Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

21.11.2022 позивач [PERSON] звернувся в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказав, що 01.01.2018 він надав [PERSON] в борг кошти в розмірі 44 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 31.12.2018. Крім цього, 01.05.2019 позивач надав відповідачу в борг кошти в розмірі 19 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути разом з нарахованими на них відсотками до 01.11.2019. Факт позики, підтверджується розписками написаними власноруч [PERSON] . Ці договори неодноразово в усному порядку за домовленістю між ними продовжувалися, відповідач справно сплачував відсотки, протягом 2020-2022 років численними платежами практично повернув всі позичені кошти, окрім 700 доларів США, гривневий еквівалент 28 700 грн., за договором позики від 01.05.2019, чим порушив права позивача, як кредитора на повернення всієї суми позики. 07.06.2023 представником відповідача - адвокатом Гураль Р.В. подано суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав повернення позики в повному обсязі, вказавши на те, що протягом січня 2021 року - серпня 2022 року відповідач [PERSON] повернув позивачу 4725,18 доларів США відсотків, безпідставно нарахованих позивачем після закінчення строку позики за розпискою від 01.05.2019. В підтвердження своїх доводів долучив до відзиву роздруківки листування у меседжері, з яких вбачається, що відповідач повернув позивачу кошти, отриманні ним в борг. 18.07.2023 позивачем на електронну адресу суду надіслано відповідь на відзив,в якій позивач вказав, що предметом позову є борг за позикою (тілом кредиту), який він просить стягнути, а не за відсотками, нарахованими на неї. Крім того, заперечив, щодо долучення до матеріалів справи поданні представником відповідача в якості доказу, роздруківки листування у меседжері, оскільки роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. 26.07.2023 представником відповідача - адвокатом Гураль Р.В.на електронну адресу суду надіслано заперечення на відповідь відзив, в якому вказав, що позивач заперечуючи проти доручення до матеріалів справи в якості доказу наданої відповідачем переписки в телефонному месенджері від 02.08.2021, не поставив під сумнів її відповідність оригіналу, як і не заявив клопотання про витребування такого електронного доказу. Вказаний доказ доводить ту обставину, що протягом січня 2021 року - липня 2022 року включно відповідач безпідставно сплатив позивачу 4 725, 18 доларів. Ухвалою судді від 23.01.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не зявився, подавши попередньо суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтрима та просив суд їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення представника відповідача вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги до задоволення не підлягають виходячи із наступного. Положеннями ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існували відносини позики 44 000 доларів США із строком повернення до 31.12.2018, що підтверджується розпискою від 01.01.2018 та позики 19000 доларів США із строком повернення до 01.11.2019, що підтверджується розпискою від 01.05.2019. Вказані розписки написані власноручно відповідачем та надані ним позивачу в підтвердження отримання зазначених в них коштів та в підтвердження зобов`язання відповідача повернути позики. Вказані обставини не заперечуються сторонами. Із заяви позивача від 18.04.2023 слідує, що розрахунки за обома розписками велися разом, однією сумою, і виходячи із хронології таких розрахунків, позика за розпискою від 01.01.2018 повернута відповідачем в повному обсязі, а борг, по якому заявлено позов виник на підставі розписки від 01.05.2019. Факт сплати відповідачем відсотків в 2020-2022 роках позивач, без конкретизації їх розміру, визнає в позовній заяві, як і погашення всієї позики, крім 700 доларів США. Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, які визнаються учасниками справи, що дає підстави вважати встановленим факт повернення відповідачем позивачу 44 000 доларів США, отриманих за розпискою від 01.01.2018. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З переписки від 02.08.2021 в телефонному месенджері між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] слідує, що станом на початок лютого 2021 року загальний залишок заборгованості відповідача перед позивачем становив 33 062 долари США. Протягом періоду лютого 2021 - червня 2022 року відповідач особисто та через третіх осіб повернув позивачу 36724,13 доларів США. Вказані відомості зазначені саме в повідомленнях позивача відповідачу. Таким чином, відповідачем повернуто на 3 662,13 доларів США більше, ніч був залишок заборгованості на початок періоду, за який проведені розрахунки, тобто заборгованість за позиками по обох розписках відсутня. Заперечення позивача, щодо прийняття в якості доказу по справі наданої представником відповідача роздруківки з листування в месенджері, Суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого в постанові від 26.06.2023 у справі №916/3027/21, якщо з врахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі. В судовому засіданні судом оглянуто телефон відповідача [PERSON] та наявну у ньому переписку від 02.08.2021 в телефонному месенджері «Telegram» та встановлено, що повідомлення цієї переписки відповідачу були надіслані з телефонного номера « [NUMBER] ». Вказаний номер зазначений позивачем [PERSON] в позовній заяві як засіб телефонного зв`язку з ним. Таким чином, оскільки судом встановлено учасників зазначеної вище переписки, відомості вказані в ній суд приймає як доказ та оцінює сукупно з іншими доказами. Зокрема, в позовній заяві та заяві позивача від 18.04.2023 вказано, що позику [PERSON] повертав як особисто, так і через третіх осіб. Вказане відповідає відомостям переписки від 02.08.2021 де зазначено, що окремі повернення були зроблені третіми особами: «...Назар 09.02.2021 ще приніс 10790$...», «Вітя 17.08.2021 віддав 2000$». У вказаній переписці від 02.08.2021 позивач [PERSON] за період січня 2021 року - серпня 2022 року здійснював нарахування відсотків в загальному розмірі 4 725,18 доларів США. З положень ст.1048 ЦК України слідує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З розписки від 01.05.2019 слідує, що нею передбачено одержання позивачем від відповідача 2 % місячних за користування позиченими коштами в кінці дати повернення. В позовні заяві позивач зазначив, що [PERSON] справно сплачував відсотки, протягом 2020-2022 років повернув йому всі позичені кошти, окрім 700 доларів США. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформованого в постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Факту продовження сторонами строку позики на термін після 01.11.2019 судом не встановлено, а доводи позивача про неодноразове його продовження сторонами в усному порядку є не доведеними. Наведене свідчить, що стягувана сума, є саме процентами, нарахованими поза межами строку надання позики, право на одержання яких у позивача відсутнє. Таким чином, судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що у відповідача відсутні будь-які боргові зобов`язання перед позивачем, оскільки відповідачем в рахунок повернення суми позики, повернуто позивачу на 3 662,13 доларів США, як процентів більше, ніж це передбачено умовами договору позики та положеннями чинного законодавства України, які регулюють спірні відносини між сторонами у справі, а тому суд вважає, що заборгованість відповідача перед позивачем на суму 700 долірв США, як боргу за тілом позики від 01.05.2019, погашена у повному обсязі. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи суд вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed