Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

20.08.2020 року представник [PERSON] адвокат Вакула Вадим Миколайович звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним, із змісту якого вбачається, що [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] , людиною похилого віку та проживає самотньо в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є пенсіонеркою за віком та отримує єдиний дохід у виді державної пенсії. Маючи на меті полегшення матеріального становища вона запропонувала донці [PERSON] та онуку доглядати за нею, забезпечувати матеріально, дбати про лікування та інше в обмін на квартиру. На дану пропозицію погодився онук, відповідач по справі. Але, відповідно до договору дарування квартири, укладеного 04.10.2019 року, двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , була подарована [PERSON] на користь [PERSON] . Тобто, між позивачкою та відповідачем не було укладено договору довічного утримання, а було укладено договір дарування квартири, відповідно до якого до відповідача перейшло право власності на квартиру, але не виникло обов`язків із забезпеченню всім необхідним позивачку. Підписуючи договір дарування, позивачка не бачила юридичної різниці між договором дарування та договором довічного утримання тому, що, по перше, не має юридичної освіти та юридичної обізнаності природи правочинів, а, по друге, онук пообіцяв їй опіку та матеріальну підтримку після укладення договору дарування. Але в житті позивачки після підписання договору дарування ані матеріально, ані в плані опіки зі сторони онука нічого не змінилося. Після спливу декількох місяців після підписання договору, вона звернулася до відповідача за фінансовою та фізичною допомогою, але отримала відмову. Коли вона повідомила йому про те, що він зобов`язаний їй допомагати за договором, він відповів, що договір дарування є договором без будь-яких обов`язків з його сторони. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Проконсультувавшись з юристами, позивачка нарешті зрозуміла в чому різниця між договором дарування та договором довічного утримання та запропонувала відповідачу в добровільному порядку розірвати договір дарування. Відповідач на протязі півроку неодноразово обіцяв з`явитися до нотаріуса, але постійно придумував підстави відмови. Враховуючи те, що при підписанні договору дарування, позивачка помилилася щодо обставин, природи правочину, прав та обов`язків сторін, договір дарування є недійсним. Також він не є договором дарування тому, що встановлює обов`язки для обдарованого. В зв`язку з тим, що відповідач не бажає розірвати договір дарування в добровільному порядку, позивачка вимушена звернутися до суду. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, у зв`язку з розглядом справи: судовий збір 840,80 грн. ; витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно 5000 грн. (точна сума буде після підписання акту виконаних робіт) , всього орієнтовно 5840,80 грн. . На теперішній час позивачкою не подано іншого позову (позовів) до вказаного відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed