Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Позивач КП «Харківські теплові мережі» 12.07.2023 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.11.2017 по 23.02.2022 у сумі 44789,31 грн, інфляційні втрати у сумі 6523,76 грн, три відсотки річних у сумі 1051,55 грн, судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі». КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкові, відповідно до рішення Харківського міськвиконкому від 23.12.1998 № 1407 «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді» зі змінами, внесеними рішенням від 30.09.2001 № 946, та має право на стягнення вартості наданих споживачам послуг. Відповідачі вказані послуги своєчасно не оплатили, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.11.2017 по 23.02.2022 у сумі 44789,31 грн. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги за адресою: [ADDRESS] боржникам нараховані інфляційні втрати за час прострочення в сумі 6523,76 грн, три відсотки річних у сумі 1051,55грн. 13.07.2023 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с.10-11). 31.08.2023 судом, не виходячи до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про долучення до матеріалів справи поданих відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожним окремо, відзивів на позовну заяву. У відзивах відповідачі просили відмовити у задоволенні позовних вимог щодо них. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з закінченням строку позовної давності; позивачем не надані докази того, що він є учасником правовідносин у сфері житлово-комунальних послуг; не надані докази на підтвердження наявності договірних правовідносин між ним та відповідачами, що свідчить про відсутність у позивача права вимоги стягнення боргу; позивачем не вказано джерело походження та структура боргу, не надані розміри тарифів на житлово-комунальні послуги, що діяли протягом періоду нарахування боргу та підстави для їх застосування; не надано первинних документів бухгалтерського обліку, які б підтвердили понесені позивачем витрати на надання житлово-комунальних послуг у сумі стягуваного боргу. До відзиву відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожним окремо,долучено заяву про застосування строку позовної давності. У поданих до суду 21.08.2023 письмових поясненнях представник позивача Лоскот М.І. наполягала на задоволенні позовних вимог, зазначивши, що багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] обладнаний централізованими системами опалення КП «Харківські теплові мережі». Розпорядженнями Харківського міського голови «Про початок опалювального сезону 2016-2022 у місті Харкові» передбачено надання послуг з теплопостачання, зокрема, у житлових будинках, та зобов`язує КП «Харківські теплові мережі» забезпечити подачу теплоносія за графіком, погодженим Департаментом житлово-комунального господарства та енергетики. На виконання зазначених розпоряджень позивач кожного жовтня 2016-2022 рр. здійснював подачу теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки, у тому числі у житловий будинок [ADDRESS] . Незважаючи на відсутність письмового договору з КП «ХТМ», відповідачі є споживачами послуг централізованого теплопостачання, та мають за них сплачувати. Скарг та заяв на якість отриманих послуг від відповідачів до позивача не надходило. Щодо застосування строку позовної давності за заявою відповідачів, представник позивача посилалась на запровадження на території України з 12 березня 2020 року до 30.06.2023 року карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та відповідно до п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, враховуючи, що строк позовної давності за період з 12.03.2017 закінчувався 12.03.2020, у зв`язку із запровадженням на території України карантину, під час дії якого строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, то період заборгованості з 12.03.2017 по 23.02.2022 не виходить за строки позовної давності. Крім того, представник позивача вказала, що КП «Харківські теплові мережі» щомісячно направляє споживачам рахунки за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води, технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води з зазначенням поточних та попередніх показань приладу обліку теплової енергії, різниці цих показань, затверджених норм споживання, розміру тарифу, поточного платежу та усієї суми заборгованості. У КП «Харківські теплові мережі» немає обов`язку вручення рахунків за такі послуги під підпис. У поданої до суду 29.08.2023 відповіді на додаткові пояснення позивача відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх необґрунтованістю, зазначивши, що встановлена ст. 257 ЦК України позовна давність продовжується на період початку карантину, а саме з 12.03.2020. Представник позивача Лоскот М.І., яка діє на підставі довіреності, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу без участі сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] , згідно з вимогами ч. 8 ст. 128 ЦПК України, а відповідачі [PERSON] , [PERSON] згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явились, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до п.2 ч.7 статті 128 ЦПК України , повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Отже, судові повістки та інша судова кореспонденція направлялись відповідачам судом засобами поштового зв`язку на адресу їх зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За змістом пунктів 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-ІУ споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п.1.6 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого Наказом Житлово-комунального господарства № 60 від 25.04.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2005 за № 541/10821, виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно. КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкові, відповідно до рішення Харківського міськвиконкому від 23.12.1998 № 1407 «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді» зі змінами, внесеними рішенням від 30.09.2001 № 946. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. За змістом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Положеннями статті 21 зазначеного вище Закону визначено, що одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат. За змістом ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем гарячої води визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання гарячої води повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску. Параметри якості гарячої води повинні відповідати встановленим законодавством вимогам. Послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до положень ч. 7 ст. 21, ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії та послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Частина 3 ст.31 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначає, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до положень ст.32 Закону України Про житлово-комунальні послуги, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений ст. 68 ЖК України. Отже, позивач КП «Харківські теплові мережі», як виконавець послуги з теплопостачання в м. Харкові, має вимагати оплати наданих послуг, а споживачі зобов`язані сплатити за такі послуги виконавцю. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири, де зареєстровані відповідачі, свідчить про виконання послуг КП «Харківські теплові мережі». За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг теплопостачання, а відповідачі, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язані оплатити надані послуги. Як вбачається з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу на особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , нарахована заборгованість за послуги теплопостачання за період з листопада 2017 року по лютий 2022 року у сумі 44789,31 грн (а.с.4-5). Відповідачі не надали суду жодних доказів на підтвердження ненадання їм позивачем послуг з теплопостачання, або надання позивачем таких послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати. Отже, враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку щодо надання КП «Харківські теплові мережі» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] послуг з теплопостачання та їх отримання відповідачами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості суд визнає належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом на підтвердження існування у відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання (опалення та підігрів води) саме у зазначеному у даному розрахунку розмірі, вказаний розрахунок відповідачі не спростували, контр розрахунку до суду не надали. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, згідно якої цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, і із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з вимогами ст.530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином i у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.162 Житлового кодексу України, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги по затвердженим в установленому порядку тарифам та в строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості за період з 01.11.2017, з даним позовом до суду позивач звернувся у липні 2023 року. Згідно з ст. 257 Цивільного Кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у прозові. У доданих до відзивів заявах відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, просили застосувати позовну давність до цих правовідносин, та на думку відповідача [PERSON] , такий строк позовної давності має бути обрахованим з 12.03.2020. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дї карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено, останній раз указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки Закон №540-IХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020. Отже, у даних спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.11.2017 по 23.02.2022, в силу пунктів 12,19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (12.07.2023) не спливла. Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.11.2017 по 23.02.2022 у сумі 44789,31 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню. За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2ст.625 ЦК України. Вказана позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до відомості нарахувань інфляційних втрат та 3% річних за останні три роки з 01.07.2020 по 28.02.2022 на адресу: [ADDRESS] боржникам нараховані інфляційні втрати за час прострочення в сумі 6523,76 грн та 3% річних у сумі 1051,55 грн (а.с.6). Проте, суд не погоджується з вказаним розрахунком. Суд, у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень, не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погодився з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15-ц. Постановою КМУ від 05.03.2022 № 206, яка застосовується з 24.02.2022, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з 24.02.2022 по 28.02.2022 включно не підлягають задоволенню. Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за допомогою модулю «Ліга Закон» судом встановлено, що інфляційні втрати з липня 2020 по лютий 2022 становить 2829,55 грн, 3% річних за період з 01.07.2020 по 23.02.2022 становить 847,35 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.11.2017 по 23.02.2022 у сумі 44789,31 грн, та інфляційних втрат у сумі 2829,55 грн, трьох відсотків річних у сумі 847,35 грн за період з 01.07.2020 по 23.02.2022 включно, а всього 48466,21 грн. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн (а.с.2). Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (92,56%), та стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2484,30 грн, в рівних частках по 828,10 грн з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial