Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

03 лютого 2020 року [PERSON] звернулася в Ірпінський міський суд Київської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в якому просила: визнати двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м, з яких житлова 28,5 кв.м. та автомобіль RENAULT SANDERO 2015 року випуску VIN-Код [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя; провести поділ квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м, з яких житлова 28,5 кв.м, що є спільною сумісною власністю подружжя шляхом: - виділити Позивачу, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), із спільної сумісної власності подружжя 2/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м, з яких житлова 28,5 кв.м. визнавши за нею право власності на вказане майно; виділити Відповідачу [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), із спільної сумісної власності подружжя 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м. з яких житлова 28,5 кв.м, визнавши за ним право власності на вказане майно; провести поділ автомобіля RENAULT SANDERO 2015 року випуску VIN-код [NUMBER] , що є спільною сумісною власністю подружку шляхом: виділити Позивачу, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), із спільної сумісної власності подружжя 2/3 частини автомобіля RENAU SANDERO 2015 року випуску VIN-код [NUMBER] , визнавши за нею право власності на вказане майно; виділити Відповідачу, [PERSON] (РНОКП [NUMBER] ), із спільної сумісної власності подружжя 1/3 частину автомобіля RENAULT SANDERO 2015 року випуску VIN-код [NUMBER] , визнавши за ним право власності на вказане майно; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. Позов мотивований тим, що [PERSON] , [INFO] , тa [PERSON] , [INFO] , 22 жовтня 2010 року уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1686 від 22 жовтня 2010 року. Від шлюбу подружжя має двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 липня 2019 року по справі №367/2804/19 шлюб розірвано. Вказує, що за час сумісного життя сторонами по справі було набуто спільне майно вартістю 385 172 грн., а саме, 29 липня 2014 року придбано двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м, з яких житлова 28,5 кв. м. Квартира за договором купівлі-продажу оформлялась на ім?я Відповідача. Вказує, що під час сумісного життя, 29 жовтня 2015 року, сторонами було набуто автомобіль RENAULT SANDERO 2015 року випуску VIN-код [NUMBER] , який також оформлявся на ім?я Відповідача. Позивач стверджує, що жодної участі в утриманні спірної квартири відповідач не приймає, крім того, на її утримані залишилось двоє неповнолітніх дітей, яких вона утримує самостійно, проте, Відповідач не сплачує аліментів та не приймає жодної участі в утриманні дітей в інших формах. За таких обставин та з урахуванням того, що Відповідач не приймає участі з утримані спільного майна, не сплачує аліментів на утримання своїх дітей, та з урахуванням того, що неповнолітні діти залишились проживати з нею в спірній квартирі, в інтересах неповнолітніх дітей, вважає за можливе просити суд відступити від засад рівності часток подружжя, та визнати за Позивачем право власності на 2/3 частини квартири та 2/3 частини автомобіля в порядку поділу спільного майна подружжя. 21 грудня 2021 року представником позивача [PERSON] [PERSON] до суду подано заяву про зміну предмету позову, в якій просить: визнати двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м, з яких житлова 28,5 кв.м.; провести поділ квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м, з яких житлова 28,5 кв.м, що є спільною сумісною власністю подружжя шляхом: виділити Позивачу, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), із спільної сумісної власності подружжя 2/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м, з яких житлова 28,5 кв.м, визнавши за нею право власності на вказане майно; виділити Відповідачу, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), із спільної сумісної власності подружжя 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м, з яких житлова 28,5 кв.м, визнавши за ним право власності на вказане майно; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за належну їй 2/3 частину вартості автомобіля RENAULT SANDERO 2015 року випуску VIN-код [NUMBER] , який є сумісною власністю подружжя та був відчужений без згоди [PERSON] у розмірі 192920,67 грн; стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 березня 2020 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 жовтня 2022 року заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м, з яких житлова 28,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 93984232109, що належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 грудня 2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовом\~ [PERSON] \~до\~ [PERSON] \~про поділ майна подружжя, призначено справу до судового розгляду по суті\~. Представник позивача в судове засідання з`явився, просив задовольнити позов враховуючи заяву про зміну предмету позову, подану 21 грудня 2021 року. У судове засідання відповідач не з`явився, будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст .80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 22 жовтня 2010 року зареєстрували шлюб, про що 22 жовтня 2010 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1686. Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, [INFO] народився [PERSON] , батьками зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, [INFO] народилася [PERSON] , батьками зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно із копією рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 липня 2019 року по справі № 367/2804/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 02 серпня 2019 року. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бадрудіновою Н.О. та зареєстрованого в реєстрі за №447, [PERSON] як покупець за договором, придбав у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,3кв. м. Згідно інформації з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №198021407 від 28 січня 2020 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер :447, виданий 29 липня 2014 року. Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 23 січня 2020 року автомобіль RENAULT SANDERO 2015 року випуску VIN-Код [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , дата реєстрації 29 жовтня 2015 року. Відповідно до копії довідки виданої КП УЖКГ «Ірпінь» [PERSON] від 03 січня 2020 року № 142, в квартирі [ADDRESS] , прописані: [PERSON] з 07 травня 2015 року; [PERSON] з 07 травня 2015 року; [PERSON] з 02 квітня 2016 року; [PERSON] з 07 травня 2015 року. Згідно копії акта обстеження матеріально-побітових умов проживання сім`ї власника житла (заявника) від 24 січня 2020 року, складеного депутатом Ірпінської міської ради Король П.П. в квартирі [ADDRESS] , фактично проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вирішуючи спір по\~\~суті суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. В конкретних правовідносинах, суд вважає доведеним, що квартира [ADDRESS] та транспортний засіб марки RENAULT SANDERO 2015 року випуску VIN-Код [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки доказів протилежного відповідачем суду не надано. Згідно ч. 3 ст.60\~\~СК України - якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не передбачено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Так, у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 року у справі №664/2522/16-ц (провадження №61-17808св19) ВС роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьоїстатті325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року за №1-8/2012 (№17-рп/2012) в справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України, встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша\~статті61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. У постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Як вбачається з правового висновку Верхового Суду, висловленого у постанові від 09.07.2021 року у справі\~№161/8116/19 (провадження №61-22259св19), конструкція норми статті 60\~СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У ст.68\~СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Наведені правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18). Як вбачається із позовної заяви, позивач та відповідач не досягли згоди з приводу поділу квартири та автомобіля, та оскільки документи про право власності видані на ім`я відповідача, це стало підставою для звернення позивачем з цим позовом до суду. Крім того, відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Так, з огляду на викладені обставини, враховуючи, що спірне нерухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі та те, що неповнолітні діти залишились проживати разом з матір`ю та перебувають на її утриманні, а відповідачем не надано доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, та не спростовано зазначеного факту, суд приходить до висновку про відступлення від рівності часток у майні подружжя. За таких обставин можливе часткове задоволення позову та поділ майна подружжя наступним чином. Позивачу [PERSON] виділити 2/3 частину квартири [ADDRESS] , та визнати за нею право власності, а відповідачу [PERSON] виділити 1/3 частини квартири [ADDRESS] , та визнати за ним право власності. Що стосується способу поділу транспортного засобу шляхом стягнення грошової компенсації, то суд виходить з наступного. Як встановлено судом, згідно з довідкою № 17/21 по середньо-ринковий вартості автомобіля складеної 16 грудня 2021 року ринкова вартість автомобіля марки RENAULT SANDERO з бензиновим типом двигуна об`ємом 1598 см3, з автоматичною коробкою передач, 2015 року випуску, на території України станом на 21 жовтня 2020 року за курсом НБК після округлення складає 289\~381 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч триста вісімдесят одна ) гривня. Відповідно до частин 1, 2, 3, 4, 6, 7 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. За приписами ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997 р., при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ визначені у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159), зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика). Відповідно до п. 1.3 вказаної Методики, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Судом встановлено, що Довідка оцінювача автотранспортних засобів [PERSON] за результатами дослідження від 16 грудня 2021 року складена з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. При розгляді справи не встановлено обставин недотримання вимог закону оцінювачем автотранспортних засобів при складанні довідки № 17/21 від 16 грудня 2021 року. Стороною відповідача не надано будь-яких належних обґрунтувань та доказів того, що довідка експерта №17/21 від 16 грудня 2021 року є неправильною або неповною. На підставі викладеного, зважаючи на норми ст.ст. 77-80 ЦПК України, вищевказаний висновок експерта є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом на підтвердження ринкової вартості спірного автомобіля. Відповідно до\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Згідно з п. 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5\~ст. 71 СК України\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16. Як роз`яснено в п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У п. 30 цієї\~постанови\~Пленуму судам роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial