Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказує, що між нею та відповідачем 15 січня 2015 року був укладений шлюб. Від шлюбу дітей у них немає і розірвати шлюб можливо за спільною згодою через відділи державної реєстрації актів цивільного стану. Однак, відповідач добровільно через органи реєстрації цивільного стану відмовляється розірвати шлюб. Спочатку шлюб був щасливим. Однак протягом останніх років сумісного проживання між ними почали виникати непорозуміння, сварки тощо. Протягом тривалого часу вони не могли знайти спільну мову щодо участі кожного у веденні домашнього господарства, різні погляди на доцільність витрат сімейного бюджету. З 2021 року в особистих стосунках наступила криза, вони фактично припинили шлюбні відносини, стали один одному чужими людьми, почали вести окремо один від одного особисті бюджети. Вона втратила почуття любові та поваги до [PERSON] як до свого чоловіка. З його боку вона відчуває байдужість та неповагу. В їхніх відносинах вже тривалий час є непорозуміння, розбіжності в поглядах на життєві обставини, стиль життя. Сумісне життя, збереження сім`ї в подальшому стало неможливими. Подальше спільне життя та продовження шлюбних відносин з відповідачем не планує. Кожен з них має свої особисті плани на подальше життя, зі слів відповідача, з вересня 2022 року він проживає з іншою жінкою, з якою і планує своє подальше життя. Просить розірвати шлюб. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] подав заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутності, позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що 15 січня 2015 року зареєстровано шлюб між сторонами (а.с.4). Дітей у них немає. Шлюб фактично розпався. Сторони шлюбних відносин з 2021 року не підтримують, втратили взаємні почуття, примирення неможливе. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суму сплаченого позивачем при подачі заяви судового збору суд стягує з відповідача.

Outcome: approved