Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Миронівським районним судом Київської області 25 липня 2023 року ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна від добросовісного набувача. За результатами розгляду цивільної справи судом позовні вимоги задоволено повністю: Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,3743 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3222981200:01:004:0027, в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] ; Витребувано з володіння [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку площею 2,3743 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3222981200:01:004:0027; Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у виді судового збору у розмірі по 930 гривень 00 копійок з кожної. 02 серпня 2023 року від представника позивача адвоката Ящука Л.А. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, за змістом якої він просить поновити йому строк для подання доказів витрат на правничу допомогу адвоката та ухвалити додаткове рішення про стягнення з [PERSON] і [PERSON] солідарно на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7000,00 грн. До заяви представник позивача додав акт № 1 про виконання робіт з надання правничої допомоги відповідно до договору про надання правничої допомоги № 10 від 05 версеня 2022 року та оригінал розрахункової квитанції серії ББАЇ № 821929 на суму 7000,00 грн. Вказані витрати просив стягнути, посилаючись на правила статей 133, 137, 141, 270 ЦПК України. Ухвалою Миронівського районного суду від 04 серпня 2023 року на 16 серпня 2023 року на 09-00 год призначене судове засідання для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення суду та розподіл судових витрат. В судове засідання позивач та представник позивача не з?явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 16 серпня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій вона вказала, що з вимогами представника позивача про стягнення на користь позивача судових витрат на надання правничої допомоги вона не погоджується. Свою незгоду обґрунтувала тими обставинами, що вона має похилий вік, поганий стан здоров?я і знаходиться під опікою своєї доньки вже тривалий час. Вона не має змоги сплатити вказану представником позивача суму відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки отримує скромну пенсію, інших доходів не має, всі кошти витрачає на ліки. 16 серпня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, за змістом якої вона також не згідна з вимогами представника позивача про стягнення судових витрат у виді витрат на правничу допомогу, оскільки при подачі заяви не був вказаний розрахунок адвокатських послуг і заява була подана з пропущенням строку. Вважає, що вказана представником сума є завеликою, оскільки вона певний час не працювала, на цей час сума її заробітної плати є нижчою за мінімальну, вона опікується мамою похилого віку, яка має проблеми зі здоров?ям, часто хворіє потребує лікування. Також вказала на те, що вона має неповнолітню доньку, яка є студенткою. Заявлену до стягнення суму судових витрат на правничу допомогу вважає занадто великими, оскільки вона не має змоги сплатити такі кошти. Вказала, що спочатку представник позивача вказував, що позивач очікує понести витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн, а за результатом сума судових витрат склала 7000,00 грн. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з?явилися, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до правил частини 4 статті 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Миронівським районним судом Київської області під час ухвалення судового рішення від 25 липня 2023 року питання про розподіл судових витрат у виді понесених позивачем витрат на надання правничої допомоги не вирішувалося у зв?язку з відсутністю доказів про понесені позивачем [PERSON] судові витрати на правничу допомомгу адвоката. Разом з тим, представник позивача, у відповідності до вимог частини 8 статті 141 ЦПК України, до початку розгляду справи подав відповідну заяву про подання доказів щодо розміру витрат та після розгляду справи подав докази понесених судових витрат. При цьому ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 04 серпня 2023 року представнику позивача було поновлено строк на подання доказів про розмір понесених судових витрат на надання правничої допомоги. Частинами 3,4 статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу регламентовано у пункті 2 частини 3 статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. За правилами статті 133 ЦПК України, судові, витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За положеннями частини 3 вказаної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною 6 статті 137 ЦПК України, обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За мотивами постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), «склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». При стягненні витрат на правничу допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, є адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність). В матеріалах справи наявний ордер серії КС № 905726 від 12 версеня 2022 року, виданий адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально Ящуком Леонідом Адамовичем на надання правничої допомоги [PERSON] , на підставі договору про надання правничої допомоги № 10 від 05 вересня 2022 року, копія договору про надання правової допомоги № 10 від 05 версеня 2022 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4630/10, виданого 29 вересня 2011 року Київською обласною кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури (а.с.37-38,39,40). У відповідності до вимог пункту 17 частини 2 статті 197 ЦПК України, позивачем [PERSON] в позовній заяві було надано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат позивача, пов?язаних із наданням професійної правничої допомоги (а.с. 4 зв.). На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, представник позивача разом із заявою ухвалення додаткового рішення, надав суду письмові докази, про склад, розмір та порядок розрахунку витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. Наданий представником позивача акт № 1 від 26 липня 2023 року про виконання робіт з надання правничої допомоги відповідно до договору про надання правничої допомоги № 10 від 05 вересня 2022 року містить детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, вказані акти містять вартість наданих послуг з правничої допомоги та розрахунок вказаної вартості (а.с. 242). З наданих суду актів вбачається, що позивачем та адвокатом погоджено наданий обсяг та вартість правничої допомоги у виді надання консультацій та роз?яснень з правових питань, підготовки позовної заяви до суду про визнання права власності та витребування майна від добросовісного набувача з вивченням судової практики в аналогічних справах, підготовки клопотань про витребування доказів, підготовки заяви про забезпечення позову. Вартість вказаних послуг визначена із розрахунку 1 година витраченого часу адвоката = 1000,00 грн. Всього адвокатом було витрачено на надання вказаних послуг 7 годин загальною вартістю 7000,00 грн. Представником позивача надано платіжний документ, який підтверджує оплату послуг, узгоджених в акті. Зокрема, за даними розрахункової квитанції серії ББАЇ № 821929 від 13 вересня 2022 року [PERSON] сплачено адвокату Ящуку Л.А. 7000,00 грн за надання правничої допомоги згідно договору № 10 від 05 версеня 2022 року (а.с. 243). Суд зазначає, що підстави для зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відсутні, оскільки заявлені витрати є фактичними і підтвердженими матеріалами справи. В матеріалах справи наявні складені представником позивача позовна заява та документи з процесуальних питань у виді клопотань про витребування доказів та заяви про забезпечння позову. Свої заперечення про стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, відповідачі обґрунтували незадовільним фінансовим станом, проте доказів на підтвердження викладених у заявах обставин про свій фінансовий стан та стан здоров?я не надали. Також відповідачі не вказали обставин, які б свідчили, що заявлений розмір витрат є не співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. З огляду на вищевикладене, з урахуванням відсутності обґрунтованих доводів зі сторони відповідачів про неспівмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що витрати позивача на правничу допомогу, є пов?язаними з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. За правилом пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вказаної норми процесуального закону, суд дійшов висновку, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу, сплачені позивачем, підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам позивача. Оскільки судом позовні вимоги задоволено повністю, то з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати у виді сплачених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 3500 гривень 00 копійок з кожного (7000,00/2=3500,00).

Outcome: approved