSON] із цим не згідна, у суду відсутні, а навпаки є підтвердження про визнання нею обставин на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Наявні у справі докази дозволяють встановити, що батько малолінтної дитини має постійне місце проживання, створив всі умови для проживання, виховання та розвитку доньки. Тому, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність доньки до обох батьків, вік дитини, а також, що за місцем проживання дитини створені всі умови для неї, батько виховує та утримує доньку належним чином, а також те, що в даному випадку відповідач визнає позов та не заперечує щодо того, щоб дитина проживали разом з батьком, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дитини разом з батьком. Обставини справи, які визнані сторонами, у порядку ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, тому суд вважає встановленими обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача про визначення місця проживання дитини разом з ним, і тому позов підлягає задоволенню. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved