Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що їй належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . В даному будинку з 12.09.2016 зареєстрований відповідач - колишній чоловік її дочки [PERSON] . Відповідач з червня 2020 року в будинку не проживає, його речей в будинку немає, участі в оплаті комунальних послуг та утриманні будинку в належному стані відповідач не приймає. Місце проживання відповідача позивачці не відоме. Факт не проживання відповідача в належному їй на праві власності будинку підтверджується актом від 15.04.2023, а також буде підтверджений в судовому засіданні свідками. Однак з реєстрації в будинку відповідач в добровільному порядку не знімається, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні власністю, а саме для оформлення субсидії позивач повинна подати нову заяву і декларації, оскільки в її домогосподарстві значиться непрацюючий відповідач працездатного віку, в якого відсутні доходи, зареєстрований в житловому приміщенні (будинку), але фактично в ньому не проживає. Їй також для отримання субсидії необхідно надати декларацію відповідача, чого вона не в змозі зробити. Крім того, позивач позбавлена можливості розпоряджатися належним їй на праві власності будинком незалежно від волі інших осіб. Зазначає, що оскільки відповідач не проживає в належному їй на праві власності житловому будинку без поважних на те причин більше одного року, однак з реєстрації в будинку добровільно не знімається, чим чинить їй перешкоди в користуванні власністю, його слід визнати таким, що втратив право користування житлом. Тому, посилаючись на відповідні норми законодавства, позивач просить ухвалити рішення про усунення перешкод в користуванні нею власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 26). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.06.2022 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті. За клопотанням позивача в судове засідання викликано свідків: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 37). В судовому засіданні позивач [PERSON] суду пояснила, що відповідач є колишнім чоловіком її дочки [PERSON] , вони розлучились десь 2 роки тому та відповідач не проживає в її будинку з червня 2020 року, ніякої допомоги не надає, комунальні послуги не сплачує, де він знаходиться ні вона, ні її дочка не знають.В будинку проживає лише вона і дочка [PERSON] з дітьми. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду пояснив, що є сином позивачки, а відповідач є колишнім чоловіком його сестри, довгий період часу, принаймні з 2020 року точно, відповідач не перебуває та не проживає в будинку, ніякої участі у вихованні трьох дітей не бере, знає, що сестра з ним розлучилася. Відповідач поїхав з будинку добровільно і бажання в ньому проживати після цього не проявляв, де знаходиться на даний час він не знає, думає, що за кордоном. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є дочкою позивачки, проживає окремо, відповідач [PERSON] був чоловіком її сестри та вже тривалий час не бере участі у її житті та житті їхніх дітей, в будинку за адресою реєстрації він не проживає більше двох років, де він перебуває вона не знає, з початку війни навіть будь-якими засобами зв`язку ні з ким з їх родини він не спілкується. Крім цього, судом було досліджено надані письмові докази та встановлено наступні фактичні обставини справи. Позивач по справі [PERSON] є власником житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельної ділянки, що розташована за вказаною адресою, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності № 1 від 13.01.2010, свідоцтва про право власності індексний номер: 5732150 від 05.07.2013, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.07.2013 (а.с. 10 - 12). Відповідно до копії довідки про склад сім`ї від 18.04.2023 № 02-1/28/68, виданої Вороновицькою селищною радою,до складу сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] входять: [PERSON] (заявник), [INFO] , [PERSON] (дочка), [INFO] , [PERSON] (зять), [INFO] , та онуки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В примітках вказано, що [PERSON] (зять) не проживає з червня 2020 року (а.с. 13). Відповідно до копії домової книги для прописки (реєстрації) громадян, в належному позивачу будинку за адресою[ADDRESS] зареєстровані, в тому числі,відповідач по справі [PERSON] з 12.09.2016 (а.с. 14 - 17). Згідно копії акта від 15.04.2023, складеного в присутності сусідів та депутата сільської ради, затвердженого старостою Комарівського старостинського округу Вороновицької селищної ради В. Гиренко, останні встановили, що [PERSON] зареєстрований в житловому будинку по [ADDRESS] , однак не проживає в будинку з червня 2020 року, його речей в будинку немає (а.с. 18). Відповідно до копії заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21.09.2022, справа № 128/491/22, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 26.11.2013, розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] » (а.с. 19 - 20). З наданих суду відповідей щодо місця реєстрації відповідача встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 12.09.2016, проте фактично за даною адресою не проживає. (а.с. 29, 31). Таким чином, судом встановлено, що відповідач з 2020 року і до даного часу не проживає у вищевказаному будинку за місцем своєї реєстрації та права власності на нього не має. Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно зі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до норм ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення таких перешкод. Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який є чинним з 01.12.2021, декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила. П. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки наданими суду доказами, які відповідачем не спростовано, доведено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2020 року і до даного часу, житловий будинок належить на праві власності позивачу, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися вищевказаним будинком, чим обмежуються її права як власника згаданого об`єкта нерухомості, поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації чи інших обставин збереження за ним права на проживання за даним місцем реєстрації не встановлено, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] , задовольнити. З врахуванням позиції позивача про відсутність клопотання щодо стягнення з відповідача судових витрат, судом не вирішується питання про їх розподіл. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved