Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

заявник, в особі свого представника, звернувся до суду з даною заявою, відповідно до якої зазначив, що він мешкає за однією адресою разом з сином [PERSON] та в квартирі також зареєстроване місце проживання колишньої дружини заявника - [PERSON] . [PERSON] стверджує, що страждає від домашнього насильства свого повнолітнього сина, яке той вчиняє часто і, по більшості в стані алкогольного сп`яніння. так, 16.07.2023 року [PERSON] в 00.30 в їх квартирі почав в стані алкогольного сп`яніння ображати свого батька - заявника, нецензурною лайкою та погрожувати фізичним насильством. на зауваження батька припинити таку поведінку і скандал та відпочивати не припинив, та вдарив батька по обличчю два рази. [PERSON] зателефонував до поліції та попросив допомоги, при цьому вийшов з квартири на двір чекав на поліцію. Щодо [PERSON] поліцейські склали терміновий заборонний припис стосовно кривдника, який діяв п`ять днів: з 02.30 16.07.2023 по 02.30 21.07.2023. Також, пізніше було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] , передбачене ст. 173-2 КУпАП. (вчинення домашнього насильства). Під час зустрічі з адвокатом Пилип`як М.П. додатково пояснив, що він, його повнолітній син [PERSON] , мешкають фактично в даній квартирі, при цьому вони не мають на неї права власності. Також періодично в квартирі мешкає його колишня дружина, яка, однак має і інше місце проживання (де перебуває більшу частину часу). Вона не втручається в поведінку сина і не припиняє його скандалів [PERSON] є інвалідом ІІІ групи за онкозахворюванням. Його син не має постійного місця роботи та доходів; його ставлення, тобто образи, скандали, пияцтво, відсутність оплати за утримання квартири, - тривають дуже багато років і , при цьому, син і його мати перешкоджають з невідомих причин у, так званому, обміні квартири для окремого проживання заявника . Отже, заявник [PERSON] є особою, який зазнає домашнього насильства. [PERSON] просить видати обмежувальний припис стосовно його повнолітнього сина [PERSON] [INFO] , оскільки на його думку син продовжить вчиняти щодо нього психологічне і фізичне домашнє насильство і може помститися за звернення до поліції. у зв`язку з вищевикладеним заявник і був змушений звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою суду від 11.08.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Заявник подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву просив задовольнити Представник заявника подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Заяву підтримала та просила задовольнити повністю. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 350-5 ЦПК України. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2ст. 350-5 ЦПК Українисправа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Cуд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, доходить до таких висновків. Згідно з ч. 3ст. 294 ЦПК України,справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно матеріалів справи 16.07.2023 о 03:06 до Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 16.07.2023 о 03:06 за адресою: [ADDRESS] , "Син у стані сп`яніння дебоширить. [PERSON] 1974р.н. Повідомлення набито з запізненням, не працювала база. Заявник: [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] , тел. [NUMBER] . Прибувши на місце події біля будинку очікував гр.. [PERSON] [INFO], який повідомив про те, що син [PERSON] [INFO] вчинив відносно нього психологічне та фізичне домашнє насильство, а саме виражався нецензурною лексикою, погрожував фізичною розправою, вдарив в обличчя, тілесних ушкоджень немає, однак від підписання письмової заяви відмовився. Відносно гр. [PERSON] винесено ТЗП Серії АА 337637 п.3 терміном на 5 діб, відібрано пояснення. Матеріали передано в ЛРУП 2 ГУНП у Львівській обл.., Подія зафіксована на нагрудний відеореєстратор 9999. Відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №895393 від 25.07.2023 року, в якому вказано, що [PERSON] 15.07.2023 року по [ADDRESS] вчинив насильство в сім`ї, тобто умисно вчинив дії психологічного характеру, а саме словесно погрожував фізичною розправою, словесно виражався нецензурною лайкою до свого батька [PERSON] , чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Також працівниками поліції було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА №337637 від 416.07.2023 року, відповідно до якого [PERSON] стосовно постраждалого [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 5 діб з 02.30 16.07.2023 по 02.30 21.07.2023. Працівниками СПДН ВП ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області складено довідку про результати проведеної перевірки за зверненням [PERSON] від 19.07.2023 року, в якій зазначено, що факт вчинення домашнього насильства знайшов своє підтвердження. Окрім того, заявник має ІІІ групу інвалідності на підставі довідки МСЕК №011750 (безтермінова). Згідно зі статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1.ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батько (п.4 ч. 2ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч.1ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновків про те, що заявник обґрунтовано звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису і його права мають бути захищені судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] . На підставі досліджених доказів, які підтверджують факт застосування психологічного, фізичного та економічного насильства, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Тож, відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства, ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд дійшов висновку про необхідність покладення на [PERSON] наступних обов`язків на строк шість місяців: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою, а саме заборонити [PERSON] заходити до кімнати батька [PERSON] , що знаходиться в квартирі [ADDRESS] ; заборонити особисто або через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває в місці невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В силу вимог ч.3 ст.350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved