Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Позивачка 22.02.2023 звернулась до суду із вказаною позовною заявою, за змістом позовної заяви, уточненої 03.04.2023, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не більше, ніж 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, а також кошти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною 3-х років. За змістом позовної заяви з 02.03.2019 сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. На даний час в провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає із матір`ю, перебуває на її вихованні та утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні дитини в добровільному порядку, інших осіб на утриманні не має. Позивачка на час звернення до суду перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, потребує матеріальної допомоги. З підстав, передбачених ст. 84, 180 СК України, сторона позивача просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою судді від 23.02.2023 залишено без руху позовну заяву у зв`язку із виявленими недоліками, надано позивачці строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для їх виправлення, шляхом подання до матеріалів справи позовної заяви, яка відповідає вимогам ст.175, 177 ЦПК України. Ухвалою судді від 17.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового розгляду по суті із повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Виклик відповідача у справі постановлено здійснити через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. 28.06.2023 до матеріалів справи відповідачем подано відзив на позовну заяву. За змістом відзиву, [PERSON] не погоджується із заявленими позовними вимогами. Факт наявності спільної дитини не оспорює. Стосовно стягнення коштів на утримання дружини стороною відповідача наголошено, що такі кошти не можуть бути стягнуті в разі неможливості надавати таке утримання з боку чоловіка (батька дитини). Наголошує на тому, що дитині виповнилось три роки, тому грошове утримання дружини є недоречним, крім того, позивачкою не надано доказів того, що [PERSON] взмозі сплачувати кошти відповідно до положень ст.84 СК України, та аліментів у розмірі частки від заробітку(дохода) відповідача. Зауважує, що донька не має вад фізичного або психічного розвитку. Письмових та інших доказів до відзиву не додано. Сторони в судове засідання не з`явились. Адвокатка Шевченко А.В. в інтересах позивачки подала заяву за вх.№26100/23-Вх від 31.08.2023 про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, як видно з матеріалів справи (довідка про доставку смс-повідомлення за номером, повідомленим [PERSON] відповідно до заяви про ознайомлення із матеріалами справи та відзиву) - обізнаний із датою, часом та місцем судового розгляду, проте, в судове засідання повторно не з`явився, клопотань та заяв не скеровував. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Підстав для відкладення судового засідання та/або його перенесення, оголошення перерви судом не встановлено, із врахуванням приписів ст.223, 240 ЦПК України. Інших заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Як передбачено ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. З`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі таких встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02.03.2019, що підтверджено засвідченою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.03.2019, виданого виконавчим комітетом Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області. В провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя перебуває цивільна справа №331/982/23, пр.№ 2/331/738/2023 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу ( [PERSON] ). За даними Єдиного державного реєстру судових рішень шлюб на даний час не розірваний. Також судом встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Андріївської селищної ради Бердянського району Запорізької області 20.05.2020, актовий запис №05 від 20.05.2020. Вказана обставина також визнається відповідачем, що видно з наявного відзиву. На підставі наданих стороною позивача довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.04.2022, дитина мешкає разом із матір`ю. Стосовно даної обставини, за змістом відзиву, заперечень також не висловлено. Судом додатково витребувано актуальні дані щодо реєстрації позивачки як внутрішньо переміщеної особи. За даними Національної соціальної сервісної служби від 12.04.2023, адреса фактичного місця проживання [PERSON] тотожна даним, вказаним у вище наведених довідках позивачки та дитини [PERSON] . Інші докази у матеріали справи сторонами не надавались. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд має врахувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Проте, матеріали справи відповідних доказів не містять, особливостей стану здоров`я дитини позивачкою не повідомлено. Відомості про майновий стан, доведений розмір витрат не надані. Суд враховує, що інших осіб на утриманні відповідач не має, натомість, є особою працездатного віку, здатний надавати матеріальну допомогу. Інших обставин, що мають істотне значення, зокрема, неможливості з боку батька нести витрати по утриманню дитини у визначеному законом розмірі судом під час розгляду справи не встановлено. Також, суд враховує, що за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлений 22.02.2023. Також, суд враховує, що згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 N3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Захист інтересів дітей, на переконання суду, в інший спосіб із урахуванням встановлених обставин не є можливим. Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання сім`ї позивачки. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум, необхідний для задоволення щомісячних витрат спільних дітей сторін підлягає захисту та має бути достатнім. Із врахуванням встановлених обставин, суд вважає за доцільне щомісячно стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання спільної дитини у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 22.02.2023 до досягнення дитиною повноліття. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки коштів на її утримання до досягнення спільною дитиною сторін [PERSON] трирічного віку, суд дійшов таких висновків. Як врегульовано ч.1 ст.213, ч.2 ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен без-посередньо дослідити докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Правила оцінки доказів чітко передбачені у ст.89 ЦПК України. За приписами ч.2,4,6 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. В даному випадку, позовна заява подана 22.02.2023, як про це вже зазначено вище по тексту рішення. Згідно зі ст.80 СК України суд застосовує норму, відповідно до якої аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Суд зауважує, що право матері дитини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. З урахуванням встановлених судом обставин справи та наведених положень законодавства, оскільки відповідач не надав докази неможливості надавати матеріальну допомогу позивачці у визначеному у позовній заяві розмірі, проте, вона її потребувала, звертаючись до суду, здійснюючи догляд за дитиною (донькою), яка не досягла трирічного віку (на час пред`явлення позову), суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки, щомісячно, коштів на її утримання, у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 22.02.2023 до досягнення дитиною трирічного віку ( [INFO] ). Таким чином, позовна заява підлягає задоволенню. Разом з цим, суд зауважує, що нормою п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України врегульовано обмеження максимального розміру аліментів (у розмірі десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину) лише при розгляді відповідної вимоги в порядку наказного провадження, тому підстав для його застосування судом не встановлено. Аналогічні приписи містяться у ч.5 ст.183 СК України. В даному провадженні зазначені норми не є застосованими. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За змістом ст.141 ЦПК України суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1 073,60 гривень, із врахуванням розміру позовних вимог, від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову до суду (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі п.1-1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.7 Закону «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (із розрахунку 0,4*2684,00 гривень).

Outcome: approved