Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів на дитину. В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.04.2006 стягнуто щомісяця з відповідача аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , до досягнення повноліття, на користь матері [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист, який перебував на виконанні у відділі державної виконавчої служби. Постановою державного виконавця виконавче провадження завершено у зв`язку із досягненням донькою повноліття. Відповідач рішення суду не виконує, на день досягнення донькою повноліття заборгованість зі сплати аліментів складала 163384,32 грн. . Крім того, за підрахунком позивача розмір неустойки за період з квітня 2008 по серпень 2022 року становить 652716,99 грн., однак, згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, підлягає стягненню 163384,32 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів у сумі 163384,32 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 163384,32 грн. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач, не погоджуючись із позовом, подав відзив на позовну заяву. У відзиві вказав, що до травня 2015 року не мав заборгованості по сплаті аліментів. З травня 2015 року він сплачував аліменти, проте не надавав квитанції державному виконавцю. Увесь час сплачував аліменти на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] . Розрахунок пені та заборгованості позивачем здійснено неправильно, не враховано здійснені відповідачем виплати. До відзиву відповідач додав квитанції про сплату аліментів, які не враховані державним виконавцем при визначенні заборгованості. Позивач, не погоджуючись із відзивом надала суду «заперечення на відзив», які за своїм змістом є відповіддю на відзив. Вказала, що при зверненні до суду використовувала інформацію про розмір заборгованості, отриману від державного виконавця. Після досягнення донькою [PERSON] повноліття, з відповідача стягнуто аліменти на час її навчання, за цим виконавчим провадженням також існує заборгованість. Проте, з урахуванням наданих відповідачем квитанцій, просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 101661,64 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 58294,84 грн. У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Мусаєва Ю.В. підтримали позовні вимоги, викладені у «запереченнях на відзив», просили стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 101661,64 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 58294,84 грн. Просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник адвокат Медведовська Л.М. у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Вказали, що заборгованість по сплаті аліментів не може бути стягнута, оскільки через наявність рішення про стягнення аліментів, буде мати місце подвійне стягнення. Пеню просили зменшити, посилаючись на те, що відповідач систематично сплачував аліменти, частина квитанцій втратила колір, а\~ тому він не може підтвердити всі виплати. Державному виконавцю він не надавав квитанції через власну необачність. Також просили врахувати, що відповідач значними статками не володіє, має неповнолітню дитину, народжену у другому шлюбі. Після народження другої дитини позивач мав право на зменшення розміру аліментів, проте не зробив цього. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.04.2006 стягнуто щомісяця з [PERSON] аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , до досягнення повноліття, на користь матері [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 21 березня 2006 року до досягнення донькою повноліття (а.с.14). На підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист,\~ 08.05.2007 відкрито виконавче провадження №17078586, копію якого витребувано судом за клопотанням відповідача (а.с.93-152). Згідно наявного в матеріалах виконавчого провадження розрахунку, станом на 15.09.2022 заборгованість по аліментах складає 163384,32 грн. (а.с.135-141). Разом з тим, відповідачем надано суду оригінали квитанцій відділення поштового зв`язку про перерахунок позивачу грошових коштів, у яких зазначено призначення платежу «Аліменти», які не враховано при здійсненні розрахунку заборгованості. Так, згідно наданих відповідачем оригіналів квитанцій судом встановлено що відповідачем здійснено, крім виплат вказаних виконавцем, також виплати у період з травня 2015 року по червень 2022 року у загальній сумі 45400 грн. Зміст частини поданих квитанцій встановити неможливо, дати та суми на них зазначено відповідачем власноручно: а.с.46 на звороті з написом «жовтень»; а.с.48 на звороті з написом «1020», а.с.49 з написами «1020 11.03.2019», «1020 23.05.2019»; а.с.50 на звороті з написом «2.10.2020 1020»; а.с.51 з написом 24.11.2021 2040»; а.с. 52 на звороті з написом 17.08.2021 1020» . Вказані докази не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі. Отже, з урахуванням квитанцій, зміст яких можливо встановити, розмір заборгованості по аліментам складає 117984,32 грн. Позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості по аліментам на суму 101661,64 грн., в межах якої суд розглядає справу. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України - у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець встановив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %. За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Звертаючись до суду із позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а також із «запереченнями» на відзив позивач додала розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Судом перевірено розрахунок заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, розрахунок проведено з урахуванням положення статті 196 СК України. Суд погоджується з наданим стороною позивачки розрахунком заборгованості за прострочення сплати аліментів за зазначеним вище виконавчим провадженням. А також враховує, що відповідачем надано власний розрахунок, який виконано без дотримання вищенаведених правил. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та вчасно подати докази до суду першої інстанції. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України). Крім того, згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Посилання сторони відповідача на низький рівень доходів як на підставу неналежного виконання аліментних зобов`язань суд відхиляє, оскільки відповідач є здоровою людиною, працездатного віку, а рівень його доходів залежить від його зусиль щодо їх збільшення. При вирішенні питання про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, суд враховує, що у відповідача на утриманні знаходиться неповнолітня дитина від другого шлюбу. Вказана обставина визнана сторонами та не підлягає доказуванню. Також суд враховує, що уданому випадку мало місце не ухилення від сплати аліментів, а їх сплата у меншому розмірі. При цьому, згідно наданих відповідачем квитанцій, такі виплати мали систематичний характер, практично щомісячно. Також суд враховує, що після досягнення донькою сторін повноліття, з відповідача стягнуто аліменти на час навчання (а.с.67), що також впливає на майнове становище платника аліментів. Отже, суд перевіривши розрахунок пені наведений позивачем та враховуючи положення ст. 196 СК України, приходить до висновку, що позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості, яка становить 58294,84 грн., проте, на підставі ч.2 ст.196 ЦПК України та з урахуванням майнового становища відповідача суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до 25000 грн., тому позовні вимоги в частині стягнення неустойки підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що судове рішення, за яким з відповідача стягнуто аліменти, перебувало на виконанні у державній виконавчій службі.\~ Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. У даному випадку між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості, що є підставою для її стягнення у судовому порядку. Доводи представника відповідача суд відхиляє, оскільки постановою державного виконавця від 21.10.2022 виконавчий лист повернутого стягувачу з посиланням на відсутність майна та коштів у боржника на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.58). Відповідно до ч.3\~ ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Оскільки донька сторін на теперішній час досягла повноліття, позивачка позбавлена можливості пред`явити до виконання виконавчий лист на підставі рішення суду від 12.04.2006. Враховуючи наявність спору про розмір заборгованості та неможливість в інший спосіб стягнути заборгованість, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в межах заявлених позивачкою вимог у сумі 101661,64 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за вимогами про стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів. Тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1% від суми задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial