Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та в обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 2011 році періодично перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах. Від цих відносин у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Приблизно коли доньці виповнився один рік, відповідач залишила сім`ю, і з того часу донька проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] та навчається у гімназії. Він сам виховує та утримує дитину, мати дитини самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, ніякого інтересу до дитини не виявляє, не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні більше дев`яти років. Вказує, що він ніколи не чинить перешкод у спілкуванні з дитиною, хоча відповідачка не цікавиться дитиною. Крім того, вказує, що він разом з донькою проживає у в будинку, в якому маються всі умови для проживання дитини та розвитку. В будинку знаходяться всі речі, іграшки дитини, дитина має сталі стосунки із сусідами, знайомими дітьми, тому вважає, що проживання дитини разом з ним буде максимально відповідати інтересам дитини та надасть йому можливість узаконити цей факт. Просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 24 липня 2023 року відкрите провадження по справі та призначено підготовче засідання, в порядку підготовки справи до судового розгляду з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та з Органу опіки та піклування Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, витребувані докази на підтвердження викладених в позові обставин (а.с 24). Позивач в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява, в якій він просили цивільну справу розглянути за його відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просив задовольнити (а.с. 37). Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала, щоб донька проживала разом з позивачем (а.с. 20). Представник третьої особи Служби у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, враховуючи думку малолітньої дитини, при проведені бесіди, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі (а.с. 38-39). Представник третьої особи органу опіки та піклування Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомленні у встановленому законом порядку (а.с. 27). На виконання ухвали суду від 24 липня 2023 року надали висновок про доцільність проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком (а.с. 31). В зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » під час реєстрації шлюбу 04 вересня 2018 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 29). Судом встановлено, що сторони у 2011 році перебували у фактичних шлюбних відносинах, від цих відносин у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с 6) та копією актового запису № 832 від 07 серпня 2012 року про народження [PERSON] , [INFO] , з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 33-35), що також підтвердила відповідач надавши заяву про визнання позову. У відповідності до ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як зазначив в позові позивач приблизно коли доньці виповнився один рік, відповідач залишила сім`ю, і з того часу донька проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] та навчається у гімназії, він сам виховує та утримує дитину, мати дитини ніякого інтересу до дитини не виявляє, не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні більше дев`яти років, про що не заперечувала відповідач надавши заяву про визнання позову. Як вбачається з Акту від 13.07.2023 складеного мешканцями с. Новий Мир Криворізького району Дніпропетровської області, завіреного старостою Данилівського старостату Білим С.В. , малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком [PERSON] протягом 10 років. Мати дитини [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає (а.с. 9). З акту обстеження матеріально -побутових умов сім`ї за місцем проживання № 44 від 13 липня 2023 року, вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , батько дитини виконує свої батьківські обов`язки, на протязі більш ніж 9 років сам виховує дитину. Мати дитини не проживає з сім`єю, участі у вихованні та матеріальному забезпечені доньки не бере. В помешканні є зроблений косметичний ремонт, електричне опалення, вода, каналізація, на подвір`ї чисто. У дитини є своя кімната, куточок для навчання та дозвілля, одяг, взуття, постільна білизна, продукти харчування, шкільне приладдя. У дитини всі належні умови для проживання. Між донькою та батьком доброзичливі стосунки (а.с. 10). Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Суду надано висновок ради опіки та піклування Лозуватської сільської ради про визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] , затверджений Рішенням № 138 виконавчого комітету Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 02 серпня 2023 року, згідно якого Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с. 30-31). У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Отже, аналізуючи викладене вище, та дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, думку дитини, яка при бесіді зі спеціалістами служби зі справ дітей, висловила думку про бажання проживати разом з батьком, про що зазначила у своїй заяві представник Служби у справах дітей, суд вважає правильним та справедливим визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору, в розмірі 536,80 гривень, а інша частина в розмірі 536,80 гривень, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved