Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23.12.2019 року між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПАТ «УПСК») та [PERSON] укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/180790958. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування, ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. 12.07.2020 року приблизно о 22:45 год. в м. Вінниці по вул. Д.Нечая сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортному засобу «Audi», д.н.з. [NUMBER] , було завдано механічні пошкодження, а власнику автомобіля матеріальні збитки. Відповідно до Постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2020 року по справі №127/15474/20 та Постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2020 року по справі №127/15519/20, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 ч.1, ст.130 КУпАП. З огляду на вищевикладене, власник пошкодженого в наслідок ДТП автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] , звернувся до ПАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №ЕР/180790958 від 23.12.2019 року. Так на підставі страхового акту №246/037/001967/20/1 ПАТ «УПСК» виплачено страхове відшкодування в розмірі 10 948,33 грн. Позивач зазначає, що з огляду на вищевикладене, відповідно до ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст.ст. 116, 1187, 1197 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі плаченого останнім страхового відшкодування за полісом №ЕР/180790958 від 23.12.2019 року. Право регресної вимоги виникло у ПАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 27.08.2020 року. З метою досудового врегулювання спору, відповідачу направлена вимога про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. 03.03.2023 року між ПАТ «УПСК» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір №03/03/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорах страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору. Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №ЕР/180790958 від 23.12.2019 року. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 10 948,33 грн., 858,88 грн. судових витрат, що пов`язані з оплатою судового збору та 4 000 грн. судових витрат, що пов`язані з професійною правничою допомогою. Ухвалою суду від 06.07.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків. 12.07.2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 13.07.2023 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) осіб. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження. Враховуючи вищевикладене та положення ст. ст.178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина четверта статті 82 ЦПК України визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (чи бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 03.03.2023 року між ПАТ «УПСК» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір №03/03/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорах страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору. 23.12.2019 року ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] укладено договір Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/180790958. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. Відповідно до Постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2020 року по справі №127/15474/20 та Постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2020 року по справі №127/15519/20, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 ч.1, ст.130 КУпАП. З огляду на вищевикладене, власник пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] , звернувся до ПАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №ЕР/180790958 від 23.12.2019 року. На виконання умов Полісу №ЕР/180790958 від 23.12.2019 року та на підставі Акту огляду транспортного засобу від 21.07.2020 р., страхового акту №246/037/001967/20/1 від 27.08.2020 р. та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №246/037/001967/20/1, ПрАТ «УПСК»» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 10 948,33 грн., що підтверджується платіжним дорученням №З13326 від 27.08.2020 року. Таким чином, з моменту виплати ПрАТ «УПСК» страхового відшкодування, виникає нове грошове регресне зобов`язання, де ПрАТ «УПСК» є кредитором, однак відповідно до договору цесії №03/03/2023 про відступлення прав вимоги, новим кредитором є позивач [PERSON] . Клопотань про призначення експертизи з приводу того, що встановлена вартість матеріального збитку суперечить дійсності, відповідач не заявляв. Крім того, доказів в обґрунтування того, що сума страхового відшкодування, яка сплачена позивачем не відповідає розміру спричинених збитків, є завищеною та відповідно є необґрунтованою, відповідачем також не надано та матеріалами справи не підтверджено. Пунктом 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною ч.3 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Враховуючи, що постановою суду у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч. 1 ст.130 КУпАП, ПрАТ «УПСК» відшкодована матеріальна шкода власнику пошкодженого автомобіля, то у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача, тому суд вважає позов обґрунтованим. Також, з метою досудового врегулювання спору, відповідачу направлена вимога про відшкодування збитків в порядку регресу від 05.03.2021 року, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Доказів, які б спростовували висновки суду, відповідачем не надано. Крім того, в своєму позові позивач також просив стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн. Як визначено в п. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. З матеріалів справи вбачається, що правова допомога, яка пов`язана із підготовкою позову до суду та його судовим розглядом надавалась позивачу адвокатом Самойленком П.М., який діяв на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року та виданого на його підставі ордеру та додаткової угоди №967/20 від 13.03.2023 року до договору про надання правової допомоги. Згідно з актом виконаних робіт (наданих послуг) від 13.03.2023 року та опису робіт (наданих послуг), позивачу було надано послуги у виді підготовки та подання до суду позовної заяви, вартість яких визначена в сумі 4 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №Р24АР24А946765033D1198 від 13.03.2023 року. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 858,88 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved