Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Позивач зазначив, що відповідач є його батьком. Наразі позивач продовжує навчання на денній формі навчання спеціальності 025 «Музичне мистецтво» в Дніпропетровській академії музики ім. М.Глінки за державним замовленням, термін навчання - до 30.06.2026р. Під час навчання проживає із матір`ю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Вказує, що отримує 2 000грн стипендії щомісяця, але в нього виникли додаткові витрати у зв`язку з навчанням, такі як кошти на одяг, підручники, канцелярські товари, додаткові заняття, комп`ютерна техніка, проїзд, належне харчування, та інші витрати, необхідні для нормального розвитку, а матеріальне становище матері не дозволяє належним чином його утримувати, оскільки виникли додаткові витрати. Просить суд стягнути аліменти на своє утримання, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення ним 23 років, оскільки відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу. Відповідач подав відзив (т.1, а.с.30-33), позов не визнав, зазначивши, що його середня заробітна плата в 2022р. складає 61 023грн 73коп, оплачує орендну плату за винайманий будинок в сумі 25 000грн., в якому проживає із родиною: дружиною [PERSON] , її сином [PERSON] , [INFO] , та своїм молодшим сином [PERSON] , і сплачує за цей будинок комунальні послуги приблизно 7 000грн щомісяця. Він утримує родину з 4 осіб та оплачує навчання молодшого сина [PERSON] в ліцеї, а також сплачує на його утримання аліменти матері [PERSON] в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку, щомісяця, і оплачує комунальні послуги за квартиру, де проживає позивач та його матір, відтак не має можливості надавати позивачу матеріально допомогу. Вказує, що із позивачем спілкування не припиняв, навпаки, це він ухиляється від спілкування та зустрічей. Представник позивача - адвокат Братцева Н.С. - подала відповідь на відзив (т.2, а.с.12-15), зазначивши, що доходи відповідача свідчить про його можливість надавати позивачу матеріальну допомогу, про що свідчить оренда ним нерухомості із щомісячним платежем 35 000грн на місяць. Крім того, дружина відповідача працює і отримує заробітну плату, а квитанції про сплату комунальних платежів відповідач подав за той період, в якому був у шлюбі та проживав із матір`ю позивача. Відповідач дійсно передавав позивачу грошові кошти у подарунок та на Новий рік, але ця допомога є епізодичною. Представник відповідача - адвокат Целік В.В. - подав заперечення на відповідь на відзив, зазначивши, що в орендованому відповідачем будинку проживають 4 особи, житлова площа орендованого будинку становить 54.8м.кв., тобто на 0,2м.кв більше на одну особу, ніж передбачено ст.47 ЖК України. Батько неповнолітнього [PERSON] , 2008р.н., участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, ним повністю опікується відповідач. Син [PERSON] також проживає разом із відповідачем і знаходиться на його утриманні, тому подано позов про припинення стягнення аліментів на цю дитину. Відносини з позивачем у відповідача неприязні, тому він не розуміє, чому повинен утримувати сина, який його зневажає та ненавидить. Позивач подав письмові пояснення, згідно яких він витрачає щомісяця: 3000грн - їжу, 800грн - на проїзд до навчального закладу, 700грн - на друк нотного матеріалу та придбання канцелярського приладдя, 1500грн - на лікування міопії та консультації лікарів, ліки. Для навчання йому необхідно придбати фортепіано (вартість приблизно 15 000грн) та комп`ютер (вартість приблизно 20 000грн). З січня 2022р. відповідач повністю припинив його утримання, подарував на Новий 2023р. рік 2000грн, надалі в 2023р. матеріально не допомагав. Його повністю утримує матір, яка має проблеми зі здоров`ям і матір-пенсіонерку на утриманні. Адвокатами сторін подані клопотання про допит свідків - неповнолітнього [PERSON] , та матері позивача та [PERSON] - [PERSON] , які суд відхиляє, позаяк у справі достатньо доказів для вирішення спору. Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач зазначений батьком позивача в його свідоцтві про народження (т.1, а.с.5) є батьком позивача. Згідно довідок № 138 від 22.06.2022р., № 23 від 25.01.2023р. (т.1, а.с.12, т.2, а.с.2), позивач навчається на денній формі навчання у Дніпропетровській академії музики ім. М.Глінки за державним замовленням, термін навчання - до 30.06.2026р., отримує 2000грн стипендії щомісяця. Відповідач, згідно поданих довідок з місця роботи, в 2020р. відповідачу нараховано доходу (заробітної плати) 684 070грн 45коп (т.1,а.с.13), в 2021р. - 732 284 грн 78коп (т.1,а.с.14), в 2022р. - 841 295грн (т2,а.с.31), без врахування обов`язкових податків та зборів, тобто його середня заробітна плата після відрахувань та зборів становить 57 488грн 51коп в 2022р. Заробітна плата його дружини [PERSON] в 2022р. загалом склала 265 986грн 38коп (т.2, а.с.32), без врахування обов`язкових податків та зборів, тобто її середня заробітна плата за 2022р. становить 18 175грн 74коп. Дохід матері позивача, [PERSON] , за 2022р. склав 257 304грн 77коп, її середня заробітна плата становить 21 442грн 06коп (т.2, а.с.56). Відповідач несе витрати на оренду житла - до 31.01.2023р. - 18 000грн, потім - 25 000грн щомісяця та 7 000грн комунальних платежів за орендований будинок, подав суду копію договору оренди та квитанцій (т.1,а.с.117-122). Рішенням від 15.08.2023р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська припинено стягнення з [PERSON] (відповідача) на користь [PERSON] (матері позивача) аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які були призначені відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2022 року, починаючи стягнення з 18.08.2021р., стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, стягуючи аліменти на користь батька дитини [PERSON] , починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом, а саме з 14.12.2022р. Рішення не набрало законної сили, звернуто до виконання в межах платежу за 1 місяць (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112855840). Суду подані документи про стан здоров`я матері позивача (обстеження в 2022р., вартістю 23 399грн через варикозне розширення вен, склеротерапію в січні 2023р. вартістю 6 060грн), а також про перебування на її утриманні матері [PERSON] , 1947рн., пенсіонерки (т.2, а.с.57-60). Докази стану здоров`я відповідача та членів його родини не подавалися. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18. При визначенні можливості надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу в зв`язку з продовженням суд враховує сукупний дохід як родини відповідача, так і самого відповідача (в середньому 75 644грн 25коп та 57 488грн 51коп місяць відповідно), той факт, що неповнолітній [PERSON] , 2008р.н., має батька, який зобов`язаний в силу закону його утримувати, також врахував, що, згідно відзиву, витрати відповідача на професійну правову допомогу орієнтовно становлять 15 000грн, вартість орендованого його родиною житла складає наразі 37 000грн щомісяця, тобто він має змогу сплачувати такі суми, і вважає, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує як дохід відповідача та його родини, його витрати на оренду житла, так і дохід матері позивача (в середньому 21 442грн 06коп на місяць), її стан здоров`я та перебування на її утриманні непрацездатної матері-пенсіонерки, поза розумним сумнівом необхідність сплати комунальних послуг, доходи самого позивача - 2000грн стипендії, його стан здоров`я (міопія), необхідність придбання їжі, одягу, навчального приладдя, роздруківок нот, проїзду тощо, і приходить до висновку про визначення розміру аліментів у частці, позаяк відповідач має стабільний дохід і не отримує його частину в натурі, а також з урахуванням рівня життя сьогодення, мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму, а також

Outcome: partial