Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

Приморським районним судом м. Одеси 03 серпня 2023 ухвалено рішення, яким частково задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України у розмірі 4\~202\~(чотири\~тисячі двісті\~дві)\~гривні 88\~копійок та інфляційні збитки у розмірі 9\~586 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) гривень 45 копійок, також витрати по сплаті судового збору у розмірі 291\~(двісті\~дев`яносто одна)\~гривня 02\~копійки. До суду 09.08.2023 надійшла заява подана представником [PERSON] про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, згідно якої просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на надання правової допомоги у розмірі 21 000 грн. В обґрунтування заяви відзначено, що представником відповідача 03.08.2023було подано до суду заяву про стягнення витрат на правничу допомогу та надано попередній (орієнтований) розрахунок витрат на правову допомогу на суму 21\~000 грн. Ухвалою суду від 11.08.2023 задоволено заяву представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. До суду 15.08.2023 надійшли заперечення представника позивача [PERSON] , згідно яких просить відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки відсутні докази, які свідчать про понесення витрат на заявлену суму, а сам розмір витрат на правову допомогу є завищеним та неспіврозмірним зі складністю справи та ціною позову. У договорі між [PERSON] та адвокатом не визначена вартість послуг, порядок обчислення вартості таких послуг, тарифи узгоджені сторонами, що не дає можливості встановити зазначені обставини для визначення обґрунтованості заявлених витрат, а тому вони лише з даних обставин не можуть бути задоволенні. Договір про надання правової допомоги від 31.03.2023 не містить фіксованого розміру адвокатського гонорару, тобто не містить істотної умови договору. Акт прийому-передачі не містить відомостей про кількість витрачених годин адвокатом та вартість години послуг адвоката. Відсутність платіжного доручення на підтвердження фактично понесених витрат є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат. В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлялися про час, дату та місце судового розгляду у встановленому законом порядку. Підключитися до відеоконференції не вдалося, у зв`язку з відключенням Інтернету в приміщенні суду. Представник відповідача звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши подану заяву, дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення та часткове обґрунтування вимог про стягнення судових витрат, з огляду на наступне. Пунктом 3 частини 1\~статті 270 ЦПК України\~визначено, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Тож, оскільки при ухваленні рішення не було вирішено питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання стягнення судових витрат. Судом встановлено, що 31 березня 2023 року між адвокатом Гусельщиковою Мариною Анатоліївною та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги №б/н , згідно п.3.2 якого, надання юридичних послуг за цим договором, підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), у якому встановлюється розмір гонорару адвоката, що підлягає сплаті «на протязі» 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). 04 серпня 2023 року між адвокатом Гусельщиковою Мариною Анатоліївною та Дзамашвілі Давідом Шалвовичем було підписано акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), згідно якого вартість виконаних послуг склала 21\~000 грн, з яких 5\~000 грн юридичний аналіз та юридична консультація по справі №947/3373/22, 5\~000 грн підготовка заяви про перегляд заочного рішення, 2\~000 грн підготовлено розрахунок заборгованості та заяву до суду, 1\~000 грн підготовлено пояснення по справі, 2\~000 грн підготовлено до подано до суду пояснення з урахуванням застосування строків позовної давності, 6000 грн взяття участі у судових засіданнях в Приморському районному суді м. Одеси по справі №947/3373/22. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Детального опису робіт (наданих послуг) представлено не було. Як вірно зазначає представник позивача, відсутні відомості про витрачений час адвоката та складення всіх процесуальних документів та участь в судових засіданнях. [PERSON] подавала до суду заяву про перегляд заочно рішення (а.с.116-122), пояснення (а.с.182-183), заяву про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.200-202), заяву з розрахунком (а.с.205-206). Представник відповідача брала участь у наступних судових засіданнях: 02.05.2023 (тривало 9 хвилин), 01.06.2023 (тривало 2 год. 4 хв.), 05.07.2023 (тривало 42 хв), 03.08.223 (тривало 1 год. 24 хв.). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268). Згідно\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» були задоволені на 11,73% (заявлено до стягнення 117\~564,98 грн, стягнуто 13\~789,33 грн). За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI). Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 при розгляді справи №922/1964/21 зазначає, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Тому, доводи представника позивача про відсутність часу витраченого адвокатом на складення процесуальних документів та участь у судових засідання не приймаються судом до уваги. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18. Тому, судом не приймаються до уваги доводи представника позивача, що відсутність квитанції про фактичну сплату вартості послуг адвоката є самостійною підставою для відмови у розподілі судових витрат. Однак, з урахуванням принципу розумності, суд також вважає, що була відсутня необхідність у складенні окремо пояснень щодо строків позовної давності, які могли бути включені в заяву про перегляд заочного рішення, крім того, вартість розроблення розрахунку заборгованості встановлена у розмірі 2\~000 грн викликає сумніви, адже таких розрахунок формується за менше хвилини на будь-якому сайті у вільному доступі з калькулятором 3% річних та інфляційних нарахувань. На переконання суду, співмірним складеності справі та обсягу правової допомоги, з врахуванням того, що позовні вимоги частково задоволенні, стягнення з позивача на користь відповідача підлягають судові витрати у розмірі 6 000 грн. Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Outcome: partial