Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

Представник \~позивача \~Акціонерного товариства\~(надалі\~АТ)\~«Сенс Банк»\~Ременюк Т.О.\~звернулась до\~суду із\~позовом,\~в якому\~просила стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 820/2-27/21/046/266 від 22.12.2006 року, що становить 171\~109 (сто сімдесят одну тисячу сто дев`ять) гривень 61 коп. і складається із: суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 35\~460 (тридцять п`ять тисяч чотириста шістдесят) грн. 64 коп.; суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 135\~648 (сто тридцять п`ять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 97 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалась на те, що 22.12.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», надалі за текстом - «кредитор» та [PERSON] , надалі за текстом - «позичальник» уклали кредитний договір №820/2-27/21/046/266. 09 березня 2010 року Загальними Зборами Акціонерів було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) банку на Публічне Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»). У подальшому згідно рішення АТ «Укрсоцбанк» №5/2019 від 15 жовтня 2019 року, було припинено Акціонерне Товаристо «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», є із 15 жовтня 2019 року Акціонерне Товариство «Альфа-Банк». 12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Щодо кредитного договору із відповідачем, то позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві кредит, однак [PERSON] належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором. У зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку по сплаті кредиту, у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги. Відповідно до виконавчого листа № 6-816/2010, який виданий судом 23.07.2010 р., відомо про ухвалення рішення про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" заборгованості по договору кредиту в сумі 238 495, 19 грн. та третейський збір в сумі 2 784,95 грн. всього 241 280,14 грн. Згідно Кредитного договору, за користування кредитом встановлюються процентна ставка в розмірі 12,25 % річних. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочим день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360. У зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку по сплаті кредиту, у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 23.02.2022 року становить -171109,61 грн., та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість, що становить 35 460,64 грн., та суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість, яка складає 135 648,97 грн. Із врахуванням викладеного, представник просить суд задовольнити позов у повному обсязі та стягнути із відповідача визначену в позові заборгованість. 06.07.2023 року представник відповідача адвокат Посікіра Р.Р. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначив, що сторона відповідача вважає позовні вимоги АТ «Сенс Банк» безпідставними. Як вказує позивач, відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором. Слід зазначити, що відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кінцевим терміном погашення основної заборгованості по кредиту, є термін до 10.12.2013 року. Стаття 256 ЦК України містить визначення поняття позовної давності. Так, за змістом наведеної статті, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Наслідки спливу позовної давності встановлені статтею 267 ЦК України та передбачають, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На розгляді Дніпровського районного суду м. Києва знаходилась позовна заява Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (АТ «Сенс Банк» правонаступник) про стягнення заборгованості із відповідача по договору кредиту №820/2-27/21/046/266 від 22.12.2006 у справі «6-816/2010 р. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у даній справі було постановлено стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість по договору кредиту в сумі 238 495,19 грн. та третейський збір в сумі 2784,95 грн. На підставі чого було видано виконавчий лист. Таким чином, строк позовної давності був перерваний поданням позовної заяви і сплив не пізніше 2014 року. Положення ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання, може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому порядку. Отже, позивач у натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому порядку. Щодо попереднього розрахунку судових витрат, які відповідач поніс та які очікує понести, то відповідно до п. 6.1. договору про надання професійної правничої допомоги №27/06-23 від 27.06.2023 р., вартість правових послуг, що надають за цим договором за підготовку та вчинення необхідних дій для представництва клієнта в суді першої інстанції за попереднім розрахунком становить орієнтовно 20 000, 00 грн. На підставі договору про надання професійної правничої допомоги №27/06-23 від 27.06.2023 між [PERSON] та Адвокатським бюро Романа Посікіри, ведення справи клієнта та вчинення усіх необхідних для цього дій доручено адвокату Посікірі Р.Р., для чого Бюро видало адвокату Ордер ВС № 1215226 від 30.06.2023 р. Із врахуванням викладеного, просить суд у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати. 29.08.2023 року представником позивача подано до суду письмові пояснення, в яких він зазначає, що між позивачем та відповідачем укладено угоду про надання кредиту. На підтвердження укладання кредитного договору з позивачем складено наступні документи, підписані особисто позичальником: - ОФЕРТА на укладання угоди про надання особистого кредиту, підписана і надана до банку відповідачем (згідно ст. 641 ЦК України «оферта» - це є пропозиція укласти договір); - АКЦЕПТ пропозиції на укладання угоди про надання особистого кредиту, що прийнята банком (за ст. 642 ЦК України «акцепт» - це згода, прийняття пропозиції укласти договір) (відповідний документ доданий позивачем до позову, а відповідно наявний у нього); - Додаток №1 до кредитного договору, який є графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, включно з предметом даного спору, що підписаний між банком та позичальником; - паспорт споживчого кредиту, підписаний представником банку та відповідачем. У даних правовідносинах немає публічної пропозиції банку, на які погодився відповідач. Правовідносини, що є в даному спорі, утворюються внаслідок виконання письмового договору, що складається із оферти та акцепту. Цей кредитний договір не є аналогічний інших банків України, щодо яких сформована практика. У даному випадку дотримано ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Даним законом безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. З огляду на вказане, умова договору щодо нарахування та оплати комісії за обслуговування кредиту відповідає вимогам закону, чинному на день укладення кредитного договору. Також у п. 6 Рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану, опублікованих Радою суддів України 02.03.2022 року для всіх судів України, зазначено - виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Таким чином наявні підстави для поновлення строку. Враховуючи викладене, представник позивача просив суд задоволити, заявлені по справі № 535/693/23 вимоги, в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі повноважного представника АТ «Сенс Банк», просив задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, представник відповідача адвокат Посікіра Р.Р. подав до суду заяву про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 657/1024/16-ц, оскільки у цій справі розглядаються подібні правовідносини і ухвалення Великою Палатою Верховного Суду рішення забезпечить єдність позицій судів у вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. У подальшому адвокатом подано заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Враховуючи останню заяву представника, де вказано про розгляд справи, суд розглядає справу у відсутності сторони відповідача на підставі долучених до справи доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 22.12.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту №820/2-27/21/046/266, що підтверджується долученим до справи договором (а.с. 6-9). Відповідно до рішення, прийнятого Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року, змінено тип акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та змінено найменування (назви) банку на Публічне Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»). У подальшому згідно рішення АТ «Укрсоцбанк» №5/2019 від 15 жовтня 2019 року, було припинено Акціонерне Товаристо «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», є із 15 жовтня 2019 року Акціонерне Товариство «Альфа-Банк». 12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Вказане підтверджується долученими до позову документами, а саме: даними статуту АТ «Сенс Банк», випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, протоколом позачергових зборів №2/2022, протоколом № 4-2019 від 15.10.2019 року, рішенням № 5/2019 від 15.10.2019 року (а.с. 17-25, 26, 27-27, 30-32, 33). За правилами ч. ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Абзацом другим цієї ж частини передбачено, що пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Згідно ч. 1 ст. ст. 643 ЦК України, якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із долученої до справи копії виконавчого листа відомо, що у Дніпровському районному суді м. Києва перебувала на розгляді цивільна справа № 6-816/2010 р. за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. За результатами розгляду зазначеної справи судом ухвалено рішення про стягнення із [PERSON] на користь банку заборгованість по договору кредиту в сумі 238\~495 грн. 19 коп. та третейський збір в сумі 2\~784 грн. 95 коп. (а.с. 12-13). Відповідно до\~ст.\~1048\~ЦК України,\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У\~разі відсутності\~іншої домовленості\~сторін проценти\~виплачуються щомісяця\~до дня\~повернення позики. Договір\~позики вважається\~безпроцентним,\~якщо: 1)\~він укладений\~між фізичними\~особами на\~суму,\~яка не\~перевищує п`ятдесятикратного\~розміру неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~і не\~пов`язаний\~із здійсненням\~підприємницької діяльності\~хоча б\~однією із\~сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Статтею 509 визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Відповідно до\~ст.\~11\~ЦК України,\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки. Підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є: договори\~та інші\~правочини; інші\~юридичні факти.\~Цивільні права\~та обов`язки\~можуть виникати\~безпосередньо з\~актів цивільного\~законодавства. У\~випадках,\~встановлених актами\~цивільного законодавства,\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають безпосередньо\~з актів\~органів державної\~влади,\~органів влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органів місцевого\~самоврядування. У\~випадках,\~встановлених актами\~цивільного законодавства,\~цивільні права\~та обов`язки\~можуть виникати\~з рішення\~суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно викладеного в позові відомо, що за умовами кредитного договору, за користування кредитом встановлюються процентна ставка в розмірі 12,25 % річних. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочим день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360. У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону, нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Законодавець визначає обов`язок боржника сплати 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим (Постанова Верховного суду України від 26.04.2017р. справа № 918-329/16). Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 08.11.2019 року №127/15672/16-ц де зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно розрахунку вимог банку, у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №820/2-27/21/046/266 від 22.12.2006 року за період з 12.03.2017 р. по 23.02.2022 року, банком проведено розрахунок заборгованості 3% річних та інфляційних втрат, на підставі ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості згідно рішення суду, яка станом на 23.02.2022 року становить -171109,61 грн., та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість, що становить 35 460,64 грн., та суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість, яка складає 135 648,97 грн. (а.с. 10). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] порушує умови договору, не виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитного договору, суду не надано. Із листа-вимоги, скерованого позивачем боржнику [PERSON] відомо, що банк звертався до відповідача з вимогою сплати заборгованості по кредиту, відсотках за користування кредитом та нараховану неустойку; факт скерування даного листа відповідачу підтверджується реєстром рекомендованих листів ( а.с. 14, 15-16). За таких обставин суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача заборгованості, розрахованої на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 820/2-27/21/046/266 від 22.12.2006 року, яка складається із: суми заборгованості за ставкою 3% річних на кредитну заборгованість, та заборгованості за інфляційними витратами. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати по справі, пов`язані із сплатою судового збору (а.с. 1). У силу задоволення позову, вимоги представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, задоволенню не підлягають.

Outcome: approved