Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по догляду та вихованню дітей, разом з ними не проживає, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на їх утримання та взагалі не спілкується з дітьми. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що на даний час шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] розірвано, діти проживають разом з ним за його місцем проживання. [PERSON] з 05.11.2022 року разом з ними не проживає без жодних пояснень, дітьми взагалі не цікавиться, не телефонує, діти про маму не запитують. Відповідачка [PERSON] позовних вимогне визнала, суду пояснила, що з колишнім чоловіком [PERSON] розлучилися через те, що він застосовував до неї фізичне насильство. Через протиправну поведінку відносно себе вона 05.11.2022 року забрала дітей та виїхала від позивача. На даний час діти проживають разом з батьком та колишньою свекрухою [PERSON] . [PERSON] спочатку обіцяв, що дозволить їй бачитись з дітьми, але на даний час не надає такої можливості. Раніше вона могла телефонувати дітям, але потім свекруха її заблокувала. Висилати посилки дітям їй заборонили. Останній раз бачила дітей 2 місяці тому коли приїздила до них у дитячий садочок. Представник третьої особи виконавчого комітету Тетіївської міської ради Меленчук О.П. позовних вимог не визнав та підтримав висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] , що є матір`ю позивача [PERSON] , суду пояснила, що 30.10.2022 року син приїхав у відпустку і через декілька днів [PERSON] забрала дітей та поїхала до м. Київ. Через місяць вони з сином дітей забрали. Спочатку [PERSON] телефонувала до дітей, потім перестала, а відвідувала їх лише один раз 08.06.2023 року в дитячому садочку. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] від 07.02.2023 року та серії [NUMBER] від 07.02.2023 року ( а.с. 6, 7). Діти зареєстровані та постійно проживають разом з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] в [ADDRESS] в будинку, що належить на праві власності [PERSON] (довідка виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 386 від 22.03.2023 року - а.с. 33, копії витягів з Реєстру територіальної громади № 2020/003157774 від 21.04.2023 року та № 2023/003157787 від 21.04.2023 року - а.с. 63, 64, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 330112812 від 25.04.2023 року - а.с. 65). Мати дітей [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою П`ятигірського старостинського округу виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 21 від 21.04.2023 року (а.с. 66), проте з її слів фактично проживає в м. Сміла Черкаської області. Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] від 08.02.2023 року та акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 08.02.2023 року (а.с. 8, 9), діти мають всі необхідні умови для проживання та навчання, забезпечені продуктами харчування, одягом, взуттям та іграшками. Мати дітей [PERSON] участі у вихованні дітей не приймає. Згідно довідки комунального закладу Тетіївської міської ради «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Берізка» від 21.03.2023 року малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відвідують вказаний дитячий садок, приводить їх до нього батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . Мати [PERSON] з останні три місяці в дошкільний заклад не приходила (а.с. 32). Відповідно до ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім?ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров?я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов?язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов?язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов?язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 зазначеної постанови роз?яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов?язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов?язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з?ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. З урахуванням принципу забезпечення «якнайкращих інтересів дитини» суд може застосувати до батька (матері) дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його (її) батьківських прав у разі непідтримання ними стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька (матері) інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 року у справі № 202/7712/18. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини (постанова Верховного суду від 06.05.2020 року у справі 753/2025/19). При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід потрібно як крайню міру впливу для захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанова Верховного суду від 17.06.2021 року у справі № 466/9380/17). Суд зазначає, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що поведінка відповідачки [PERSON] відносно її малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, тобто, що вона систематично та умисно не виконує свої батьківські обов`язки, втратила інтерес до дітей, а всі інші засоби впливу на неї, незважаючи на попередження, виявилися безрезультатними. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, що підтверджується довідками КНП «Тетіївська центральна лікарня» № 164 та № 181 від 20.04.2023 року (а.с.69, 70), протягом 2022-2023 років до адміністративної відповідальності не притягувалась (інформація відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 19.04.2023 року - а.с. 78). Із пояснень останньої вбачається, що вона проти позбавлення її батьківських праввідносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , заперечує та навпаки бажає бачитись, спілкуватись з дітьми, допомагати матеріально. Викладені факти свідчать, що на даний час [PERSON] інтересу до своїх малолітніх дітей не втратила. Крім того, висновком виконавчого комітету Тетіївської міської ради як органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 144 від 19.06.2023 року, визнано недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 109-112). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав у даному випадку є передчасним та не доцільним, так як винна поведінка її або свідоме нехтування своїми обов?язками щодо дітей в суді не доведені,остання умисно не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, до неї раніше не застосовувалися заходи попередження та впливу, на даний час вона прагне належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, повноцінно приймати участь у вихованні дітей,позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд в задоволенні позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відмовляє.

Outcome: dismissed