Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-17 00:00:00

27.06.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] .. В обгрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що у шлюбі з відповідачкою перебувають з 25.12.1993 року, від якого мають вже повнолітніх трьох дітей - [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Їх спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. За останній рік життя відносини між ними погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен із них має особисте життя, незалежно один від одного. Почуття взаємної любові втрачено назавжди, тому подальшого сенсу підтримувати такі сімейні відносини немає. Можливості збереження шлюбу відсутні. Спори щодо поділу майна міжз ними відсутні. Просив їх шлюб розірвати. Провадження у справі відкрито 03.07.2023 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, заявлений позов просив задовольнити. Відповідачка повідомила суд про визнання позову, просила їх шлюб з позивачем розірвати, справу розглянути за її відсутності.. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 грудня 1993 року у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1621. (а.с.5). Від шлюбних відносин сторони у справі мають трьох повнолітніх дітей. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини між сторонами та ведення спільного господарства припинені, шлюб існує лише формально, що визнано відповідачкою. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved