Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить шлюб зареєстрований 22.02.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №45 - розірвати. Короткий зміст та обґрунтування позову 22.02.2003 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №45, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 22.02.2003 року. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.07.2014 року, актовий запис №703. На протязі останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має протилежні погляді на шлюб та сімю, на даний момент ведення спільного господарства припинено та сумісне проживання фактично припинено, за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, подальшого проживання та збереження шлюбу не можливі, шлюб носить лише формальний характер. Рух справи у суді \~ \~ \~ \~ Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.02.2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.02.2023 року з Білгород-Дністровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) витребувано копію актового запису від 22.02.2003 року про реєстрацію шлюбу [PERSON] , [INFO] із [PERSON] , 1978 року народження. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2023 року підготовче судове засідання закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявились, але надали на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву в якій просив слухання справи перенести в зв`язку з перебуванням певний час у м.Одесі у робочих справах. Проте суд не бере до уваги заяву відповідача про перенесення слухання справи, оскільки відповідачу було достеменно та заздалегідь відомо про дату та час слухання справи, належних доказів на підтвердження перенесення слухання справи відповідач не надав, крім того, відповідач не одноразово звертався до суду з відповідними заявами про перенесення слухання справи, вказані дії відповідача призводять до затягування розгляду справи, порушення прав позивача та зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, що відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України не допускається. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст.247\~ЦПК України,\~судом не\~здійснювалося. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями\~ст.12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно\~ст.81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи та докази, суд приходить до наступних висновків. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування 22.02.2003 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №45, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 22.02.2003 року. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.07.2014 року, актовий запис №703. Позивач в позові зазначила, що на протязі останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має протилежні погляді на шлюб та сімю, на даний момент ведення спільного господарства припинено та сумісне проживання фактично припинено, за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, подальшого проживання та збереження шлюбу не можливі, шлюб носить лише формальний характер. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Беручи до уваги заперечення позивача щодо надання строку на примирення подружжю та при цьому, суд звертає увагу на положення ст.24 СК України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу, а отже, при категоричній незгоді позивача на примирення, суд вважає що надання такого строку на примирення буде суперечити інтересам позивача та моральним засадам. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною третьою ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз`ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Поряд з цим у відповідності до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 56 СК України вбачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З цієї норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд вважає поважними причини розірвання шлюбу зазначені позивачем і вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Висновки за результатами розгляду справи Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved