Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Представник позивача - адвокат Нестеренко Є.А. 02.11.2022 звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] про стягнення на її користь з відповідача [PERSON] грошових коштів у розмірі 5 500,00 доларів США або еквівалентний розмір у гривнях за курсом НБУ, що діє на момент стягнення боргу та 50 000,00 грн, а також судових витрат. Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09.11.2022 було відкрите провадження в даній справі та справу призначено в підготовче засідання на 09.12.2022. 09.12.2022 справа була знята з розгляду в зв`язку з відсутністю в суді об`єктивної можливості проведення судового засідання. 14.12.2022 від імені відповідача до суду поданий відзив на позов в якому зазначено про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. 28.12.2022 представник позивача подав до суду клопотання про відкладення підготовчого засідання в зв`язку з його хворобою. За таких обставин 29.12.2022 підготовче засідання було відкладене на 02.02.2023. 02.02.2023 в підготовчому засіданні було постановлено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача про відкладення засідання для уточнення позовних вимог. 03.03.2023 у підготовчому засіданні було вирішено питання про виклик свідків та відкладено засідання для виконання представником позивача вимог закону про форму та зміст позову з уточненими вимогами. 31.03.2023 представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву в якій просить зобов`язати [PERSON] повернути [PERSON] кошти, які були передані на зберігання у сумі 5500 доларів США або еквівалентний розмір у гривнях за курсом, що діє на момент повернення коштів та 50 000 грн, а також стягнути понесені судові витрати. У підготовчому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зазначив про те, що всі докази подані та на його думку є підстави для закриття підготовчого провадження в даній справі. З його позицією погодилася представник відповідача. 31.03.2023 з`ясувавши обставини, що визначені ст. 197 ЦПК України, суд дійшов до висновку про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. По суті спору пояснила суду, що у вересні 2019 року (точної дати вона не пам`ятає) вона за усною домовленістю, без укладення письмового договору, передала відповідачу, 6 000 доларів США та 50 000 грн на зберігання та подальшу їх витрату на її та її співмешканця поховання у майбутньому. Також наголосила, що повернення коштів мало би відбутися на її першу вимогу. Передача грошей відбувалася в її будинку, де гостювала відповідач із своїм чоловіком, який доводиться позивачу рідним братом. Згодом, перебуваючи в гостях у відповідача, котра доводиться їй невісткою - дружиною її рідного брата, вона усно розпорядилася аби остання із отриманої нею суми в доларах США від її імені подарувала 500 доларів своїй доньці, а її племінниці. Згодом вона забажала повернення своїх грошей, але відповідач їх не повернула, посилаючись на те, що її чоловік, котрий доводиться позивачу рідним братом, без дозволу взяв ці кошти та витратив на придбання легкового автомобіля марки «Hyundai Tucson». На її вимогу повернути гроші брат відповів, що вона йому грошей не давала, а передала його дружині, а тому всі вимоги мають бути пред`явлені до неї. На це відповідач заперечила, зазначивши, що гроші викрав її чоловік, визнавши факт отримання нею коштів. На момент звернення до суду з позовом її вимога повернути кошти не задоволена відповідачем. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позову не визнала в повному обсязі та пояснила, що відповідач безпідставно пред`являє до неї вимоги, оскільки жодної домовленості між ними про зберігання грошей не існувало. Натомість, була домовленість між позивачем та її чоловіком, котрий доводиться їй рідним братом, про спільне придбання автомобіля, який інколи буде використовуватися і в її інтересах. Позивач передавала гроші її чоловіку у себе вдома, де вони обоє гостювали. Передача грошей відбувалася без її присутності, бо в той час вона перебувала на подвір`ї, а коли вона зайшла в будинок, то чоловік віддав гроші їй для перерахунку та схованки в себе вдома. Перерахувавши гроші, вона установила суму в розмірі 3 000 доларів США. Інших коштів не було. Прибувши додому вона сховала отримані гроші. Про місце схову чоловіку було відомо. Згодом чоловік, за сприяння чоловіка їх онуки, придбав легковий автомобіль марки «Hyundai Tucson», витративши, в тому числі, і гроші позивача. Наступного дня після придбання автомобіля чоловік поїхав на ньому до позивача аби похвалитися придбанням. Позивачу автомобіль сподобався, але вона залишилася невдоволеною тим, що в реєстраційному документі на нього вона не була зазначена власником/співвласником. Про факт передачі позивачем грошей для здійснення її поховання в майбутньому їй стало відомо лише під час судового розгляду. Вона була переконана в тому, що позивач передала гроші її чоловіку на спільне придбання автомобіля. У подальшому позивач всілякими способами намагалася витребувати від неї гроші, яких вона не брала. Свідок [PERSON] - рідний брат позивача та чоловік відповідача - дав показання про те, що позивач, перебуваючи в своєму будинку, особисто передала йому 3 000 доларів США. Про те, що сума була саме такою, він дізнався від дружини, котрій передав ці гроші для перерахунку після того як вона зайшла до хати. Передача йому грошей відбувалася без свідків. Позивач передала йому ці кошти аби він додав свої та придбав автомобіль, який інколи міг бути використаний в її інтересах. Придбання автомобіля мало відбутися за спільні кошти з позивачем. Автомобіль по оголошенню в мережі Інтернет знайшов чоловік його онуки. Вони удвох поїхали до м. Києва та придбали його в продавця за 7 000 доларів США та оформили на нього правовстановлюючі документи на його ім`я. Згодом, співмешканець позивача почав пред`являти претензії щодо повернення грошей в сумі 3 000 доларів США, на що він відповів, що він від нього грошей не отримував. Пізніше його сестра почала також витребовувати у нього гроші, на що він відповів, що грошей немає, адже вони витрачені на автомобіль. Він пропонував позивачу здійснити альтернативний розрахунок, але вона не погодилася. Свідок [PERSON] - співмешканець позивача в суді дав показання про те, що йому у телефонній розмові з відповідачем стало відомо про факт передачі позивачкою їй грошей на збереження в сумі 6 000 доларів США та 50 000 грн, але вона просила аби він не говорив про це позивачу. Він гадає, що у тій сумі була і його частка, хоча згоди на передачу позивачем грошей відповідачу він не надавав. Згодом, між ними була розмова з приводу спільного придбання автомобіля на дві сім`ї - позивача та відповідача. Із показань свідка [PERSON] вбачається, що їй, зі слів позивача, відомо про те, що вона передала відповідачу 6 000 доларів США та 50 000 грн на зберігання, а в подальшому ці кошти були використані на придбання автомобіля. Вона особисто була присутня під час розмови, коли [PERSON] вказував на факт отримання грошей від позивача його дружиною - відповідачем по справі, заперечуючи факт отримання коштів саме ним. Натомість, відповідачка говорила, що саме він взяв гроші та купив за них автомобіля. Свідок [PERSON] показав суду про те, що [PERSON] , котрий доводиться дідом його дружини, попросив у нього допомоги в пошуку та придбанні автомобіля «Hyundai Tucson», якого, можливо, подарує [PERSON] . Про те, що автомобіль має бути придбаний на двох власників він не говорив. Він знайшов у мережі Інтернет підходящий варіант і повідомив про це [PERSON] . Він у його присутності дістав із схованки гроші і вони удвох поїхали до продавця автомобіля в м. Київ. Автомобіль був придбаний та оформлений відповідно до вимог законодавства. Із показань свідка [PERSON] , котра доводиться племінницею позивачу та донькою відповідачу, вбачається, що про спірні гроші їй відомо з їх слів. Кожна з них розказує свою версію. Проте, вона визнала факт, що тітка дарувала їй 500 доларів, але обставин цього правочину вона не пам`ятає. Тітка неодноразово їй телефонувала та просила допомогти повернути від батьків передані нею їм на зберігання гроші. Про суму тітка не говорила. Зі слів батька їй стало відомо про те, що автомобіль був придбаний на двох із тіткою. Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України врегульовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ст. 936 ЦК України можливо дійти висновку, що між сторонами могла бути домовленість про договір зберігання, форма якого визначена ст. 937 цього Кодексу. Частиною першою цієї статті визначено, що договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Пункт 3 частини 1 статті 208 ЦК України передбачає, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Частиною 1 статті 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Конструкція цієї правової норми передбачає можливість усно вчиняти правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення за винятком правочинів, які 1) підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, 2) а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Отже, законодавцем визначені два випадки, коли усне вчинення правочину, який повністю виконується сторонами у момент його вчинення є неможливим. За своєю правовою природою договір зберігання не є правочином, який повністю виконується сторонами у момент його вчинення. Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені § 2 Глави 16 ЦК України, а способи захисту цивільних прав та інтересів судом - статтею 16 ЦК України. Статтею 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. У судовому засіданні судом було досліджено електронний доказ - файли із записом розмов певних не ідентифікованих осіб. Суд не може дати оцінку такому доказу як допустимому чи достовірному, оскільки не встановлений порядок їх здобуття та без ідентифікації дійових осіб неможливо достовірно встановити дійсні обставини справи. Стосовно показань свідка [PERSON] суд зауважує, що цей свідок давала показання з чужих слів, а особи від яких їй стали відомі певні факти, в судовому засіданні допитані не були в зв`язку з відсутністю про це клопотань сторін. Стосовно таких письмових доказів як: протоколу допиту потерпілого від 19.08.2020 ( [PERSON] ), протоколу допиту свідка від 19.08.2020 ( [PERSON] ), протоколу допиту свідка від 21.08.2020 ( [PERSON] ) суд зауважує, що вони не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки вони не відповідають приписам ст. 90 ЦПК України, частково відповідаючи вимогам ст. 95 цього ж Кодексу. Постанова про закриття кримінального провадження від 03.09.2020 в силу ст. 82 ЦПК України не має преюдиційного значення, а тому обставини, що викладені в ній мали бути доведені в суді позивачем. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту укладення між нею та відповідачем договору зберігання грошових коштів відповідно до вимог закону. Натомість, інша особа - [PERSON] , в судовому засіданні як свідок дав показання про те, що саме він отримав від позивача гроші в розмірі 3 000 доларів США для спільного придбання автомобіля «Hyundai Tucson». Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки нею не надано належних доказів на підтвердження зобов`язання між сторонами. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, відповідно до ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові відшкодуванню не підлягає. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed