Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

24 грудня 2021 року до Лозівського міськрайонного суду Харківської області звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що [INFO] помер її син [PERSON] , після якого відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на частину квартири [ADDRESS] . Однак нотаріусом було відмовлено позивачу, як спадкодавцю, у видачі свідоцтва про право власності на спадщину через наявність накладеного і не знятого до теперішнього часу арешту майна спадкодавця. Такий арешт було накладено в рамках виконавчого провадження №48215937 на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 23 липня 2015 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві Сідельник Н.М. В той же час, згідно листа ВДВС від 01 вересня 2021 року виконавче провадження, за яким накладався спірний арешт майна спадкодавця, як боржника, було закрито, а виконавчий лист повернуто стягувачу ще 23 грудня 2016 року. Окрім того, рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області було відмовлено АТ «Універсал Банк» у стягненні кредитного боргу з [PERSON] з підстав недоведеності отримання ним кредиту та укладення кредитного договору, що, за твердженнями позивача, свідчить, що спадкоємець [PERSON] взагалі не міг бути боржником за виконавчим провадженням. За таких обставин позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила суд скасувати арешт майна спадкодавця задля можливості подальшого оформлення спадкових прав. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 грудня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі. На підставі розпорядження голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Запорізької, Харківської областей)» від 06 квітня 2022 року №16/0/9-22 та у відповідності до ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» матеріали вказаної позовної заяви надійшли до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, де 04 липня 2022 року у відповідності до ст.ст.14, 33, 34 ЦПК України були розподілені та передані для розгляду по суті судді [PERSON] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2022 року цивільну справу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою в якості співвідповідача залучено ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а також витребувано у державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання учасники справи повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, відповідачі правом на подання відзиву не скористались, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтримання позовних вимог та відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін та здійснити розгляд справи по суті в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер син позивача [PERSON] , [INFO] , який заповіт не складав, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому спадкове майно, в тому числі на частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується копіями матеріалів спадкової справи, копіями паспортів, свідоцтв про народження та смерть. Позивач, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, яка проживала разом зі спадкодавцем на момент його смерті та прийняла спадщину у відповідності до ст.1268 ч.3 ЦК України, 26 жовтня 2020 року звернулась до Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини після сина. Однак 02 листопада 2021 року державним нотаріусом було видано позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/6 частин квартири [ADDRESS] . Відмова мотивована посиланням на наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про арешт нерухомого майна спадкодавця, накладеного на підставі постанови від 23 липня 2015 року у виконавчому провадженні №48215937. Викладені обставини підтверджуються копією матеріалів спадкової справи. Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 07 вересня 2015 року державним реєстратором Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві здійснено державну реєстрацію обтяження у виді арешту нерухомого майна [PERSON] на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 23 липня 2015 року, винесеної у виконавчому провадженні №48215937 державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Сідельник Н.М., номером запису про обтяження №11067076 (спеціальний розділ; дата, час державної реєстрації: 07.09.2015 14:58:15). Дані обставини підтверджуються копією вказаної інформаційної довідки. 03 березня 2015 року за наслідками розгляду по суті цивільної справи №759/281/15-ц (провадження 2/759/1921/15) Святошинським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено та вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №СL70712 від 23 липня 2008 року в розмірі 68119, 91 гривень, судовий збір у сумі 681,20 гривень та витрати на розміщення оголошення у пресі 420 гривень. Викладені обставини підтверджуються копією вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 21 квітня 2015 року, в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відомості з якого суд використовує у відповідності до ст.81 ч.7 ЦПК України та ст.ст.2-6 Закон України «Про доступ до судових рішень». Разом з тим, відповідно до листа Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 01 вересня 2021 року №74701 на виконанні у відділ перебувало виконавче провадження №48215937 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва №2/759/1921/15 від 12 червня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 69221,11 гривень. 23 липня 2015 року державним виконавцем винесено постанові про відкриття виконавчого провадження та з метою забезпечення фактичного виконання рішення накладено арешт на все майно боржника. В ході виконання виконавчого документу державним виконавцем встановлено, що належного боржнику майна за його адресою, яке підлягає опису та вилученню в рахунок погашення боргу не виявлено, здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Інформація про місце роботи боржника та його рахунки в установах банку відсутні. За таких обставин 23 грудня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», однак завершення виконавчого провадження із вказаних підстав не передбачає зняття державним виконавцем арешту з майна (коштів) боржника. Викладені обставини підтверджуються копією вказаного листа. При цьому, матеріали цивільної справи не містять жодних доказів повторного пред`явлення вищевказаного повернутого виконавчого листа до виконання та/або про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, який з огляду на норми ст.ст.3, 12, 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII сплив 23 грудня 2019 року (останній день строку). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно, різновидом якого є кватира, частка у праві власності на нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст.ст.355-357, 361 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. За змістом норм ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220, 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця (час відкриття спадщини). В свою чергу, у відповідності до норм ст.ст.1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.ст.1269, 1270, 1272 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За змістом\~ст.ст.1296,\~1297\~ЦК України\~спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~може одержати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно ст.1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормою ст.16\~ЦК України\~передбачено,\~що способами\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів можуть\~бути припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Аналогічні положення містить норма ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV. Пунктом 2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Аналогічне положення міститься у нормі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV. Згідно ч.ч.1, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Схожа норма міститься у ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV. За змістом ст.ст.12, 13, 76, 81, 89 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову, мотиви для чого є наступними. Так, виходячи зі змісту наведених вище норм цивільного законодавства, а саме книги шостої ЦК України, яка регулює спадкові правовідносини, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі №712/12136/18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої ст.19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (п.37). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, у випадку якщо спадкоємець після смерті спадкодавця (боржника у виконавчому провадженні) не був залучений стороною виконавчого провадження, в межах якого було накладено оспорюваний спадкоємцем арешт майна спадкодавця (боржника у виконавчому провадженні), заяву про заміну боржника у виконавчому провадженні не подавав, то спадкоємець боржника не є суб`єктом права на подачу скарги в порядку ст.447 ЦПК України з метою оскарження арешту майна боржника, тобто не може звертатись зі скаргою на дії виконавця в межах виконавчого провадження, яке завершене. В той же час, законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права спадкоємця боржника, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Наведені вище правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2023 року по справі №463/2924/22, від 18 квітня 2023 року по справі №463/3254/22, від 03 травня 2023 року по справі №463/3251/22. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження №11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року по справі №554/5912/19-ц, від 08 грудня 2022 року по справі №331/1383/20. Стосовно обставин спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то оцінюючи встановлені в ході розгляду справи фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства та з урахуванням на правові висновки судів касаційної інстанції, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи встановлено, що позивач є матір`ю та спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , на майно якого, як боржника, за життя було накладено арешт в рамках виконавчого провадження №48215937, однак таке виконавче провадження на теперішній час завершено внаслідок повернення виконавчого документу стягувачу ще 23 грудня 2016 року, строки повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання спливли, відомості про їх поновлення відсутні, позивач фактично прийняла спадщину після сина, однак не може остаточно оформити таку спадщину шляхом отримання свідоцтва про право власності на неї саме через наявність оспорюваного нею арешту майна спадкодавця, враховуючи, що позивач не була стороною виконавчого провадження, суд приходить до висновку про правомірність, обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, а отже і про необхідність їх задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved