Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він являється учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] від 06.07.2015. Позивач вказує, що до 05 травня за 2022 рік йому була виплачена разова грошова допомога у розмірі 1491грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 540 від 07.05.2022 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою затверджено Порядок використання у 2022 році коштів Державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань. Відповідач повинен був виплатити разова грошову допомогу у розмірі 9670 грн., відповідно до положень ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Тобто, не доплата складає 8179 грн. (9670 грн. - 1491 = 8179 грн.). Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі № 580/4889/22 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 скасовано і ухвалено нове рішення, а саме, позовні вимоги [PERSON] задоволені: визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо ненарахування та невиплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі, визначеному ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради здійснити [PERSON] перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Тобто, як на думку позивача, судовим рішенням підтверджено протиправність та незаконність прийнятого рішення відповідачем. Незаконною відмовою у нарахуванні щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком позивачу, як зазначено, була завдана моральна шкода, яка полягає у наступному: у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Також, як вказує у позові позивач, завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що йому довелося присвятив багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Йому (позивачу) притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду його запиту порушило законні права позивача, сприймалося ним, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено стан душевної рівноваги позивача, для відновлення якого йому доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Крім того, як зазначено у позові, позивачу доводилося додатково дисциплінувати себе, доводилося витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на його фізичному та моральному стані, через що він не встигав закінчити як повсякденну роботу, зокрема побутову. Гострота цих переживань посилюється тим, що в нього загострене почуття справедливості. Більш того, внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені його нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, яким він змушений додатково пояснювати чому він став менш привітним, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та інш. Також, як вказує позивач, це завдало йому страждань, як учаснику бойових дій, для яких передбачено першочергове відведення земельних ділянок. Розрахунок моральної шкоди позивач обгрунтовує таким: за кожен місяць порушеного права, оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати, у січні місяці 2023 року для працездатних осіб - 6700 грн. (ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік»). Відповідач повинен був виплати щорічну разову допомогу до 5 травня в травні 2022 року. Станом на липень 2023 року допомога у повному обсязі не виплачена та минуло 14 місяців. 14 місяців * 6700 грн. = 93800 грн. Таким чином, посилаючись на ст.ст. 16, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ч.4 ст. 82 ЦПК України, позивач просить суд, - стягнути з Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради на свою користь моральну шкоду в сумі 93800 грн. Ухвалою суду від 07.08.2023 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачем подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що позивачем не надано доказів щодо заподіяння йому шкоди його здоров`ю, не надано підтверджень вимушених змін у його життєвих і робочих стосунках, зниження престижу його ділової репутації, інших негативних наслідків морального характеру. Вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки вини департаменту, як органу місцевого самоврядування, у виплаті разової грошової допомоги позивачу в розмірі, меншому, ніж передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, немає. Крім того, зазначено, що позовна заява [PERSON] є ідентичною за змістом з іншими позовними заявами, які подані іншими особами, які містять однакове обгрунтування заподіяної всім позивачам моральної шкоди. Позивачем відповідь на відзив подана не була. В судове засідання позивач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Надано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов. Враховуючи думку позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що позивач [PERSON] являється учасником бойових дій безтерміново, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] від 06.07.2015, виданим УМВС в Черкаській області. До 05 травня за 2022 рік позивачу була виплачена разова грошова допомога у розмірі 1491грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 540 від 07.05.2022 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою затверджено Порядок використання у 2022 році коштів Державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі № 580/4889/22 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 скасовано і ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради задоволені: визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо ненарахування та невиплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі, визначеному ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради здійснити позивачу перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Дане судове рішення набрало законної сили. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК). Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків(п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Частиною 2 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення (ч. 3 ст. 23 ЦК України). А також: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо (п. 9 постанови Пленуму ВСУ про моральну шкоду). З огляду на норми статей 1166, 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови). Це: а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в)причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Слід зазначити, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому КМУ. Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Тлумачення статей 2, 11, 172, 1167, 1173 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Тобто боржником є відповідний орган місцевого самоврядування, який бере участь у справі як відповідач. Так, відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до повноважень органів місцевого самоврядування (в даному випадку Департамент соціальної політики Черкаської міської ради) відносяться повноваження щодо здійснення соціальних виплат (разової грошової допомоги до 5-го травня) особам, які мають право на отримання таких виплат. Суд вважає, що протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати [PERSON] щорічної разової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі меншому, ніж передбачено ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлена постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі №580/4889/22, а тому вказаний факт є доведеним, у розумінні норм ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Отже, в даному випадку, суд вважає вірним те, що Департамент соціальної політики Черкаської міської ради є належним відповідачем і до нього позивачем вірно пред`явлені позовні вимоги. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27.09.1999 у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви №33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням. Звертаючись до суду із позовом, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що у зв`язку із бездіяльністю відповідача, яка полягала у незаконній відмові останнього нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, - позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала у стражданнях, приниженні, розчаруванні, стресі, напруги, дратівливості, порушенні сну, гіпертонічній кризі, побоюванні за майбутній стан здоров`я, відчутті несправедливості, тривалої невизначеності, приниженні честі та гідності, відчуття психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, порушенні стану душевної рівноваги, доводилось прикладати додаткових вольових та психологічних зусиль, був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, були порушені нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, менше часу приділяв сім`ї, родичам тощо. За результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачу відповідачем завдано моральної шкоди, яка свідчить про завдання йому душевних страждань, внаслідок не нарахування та не виплати у повному розмірі щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня за 2022 рік, враховуючи норми чинного законодавства, що встановлено судовим рішенням від 01.08.2023. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує практику ЄСПЛ, принципи розумності, виваженості та справедливості, і вважає обґрунтованим розмір 550грн., а не 93800грн., як просить позивач. Суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що відсутні підстави для визначення розміру моральної шкоди 93800грн., який не є доведеним та не є обґрунтованим, а, навпаки, є явно завищеним. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення (позивачу було неправомірно не нараховано та не виплачено у повному розмірі разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік); глибину душевних страждань (наявність негативних наслідків - негативні емоції, які досягли рівня страждань). Під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що погіршився стан його здоров`я, мали місце гіпертонічні кризи, порушення сну з-за неправомірної поведінки відповідача; не доведені обставини про те, що позивач має сім`ю, родичів, друзів, партнерів і, внаслідок бездіяльності відповідача, він не зміг приділяти останнім більше часу; не є доведеними обставини про те, що завдана йому моральна шкоди призвела до неможливості працювати, виконувати повсякденні обов`язки, призвела до відірваності від активного суспільно-політичного життя, як громадянина міста тощо. Наведений у позовній заяві перелік обставин щодо завданої моральної шкоди, жодними належними, допустимими та переконливими доказами не доведений. На підтвердження пред`явлених позовних вимог, позивачем надано лише посвідчення учасника бойових дій (копія) та постанова суду від 01.08.2023 по адміністративній справі, винесена у справі за позовом [PERSON] . При цьому, посилання позивача на певну кількість судових рішень, постановлених у різний період часу, щодо різних позивачів/відповідачів та щодо інших обставин, не може свідчити про обов`язок суду при розгляді даної цивільної справи, визначати, в тому числі аналогічний розмір щодо морального відшкодування, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами та досліджених доказів, враховуючи норми ст. 13 ЦПК України. Слід зазначити, що конкретний розмір моральної шкоди, завданої незаконними діями, бездіяльністю, зокрема органу місцевого самоврядування у кожному окремому випадку, встановлюється індивідуально з урахуванням обставин справи та на підставі здійсненої судами правової оцінки доказів, наданих учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень. Він має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, враховуючи, що рішенням суду від 01.08.2023, фактично вже поновлене порушене право позивача. Безпідставними є доводи відповідача про те, що відсутня його вина у нарахуванні і виплаті позивачу разової грошової допомоги у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством, а тому, як вказує, є підстави для відмови у задоволенні позову, оскільки в даному випадку, підлягають до застосування, зокрема норми ст. 1173 ЦК України, відповідно до яких - шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується органом місцевого самоврядування незалежно від вини цього органу. За результатами розгляду справи, дослідженими доказами, судом встановлено, що бездіяльністю відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яка і підлягає відшкодуванню. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 550грн. 00коп. В іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 06грн. 33коп., враховуючи, що судом задоволені позовні вимоги на 0,59%. При цьому, слід звернути увагу, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір». В решті частині судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ. На підставі викладеного та

Outcome: partial