Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Возного Миколу Вікторовичапро розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.02.2002 він з відповідачкою уклали шлюб, який зареєстрований Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 19. За час перебування у даному шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, позивач вказує, що [PERSON] не його дитина, а лише у свідоцтві про народження він записаний батьком зі слів відповідачки. Як зазначено, протягом подружнього життя між ними неодноразово виникали непорозуміння, що робило спільне життя нестерпним. Поступово таке відношення відповідачки до нього призвело до віддалення між ними, вони перестали розуміти одне одного та втратили почуття любові, яке існувало між ними. По усіх важливих питаннях вони не знаходять порозуміння, оскільки вони стали повністю різними людьми, у них різні інтереси та погляди на життя. На теперішній час кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Станом на 05.05.2023 вони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, разом не мешкають з грудня 2021 року, спільного господарства не ведуть, а також мають окремий бюджет. До того ж, приймаючи до уваги те, що їхня сім`я існує лише формально, вважає, що примирення між ними не відбудеться, зберегти шлюб неможливо, оскільки це буде суперечити їхнім особистим інтересам. На підставі викладеного вище, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який зареєстрований 09.02.2002 Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Черкаській області за актовим записом №19. Ухвалою суду від 01.06.2023 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Заперечень щодо такого порядку розгляду справи до суду не надано. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, хоча повідомлялися судом про місце, дату та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Між тим, до початку судового засідання, судом отримано заяву від представника позивача від 29.06.2023, в якій він просив задовольнити заявлені позовні вимоги. Розгляд справи просив проводити без його участі та без участі позивача. У судове засідання відповідачка не з`явилася, хоча судом повідомлялася у встановленому законом порядку про місце, день і час розгляду справи, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ст. 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідачки належним чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачки [PERSON] , яка повідомлялася судом у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, а позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Враховуючи думку сторони позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 09.02.2002 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зроблено відповідний актовий запис № 19 та видане свідоцтво про шлюб (повторне) серії [NUMBER] від 30.08.2018. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 3). Також встановлено, що за час перебування у цьому шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження (повторне) серії [NUMBER] , виданого 16.11.2017 Придніпровським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1248 (а.с. 7), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району місті Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 182 (а.с. 8), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 120 (а.с. 9), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1147 (а.с. 10), які мешкають разом з матір`ю. Батьком дітей записаний позивач. Разом з тим, щодо свого батьківства відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , то позивач стверджує, що він не є батьком дитини, а лише записаний у свідоцтво про народження дитини у статусі батька, зі слів матері. Між тим, дані обставини позивачем жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, а саме про те, що він не є батьком цієї дитини. Підтвердженої інформації про наявність спору щодо батьківства, судом не встановлено. До того ж, судом не встановлено наявності спору й про поділ спільного майна між сторонами. Суд враховує позицію позивача про можливість розірвання шлюбу, оскільки сторони разом не мешкають з грудня 2021 року, не мають спільного бюджету, спільне господарство ними не ведеться, намірів зберегти сім`ю позивач не має. Дані обставини спростовані відповідачкою не були. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (ч. 3 ст. 105 СК України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною другою ст. 112 СК України, встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Така ж позиція висловлена у п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, взаємні почуття між ними втрачені, їх згода на продовження шлюбу відсутня, тобто немає їх вільної і повної згоди на шлюб.Встановлено, що вони мешкають окремо та не підтримують сімейних відносин протягом тривалого часу, а також вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом. Відповідачка не надала заперечень щодо розірвання шлюбу. При дослідженні судом фактичних взаємовідносин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які у сторін відсутні. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам сторін, що має істотне значення. Крім того, сторони не скористалися правом подати заяви про надання терміну для примирення. Так, до початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову, не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, відповідачка не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, а тому суд розглянув цивільну справу у межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Отже, враховуючи зазначене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги про розірвання шлюбу задовольнити у повному обсязі, оскільки намірів зберегти сім`ю сторони не мають, примирення між ними неможливе, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, не вбачається і про це жодна із сторін не заявляли. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved