Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у травні 2023 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визначити місце проживання спільної з [PERSON] малолітньої дочки [PERSON] разом з її матір`ю [PERSON] за адресою її місця проживання та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп. та 7000 грн 00 коп. витрат на правничу (правову) допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.08.2014 між сторонами укладено шлюб у якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , проте вказаний шлюб на підставі рішення Святошинського районного суд ум. Києва від 03.07.2017 розірвано, а спільна дитина залишалася проживати разом з позивачем, після чого позивач уклала шлюб із [PERSON] у якому і них народився син, тому з квітня 2022 новостворена сім`я почала проживати у м. Ужгород, де вони винаймають житло, а з 15.06.2022 на підставі договору найму, вказане житл обладнане необхідними побутовими речами та технікою, кімната, яка облаштована окремим спальним місцем для дітей, а також місцем для навчання, а відчим у свою чергу офіційно працевлаштований і отримує стабільний дохід, що дозволяє вести повноцінний спосіб життя. Дочка після переїзду відвідує Ужгородську початкову школу «Пролісок» та вже налагодила соціальні зв`язки з іншими однокласниками, а свого відчима [PERSON] називає татом, тому дитина проживає в повній сім`ї зі сприятливими умовами, а відповідач у свою чергу після розлучення жодного разу не цікавився своєю дочкою, не відвідував її, не телефонував, не надав кошти на утримання, а тому не виконує свої батьківських обов`язків, таким чином у позивача виникли наявні підстави для звернення до суду з метою визначення місця проживання дитини, оскільки з відповідачем вони не підтримують жодного зв`язку, фактичне місце проживання їй не відоме. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду 11.05.2023 до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподіллено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 44, 45). Ухвалою судді від 12.05.20233 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 47). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Згідно положень ст. 190 ЦПК України, на адресу відповідача рекомендованим листом надсилалась копія ухвали про відкриття провадження від 20.06.2023 та копія позовної заяви з додатками, однак поштове відправлення не було отримане відповідачем та повернулось до суду із відміткою про закінчення терміну зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що 28.08.2014 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який на підставі рішення Святошинського районного суд м. Києва від 03.07.2017 розірвано (а.с. 19, 20). У вказаному шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). 22.04.2022 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (а.с. 21). У вказаному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 21). Позивач разом з дочкою [PERSON] та сином [PERSON] відповідно до довідок від 20.04.2022 №2106-7500299764, від 23.04.2022 №2106-5001318188, від 18.08.2022 №2106-5002021036 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22, 23). [PERSON] , [INFO] згідно довідки №73/6 від 10.03.2023 перебуває на обліку у лікаря педіатра в Центрі первинної медико-санітарної допомоги «Пролісок» (а.с. 23). Згідно довідок про стан здоров`я у [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від 10.03.2023 та 14.03.2023 за станом здоров`я можуть бути опікунами (а.с. 24). [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] станом на 28.02.2023 до кримінальної відповідальності не притягувалися, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебувають (а.с. 28). Згідно договору найму житлового приміщення від 15.06.2023 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , орендують житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] строком 12 місяців (а.с. 29, 30). Згідно акту обстеження умов проживання від 19.03.2023 за адресою: [ADDRESS] , житло розміщене на 2 поверсі у 5-ти поверховому будинку складається із 1 кімнати, в якій створені умови для виховання та розвитку дитини, умови проживання добрі (а.с. 31). Як вбачається із довідки виданої головою управління ОСББ «ЖК Університетський» Чоп Л.О., вих. №05/21-11/2023 від 08.03.2023, [PERSON] тимчасово проживає разом із чоловіком [PERSON] та двома дітьми за адресою: [ADDRESS] . Колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] , [INFO] участі у вихованні доньки [PERSON] не приймає, за час проживання ні разу не з`явився, ні з ким з дому не з`язувався, матеріальну підтримку не надає (як стверджує [PERSON] ) (а.с. 31). Згідно характеристик, складених управляючою ЖК «Університетський» Чоп Л.О. від 08.03.2023 [PERSON] , та [PERSON] зарекомендували себе виключно із позитивного боку, за період проживання скарг від сусідів не надходило (а.с. 32). Згідно довідки №17 від 28.02.2023 виданої дошкільним навчальним закладом №412 проте що [PERSON] , [INFO] відвідувала дошкільний навчальний заклад №412 в період з 07.06.2017 по 31.08.2021. За весь час відвідування закладу дитиною опікувалася мама (а.с. 33). [PERSON] , [INFO] навчається в 2-А класі Ужгородської початкової школи «Пролісок» (довідка від 02.03.2023 №01.1-24/48 видана директором Ужгородської початкової школи «Пролісок»). Відповідно до довідки від 10.03.2023 №01.1-24/55 [PERSON] , [INFO] в УПШ «Пролісок» з 01.09.2022. Дівчинку виховує мама [PERSON] та відчим [PERSON] , які приділяють велику увагу дитині, дбають про її здоров`я та благополуччя. Рідний батько [PERSON] жодного разу не цікавився шкільним життям дитини та не відвідував школу, в якій дитина навчається. 10.03.2023 №01.1-24/54 складено психолого-педагогічну характеристику відносно учениці 2-А класу УПШ «Пролісок» [PERSON] , [INFO] , згідно якої [PERSON] виховується в повній сім`ї, дитину виховує мама [PERSON] та відчим [PERSON] . У сім`ї панує здорова та дружня атмосфера і сприятливі умови. Рідний батько [PERSON] не бере участі у вихованні та навчанні дитини, за весь навчання [PERSON] він ні разу не з`являвся у закладі. Дівчинка завжди має охайний та доглянутий вигляд, емоційна, врівноважена, завжди спокійна, сильних емоційних спалахів немає (а.с. 34). Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 18.04.2023 №277/23/01-19, встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю гр. [PERSON] , [INFO] за адресою її місця проживання (а.с. 35-37). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду частиною 2 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Частиною 1 ст. 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 ст. 159 СК України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». З урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин справи, суд приходить до висновку, що дитина повинна проживати разом з матір`ю з метою захисту прав та інтересів. Суд вважає, що встановлення саме такого порядку проживання буде повністю відповідати інтересам дитини а також не буде порушувати права батьків щодо виховання та спілкування з дитиною. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених вище, враховуючи висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 18.04.2023 №277/23/01-19. V. Розподіл судових витрат що стосуєтся відшкодування судових витрат пов`язаних із наданням правової допомоги, слід зазначити наступне. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. За змістом законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що надання правової допомоги надавалося адвокатом Яресько Т.В. на підставі Договору №23044 від 05.05.2023 про надання правничої (правової) допомоги, додатку №1 до Договору від 05.05.2023, ату приймання-передачі послуг №1 від 10.05.2023 та розрахункової квитанції №10/05/2023 згідно договору про надання правничої (правової) допомоги №23044 від 05.05.2023 у розмірі 7000 грн 00 коп. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 за № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. У постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення зазначених витрат, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги і на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості, що сплачена чи підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічний висновок викладено в постанові ВП ВС від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Однак, надані позивачем докази, не доводять факту того, що нею оплачено адвокатські послуги у розмірі 7000 грн 00 коп., оскільки подана розрахункова квитанція №10/05/2023 не є належним документом, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги та оформлена у встановленому законом порядку: квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження. Ввідповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1073 грн 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved