Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

18.05.2023 до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, у якій представник позивача - Дзядевич Лариса Вікторівна просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отриману пенсію у сумі 20 614,22 грн та витрати по сплаті судового збору. Позовна заява обґрунтована тим, що на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебував [PERSON] та отримував пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. Згідно листа Київського національного економічного університету ім. В. Гетьмана від 09.11.2021 за № 253 [PERSON] був відрахований з 3-го курсу за невиконання навчального плану з 01.02.2021, наказ № 1513-ст від 28.09.2021. Внаслідок цього виникла переплата за період з 01.02.2021 по 31.08.2021 в сумі 25 880,48 грн. На підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за № 56 від 19.01.2022 проводилися відрахування з пенсії по 20% щомісячно. В зв`язку із закінченням навчання виплата пенсії припинена з 01.09.2022. Залишок переплати становить 20 614,22 грн., які позивач і просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 29.05.2023 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді за адресою реєстрації місця проживання. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Зазначений закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України. Згідно ч. 5 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби. Відповідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Частиною 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. На обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебував [PERSON] та отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. Відповідно до довідки Київського національного економічного університету ім. В. Гетьмана за № 9099 від 05.09.2018, [PERSON] являвся студентом 1-го курсу факультету маркетингу, денної форми навчання. Час закінчення навчання 30.06.2022. Відповідно до довідки Київського національного економічного університету ім. В.Гетьмана за №2494 від 21.10.2021 [PERSON] являється студентом 3-го курсу факультету маркетингу, денна форма навчання. Час закінчення університету 30.02.2023. 25.10.2021 Головне управління ПФУ у м. Києві звернулося до Київського національного економічного університету ім. В. Гетьмана із запитом щодо надання інформації про період навчання [PERSON] у вказаному навчальному закладі. Відповіддю № 253 від 09.11.2021 було повідомлено, що [PERSON] наказом № 1294-ст від 13.08.2018 зарахований до університету на 1 курс з 01.09.2018, наказом № 139-ст від 10.02.2021 був відрахований з 3-го курсу за невиконання навчального плату з 01.02.2021, наказом № 1513-ст від 28.09.2021 поновлений на 3 курс з 01.09.2021. Час закінчення університету 30.06.2023. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за № 56 від 19.01.2022 вирішено проводити відрахування з пенсії [PERSON] по 20% щомісячно. Як зазначає позивач, у зв`язку з відрахуванням відповідача та його повторним зарахування на навчання у період з 01.02.2021 по 31.08.2021 виникла переплата в сумі 25 880,48 грн., а з урахуванням здійснених відрахувань на підставі рішення № 56 переплата становить 20 614,22 грн. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути стягнуті відповідачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних. Законодавцем передбачені лише два виключення із цього правила: якщо виплата відповідних грошових сум сталася внаслідок рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; у разі недобросовісності зі сторони набувача. Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум. Враховуючи те, що доказів, які підтверджують недобросовісну поведінку з боку [PERSON] позивач не надав, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed