Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 3% річних за період з 01.01.2022 по 13.12.2022 у сумі 86,34 грн; пеню за травень 2022 року у сумі 2807,36 грн.; інфляційні втрати за період з 01.01.2022 по 30.11.2022 у сумі 776,52 грн. У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.09.2020 у справі № 712/1469/20 зобов`язано відповідача повернути позивачу грошові кошти у сумі 3018,75 грн. Відповідач повернув кошти позивачу лише 14.12.2022. На думку позивача, такими діями відповідач неналежним чином виконав грошове зобов`язання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.05.2023 відкрито провадження у справі і призначено справу у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач пропустив річний строк для звернення до суду, оскільки, на думку відповідача, у позивача виникло право на звернення до суду 20.08.2019 з моменту перерахування Фермерським господарством ТОВ «Оратівлаінвест» грошових коштів. У відповіді на відзив позивач зазначив, що відзив відповідача по суті є відзивом у справі №712/466/21. У цьому позові позивач нараховує заявлені до стягнення суми за інші періоди, аніж стягнуті судом попередніми судовими рішеннями. У судовому засіданні позивач просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позові. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд виходить з такого. Соснівським районним судом м. Черкаси рішенням від 29.09.2020 у справі № 712/1469/2020, зокрема, зобов`язано АТКБ «Приватбанк» повернути [PERSON] грошові кошти у сумі 3018,75 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок на ім`я позивача. Рішення суду відповідачем виконано 14.12.2022, про що свідчить виписка по рахунку позивача, постанова про закінчення виконавчого провадження від 03.04.2023 та не спростовано відповідачем. Черкаським апеляційним судом у постанові від 02.02.2022 у справі № 712/466/21 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з АТКБ «Приватбанк» на користь [PERSON] 3% річних у сумі 90,56 грн., пені у сумі 1500 грн., моральну шкоду у сумі 1000 грн. Судом встановлено, що обов`язок банку видати належні позивачу кошти виник саме 11.11.2019 на підставі письмової заяви останнього, тому, починаючи з 11.11.2019 банк вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання та на вимогу кредитора від 06.01.2021 не сплатив йому суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми. Придніпровським районним судом м. Черкаси рішенням від 15.06.2022 у справі № 711/1166/22 стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь позивача 3% річних за повний 2021 рік у сумі 90 грн. 56 коп., пеню за період з 18.02.2021 по 18.02.2022 у сумі 1500 грн. 00 коп., збитки від інфляції за період з 12.11.2019 по 31.12.2021 у сумі 464 грн. 64 коп. Судом встановлено невиконання відповідачем рішення Соснівського районного суду м. Черкаси. Рішення набрало законної сили 21.07.2022. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На час розгляду справи, як зазначено вище, відповідач виконав рішення суду лише 14.12.2022. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, що прямо передбачено ст. 525 ЦК України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена ст. 625 ЦК України. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження№ 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Враховуючи, що відповідач тривалий час не виконував рішення суду, у позивача виникло право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Таким чином, позивач обґрунтовано нарахував інфляційні втрати у сумі 776,52 грн. за період з 01.01.2022 по 30.11.2022, які підлягають стягненню з відповідача. Також позивач обґрунтовано нарахував 3 % річних за період з 01.01.2022 по 13.12.2022, однак допустився арифметичної помилки під час нарахування 3% річних, оскільки зазначений період складає 347 днів, що складає 86,10 грн. і які підлягають задоволенню. У решті вимог про стягнення 3% річних слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Позивачем заявлена до стягнення пеня у сумі 2807,36 грн. за травень 2022 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) зробила висновок, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Позивач просить стягнути пеню в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення відповідно до вимог ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за травень 2022 року, оскільки відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань, тому має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3% річних від суми утриманих банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 757/32522/17, від 19.06.2019 у справі № 359/8114/17, від 29.01.2020 у справі № 757/53/464/18, від 11.11.2020 у справі № 757/61/496/18. Враховуючи вищезазначене, а також ту обставину, що до такої позиції прийшов Черкаський апеляційний суд, приймаючи рішення щодо нарахування пені за повний 2020 рік в постанові від 02.02.2022 у справі № 712/466/21, суд вважає за доцільне позовні вимоги в частині стягнення пені задовольнити у повному обсязі. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивач порушив строк звернення до суду. До вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, оскільки вказані нарахування не є неустойкою, а мають компенсаційний характер за невиконання грошового зобов`язання. Спеціальна позовна давність, передбачена ст. 258 ЦК України, застосовується до вимог позивача про стягнення пені. Позивач нарахував її за травень 2022 року, звернувся до суду 02.05.2023, тобто в межах строку позовної давності. Крім того, п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався. За таких обставин, на підставі викладеного вище, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у зазначених вище сумах. У решті позовних вимог слід відмовити. Судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial