Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-24 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до Гайворонської міської ради в якому просив визнати за ним право власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю з надбудованою квартирою з прибудовами, складу, навісу та альтанки, загальною площею 952,70 кв.м, яка розташована на земельній ділянці площею 0,2075 га кадастровий номер 3521110100:50:112:0009, цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] . стислий виклад позиції сторін позивач вказує, що 26.03.2005 між [PERSON] та ним, [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач набув у власність комплекс будівель в [ADDRESS] на земельній ділянці Гайворонської міської ради. В період з 2006 по 2013 роки позивач самовільно перепланував (перебудував) без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту цей комплекс будівель. Після перепланування комплекс будівель став нежитловою будівлею з надбудованою квартирою (А-2), з прибудовами (а, а-1), складом (Б), навісом (В) та альтанкою (Г). З метою узаконення самочинного будівництва позивач 23.10.2017 придбав за договором купівлі-продажу в Гайворонської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером 3521110100:50:112:0009, площею 0,2075 га за цією адресою. 30.01.2020 він звернувся до відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Гайворонської РДА із зверненням щодо отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на самочинно збудований об`єкт та отримав відповідь № 21 від 31.01.2020, якою повідомлено, що містобудівні умови та обмеження забудови на самочинно збудовані об`єкти будівництва не видаються і запропоновано здати об`єкт в експлуатацію за рішенням суду за умови його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкту. Згідно інформаційної довідки відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Гайворонської РДА від 31.01.2020 № 91 щодо відповідності місця розташування об`єкта архітектури вимогам державних будівельних норм, нежитлова будівля з надбудованою квартирою з прибудовами вимогам державних будівельних норм відповідає. Також позивач замовив Звіт про проведення технічного обстеження об`єкта по [ADDRESS] , яким встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації об`єкта. Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості даного об`єкта, така становить 299872,00 грн. Також позивач звертався до Державної інспекції архітектури та містобудування України з декларацією про готовність до експлуатації об`єкта за амністією, але ним було отримано відмову у зв`язку із неподанням документів необхідних для прийняття рішення, а саме - вказана в технічній інвентаризації та декларації про прийняття об`єкта в експлуатацію загальна площа будівлі та цільове призначення земельної ділянки суперечать вимогам абз. 1 п. 9 р. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», потрібно перебудовувати об`єкт нерухомості, а земельна ділянка уже набута ним за цільовим призначенням, яке визначено договором купівлі-продажу. Враховуючи, що позивач здійснив самовільне будівництво на земельній ділянці набутій ним у власність під уже збудоване майно, самочинне будівництво провів з дотриманням стандартів, які дозволяють його надійну та безпечну експлуатацію, звертався до компетентного органу з метою введення в експлуатацію самочинно зведеного об`єкту, однак отримав відмову через відсутність законодавчого регулювання таких відносин, самочинне будівництво не порушує прав інших осіб, відсутні рішення уповноважених посадових осіб або суду про знесення самочинних будівель, що є предметом спору, то він просить позов задоволити. Відповідач правом подати відзив не скористався, подав письмову заяву в якій покликався при прийнятті рішення на розсуд суду. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Ковтонюк О. В. просив позов задоволити з мотивів наведених в позовній заяві, пояснив, що іншим чином узаконити самочинну будівлю позивач позбавлений можливості. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, в поданій письмовій заяві від 15.08.2023 просив розгляд справи проводити за його відсутності. Зважаючи на подану відповідачем заяву, враховуючи положення ч. 3 ст. 211 та ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважав правильним провести розгляд справи за відсутності відповідача. заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі Ухвалою від 21.07.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 15.08.2023 від позивача - Гайворонської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача прийняття рішення на розсуд суду. Ухвалою від 15.08.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду в судовому засіданні. 25.05.2023 проведено розгляд справи по суті. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з такого. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Відповідно до договору купівлі-продажу комплексу будівель від 26.03.2005, засвідченого приватним нотаріусом Гайворонського районного нотаріального округу Ластівкою Р. М., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній придбав комплекс будівель в [ADDRESS] на земельній ділянці Гайворонської міської ради що складається з бані (А) пральні (А1), ганку (К1), ганку(К2), ганку (К3), хліва (В), котельні (Вв), загальною площею 379,9 кв. м (а.с. 8). Згідно договору купівлі-продажу від 23.10.2017, засвідченого приватним нотаріусом Гайворонського районного нотаріального округу Линюк Н. А., [PERSON] придбав в Гайворонської міської ради Кіровоградської області земельну ділянку з кадастровим номером 3521110100:50:112:0009, площею 0,2075 га за адресою [ADDRESS] , на якій розташований комплекс будівель належний [PERSON] (а.с. 9-10). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 101126670 від 23.10.2017 земельна ділянка з кадастровим номером 3521110100:50:112:0009 площею 0,2075 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови за адресою : [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 11). Листом від 31.01.2020 № 21 Відділ регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Гайворонської РДА повідомив [PERSON] про те, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на самочинно збудовані об`єкти будівництва не надаються (а.с. 12). Інформаційною довідкою від 31.01.2020 Відділ регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Гайворонської РДА повідомив [PERSON] про те, що місце розташування об`єкта - нежитлової будівлі з прибудованою квартирою та прибудовами по [ADDRESS] відповідає вимогам будівельних норм (а.с. 13). Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження нежитлової будівлі з надбудованою квартирою (літ. А-1) з прибудовами (літ. А, а-1), склад (літ. Б), навіс (літ В), та альтанка (літ Г) по [ADDRESS] затвердженого ФОП [PERSON] 03.02.2020, що виконаний експертом Затокою О. В. - під час технічного обстеження на предмет визначення можливості надійної та безпечної експлуатації, в тому числі відповідності відповідним будівельним нормам щодо створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з інвалідністю та інших мало мобільних груп населення, та за результатами проведеного технічного обстеження встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації, загальна площа будівлі 952,70 кв. м (а.с. 14- 5). Згідно Звіту про визначення ринкової вартості нежитлової будівлі з надбудованою квартирою (літ. А-1) з прибудовами (літ. А, а-1), склад (літ. Б), навіс (літ В), та альтанка (літ Г) по [ADDRESS] від 26.10.2022 ФОП [PERSON] - ринкова вартість об`єкта оцінки - 299872,00 грн (а.с. 29). Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва ІУ161220325240 від 25.03.2022 декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за амністією щодо об`єкта - нежитлова будівля з надбудованою квартирою (літ. А-1) з прибудовами (літ. А, а-1), склад (літ. Б), навіс (літ В), та альтанка (літ Г) по [ADDRESS] повернуто на доопрацювання, причина відмови - вказана в технічній інвентаризації та декларації про прийняття об`єкта в експлуатацію загальна площа будівлі суперечить вимогам абз. 1 п. 9 р. V Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Цільове призначення земельної ділянки 2121281900:04:002:0074 суперечить вимогам абз. 1 п. 9 р. V Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с.30-31). З технічного паспорту на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами з адресою [ADDRESS] , виконаного на замовлення [PERSON] ФОП [PERSON] 25.11.2019 вбачається схема розташування будівель та споруд, площі таких (а.с. 32-35). Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК). Згідно з вимогами ст. 5, 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Процедура прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначена Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, який затверджено Постановою КМУ № 461 від 13 квітня 2011 року. Відповідно до Порядку, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката. Датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката (п. 11). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлень або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідно до ст. 39 цього Закону та п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорту, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви. За змістом пп. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить повноваження у галузі будівництва, а саме: надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Порядок реєстрації прав на нерухоме майно визначений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 5 зазначеного Закону в Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Проведення державної реєстрації прав проводиться відповідно до порядку передбаченого ст. 18 даного Закону. Реєстраційні дії здійснюються в день реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав, крім випадків, передбачених статтею 19 Закону. Після внесення до Державного реєстру прав відповідних записів державний реєстратор надає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав в електронній та (за бажанням заявника) в паперовій формі. Витяг у паперовій формі надається з проставленням підпису та печатки державного реєстратора чи адміністратора центру надання адміністративних послуг (ст. 21). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельні ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа,яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У частині 4 ст. 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Нормативно регламентованим є право власника на забудову, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч. 3 ст. 375 ЦК України). Відповідно до змісту ч. 4 ст. 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже на підставі ч.3 ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинне збудоване майно на земельній ділянці що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). Визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію. Слід згадати про те, що ВС в постанові від 19.09.2018 в справі № 2-962/2009 вказав, що «суди не звернули уваги на те, що [PERSON], здійснивши самочинне будівництво, до компетентних державних органів щодо прийняття забудови до експлуатації та оформлення права власності не звертався, що свідчить про відсутність спору про право. Львівська міська рада не є особою, яка порушила, не визнає чи оспорює права [PERSON]. Суд першої інстанції, порушуючи вимоги законодавства замінив собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно та визнав на нього право власності за позивачем за відсутності між сторонами спору про право цивільне, оскільки не можна вважати, що у цій справі суд діяв відповідно до завдань цивільного судочинства, а тому судові рішення у справі, яка переглядається, не можна визнати законним, що є підставою для їх скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову». а отже дійшов висновку що саме компетентний державний орган щодо прийняття забудови до експлуатації та оформлення права власності є особою яка порушила, не визнає чи оспорює права забудовника та має бути належним відповідачем в справах такої категорії. Предметом спору у цій справі є визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості, доказуванню підлягає факт законності відмови у прийнятті об`єкта самочинного будівництва, дотримання вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Із наведеного вище вбачається, що органом державної влади, уповноваженим на встановлення факту готовності об`єкту до експлуатації та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, є Державна інспекція архітектури та містобудування. Державна інспекція архітектури та містобудування не була залучена до участі у справі в якості відповідача чи співвідповідача, хоча право подати відповідне клопотання роз`яснювалось представнику відповідача в підготовчому судовому засіданні. Факт подання та подальше повернення на доопрацювання декларації про готовність до експлуатації об`єкта підтверджує наявність спору про право, однак не спростовує необхідності залучення ДІАМ як відповідача (співвідповідача) в справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що «визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36постанови від04 вересня 2018 року в справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі,оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача». З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні письмових доказів позивач [PERSON] є власником земельної ділянки в [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. Також він є власником комплексу будівель за даною адресою, загальною площею 379,9 кв. м. Такі обставини підтверджуються договорами купівлі продажу. Позивачем було проведено самочинне будівництво на належній йому земельній ділянці - перебудовано комплекс будівель в нежитлову будівлю з надбудованою квартирою (літ. А-1) з прибудовами (літ. А, а-1), склад (літ. Б), навіс (літ В), та альтанка (літ Г), загальною площею 952,70 кв. м. Звітом про проведення технічного обстеження об`єкта по [ADDRESS] встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації об`єкта. Однак згаданий звіт не надає відповіді на запитання чи проведене будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, досліджує лише можливість надійної та безпечної експлуатації, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 375 ЦК України. Технічний паспорт, який міститься в матеріалах справи, не є документом дозвільного характеру, на підставі якого розпочинається будівництво чи вводиться об`єкт в експлуатацію, а такий є лише результатом комплексу робіт щодо обмірювання уже збудованого об`єкта нерухомого майна з визначення його складу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. За частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді справи роз`яснювати необхідність вчинення певних процесуальних дій учасникам (з`явлення певних клопотань), оскільки це може призвести до порушення встановленого у статті 6 ЦПК України принципу рівності перед законом і судом. До таких висновків дійшов ВС в постанові від 30 травня 2023 року в справі № 443/1012/18. Підсумовуючи наведене суд доходить висновку що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed