Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

19 травня 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. У позовній заяві позивач зазначила, що вона з 10 березня 2016 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням суду розірвано 22.03.2023 року. За час шлюбу ними з відповідачем було придбане наступне майно: холодильник, вартістю 9600,00 грн, пральну машину, вартістю 6000,00 грн, морозильну камеру, вартістю 5500,00 грн, диван, вартістю 8000,00 грн, диван, вартістю 7400,00 грн, шафу купе, вартістю 5500,00 грн, стіл комп`ютерний, вартістю 2000,00 грн, диван «Малютка», вартістю 3100,00 грн, велосипед спортивний, вартістю 4000,00 грн, комп`ютер, вартістю 10000,00 грн, бетономішалку, вартістю 7000,00 грн, батут, вартістю 8000,00 грн, загальною вартістю 90100,00 грн. Документи на зазначене майно перебувають у відповідача. Крім того, відповідач не повертає їй особисті речі. Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач не бажає розділити спільне майно подружжя, позивач просила суд, у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю визнати за нею право приватної власності на холодильник, вартістю 9600,00 грн, диван, вартістю 8000,00 грн, стіл комп`ютерний, вартістю 2000,00 грн, диван «Малютка», вартістю 3100,00 грн, велосипед спортивний, вартістю 4000,00 грн, телевізор, вартістю 10000,00 грн; стягнути з відповідача на її користь компенсацію різниці вартості спільного майна подружжя в сумі 8350,00 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. 21 липня 2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач звертаючись до суду з вимогами про поділ майна подружжя визначені нею речі не індивідуалізує, що позбавляє можливості правильно розуміти про яке майно йдеться у позові і чи є воно спільною сумісною власністю, вартість майна є нічим не підтвердженою, позивач не надала жодного доказу про те, що майно, зазначене у позові, є у нього в наявності та що його було набуто за час шлюбу. Усі свої особисті речі та речі, які належали їм на праві спільної сумісної власності, позивач забрала восени 2022 року. Документів на майно, перелічене у позовній заяві, він не має. У судове засідання позивач не з`явилася, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання, у якому просив проводити розгляд справи у його відсутність, просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Позивач та відповідач з 10 березня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 22 березня 2023 року було розірвано (а.с.7-8). Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач заявляючи позовні вимоги про придбання в період шлюбу майна, зазначеного у позові, із визначенням його вартості, не надала суду жодних доказів, з яких суд може встановити ці обставини, а саме дату придбання майна, його найменування та вартість, отже позивачем не доведено наявність предмету доказування. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed