Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

У липні 2023 року заявники звернулися до суду із вказаною заявою про розірвання шлюбу в порядку ч. 3 ст. 293 ЦПК України. В обґрунтування заяви зазначають, що 08 серпня 2008 року між заявниками укладено шлюб, якийзареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів 08 серпня 2008 року зроблений відповідний актовий запис №1281. [INFO] у заявників народилася дочка - [PERSON] . Свідоцтво про народження: серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 06 травня 2010 року, про що в Книзі реєстрації народжень 06 травня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 1207. Протягом певного часу, стосунки між подружжям припинились. Заявники у своїй заяві зазначають, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, у зв`язку із чим вони дійшли спільної згоди щодо необхідності розірвання шлюбу. Таким чином, зважаючи на вищезазначені обставини, вважають, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Додатково заявники повідомили суд про те, що між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утримані спільної дитини - [PERSON] , про що свідчить нотаріально посвідчений договір між батьками щодо участі у вихованні, утриманні, та визначення місця проживання дитини від 20 липня 2023 року, який зареєстровано в реєстрі за №2485. Відповідно до умов вищевказаного договору донька - [PERSON] проживає з матір`ю, при цьому батько має право за попереднім погодженням з матір`ю, враховуючи бажання дитини, без перешкод та обмежень спілкуватися з дитиною. Крім того, заявники зазначили, що будь-які спори стосовно майна або інших питань між ними відсутні. Також між заявниками був укладений шлюбний договір стосовно розподілу майна. В судове засідання заявники не з`явилися, про розгляд заяви повідомлені належним чином, до суду надійшли заяви про розгляд заяви за їх відсутності, вимоги заяви підтримують у повному обсязі. Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності заявників. Вивчивши заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 08 серпня 2008 року між заявниками, [PERSON] , та [PERSON] укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів 08 серпня 2008 року зроблений відповідний актовий запис №1281, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] . [INFO] у заявників народилася дочка - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтво про народження: серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 06 травня 2010 року, про що в Книзі реєстрації народжень 06 травня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 1207. Обґрунтовуючи заяву, заявники зазначають що шлюбні відносини між ними фактично припинені, відтак відновлення шлюбних відносин є неможливим. Також судом встановлено, що між заявники дійшли згоди стосовно участі у вихованні та утримані спільної дитини - [PERSON] , про що свідчить нотаріально посвідчений договір між батьками щодо участі у вихованні, утриманні, та визначення місця проживання дитини від 20 липня 2023 року, який зареєстровано в реєстрі за №2485. Відповідно до умов вищевказаного договору донька - [PERSON] проживає з матір`ю, при цьому батько має право за попереднім погодженням з матір`ю, враховуючи бажання дитини, без перешкод та обмежень спілкуватися з дитиною. Крім того, заявники зазначили, що будь-які спори стосовно майна або інших питань між ними відсутні. Також між заявниками був укладений шлюбний договір стосовно розподілу майна. Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved