Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] .Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після смерті чоловіка залишилося вищевказане нерухоме майно. Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами був побудований в 1950 році та нележав матері її чоловіка [PERSON] , 1919 р.н. Після її смерті все належне їй майно успадкував її син (чоловік позивача) [PERSON] . Після смерті чоловіка вона прийняла спадщину. Однак в нотаріальному порядку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане домоволодіння після смерті чоловіка, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] . У зв`язку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Семчук М.М. позов підтримали з підстав зазначених в ньому, просили його задовольнити. Також представник позивача просив суд врахувати те, що представник відповідача визнав позов до початку розгляду справи по суті, та повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору сплаченого нею при поданні позову, а решту понесених судових витрат віднести на її рахунок. Представник відповідача - Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, до суду подав письмову заяву, у якій позов визнав у повному обсязі, проти його задоволення не заперечив та просив розглянути справу без участі представника Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Вислухавши думку позивача та її представника, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги «Господарства недіючі» сторінка 29-30 за 2015-2020 року Палагицької сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, виданої Палагицьким старостинським округом Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 114 від 22.02.2023 року (а.с. 11), та довідки Палагицького старостинського округу Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 143 від 02.03.2023 року (а.с. 10), господарство особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] віднесено до недіючих. Даний житловий будинок побудований в 1950 році та належав [PERSON] (матір чоловіка позивача). Після її смерті в 1975 році даний будинок успадкував її син [PERSON] , який став головою двору. Свідоцтво про право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна не видавалося, право власності в погосподарській книзі не реєструвалося. Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 06.03.2023 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , побудовані у період з 1950 року по 1970 рік (а.с. 86-88). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] (мати чоловіка позивача) належало майно колгоспного двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Чоловік позивача [PERSON] народився [INFO] і його матір`ю була [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). 30.04.1969 року [PERSON] одружився з [PERSON] (позивач) та після одруження їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). [INFO] [PERSON] (мати чоловіка позивача) померла, а [INFO] помер [PERSON] (чоловік позивача), що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с. 7, 6). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (чоловік позивача) прийняла спадщину в порядку спадкування за законом після смертіатері [PERSON] , оскільки вступив в управління спадковим майном, що підтверджується довідки Палагицького старостинського округу Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 143 від 02.03.2023 року (а.с. 10). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 7256901 від 23.05.2023 року у спадковому реєстрі відсутня інформація щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] (мати чоловіка позивача), яка померло 1975 року (а.с. 81). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки в шестимісячний термін звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 44). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 8/2023 від 23.02.2023 року, заведеної приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Деляшевською С.П. після смерті [PERSON] (чоловік позивача) (а.с. 43-93), з якої вбачається, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , яка прийняла спадщину, так як інші спадкоємці за законом [PERSON] [PERSON] , [PERSON] 23.02.2023 року подали приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Деляшевській С.П. заяви про відмову від спадщини (а.с. 47, 67, 72), якими відмовилися від належної їм частки у спадщині, яка залишилася після смерті їхнього батька [PERSON] . Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який в свою чергу успадкував дане домоволодіння після смерті матері [PERSON] . Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданою приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Деляшевською С.П. від 23.05.2023 року (а.с. 18-19). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що представник відповідача визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме 536,80 грн. (квитанція № 7606-2225-4926-2000 від 05.07.2023 року, а.с. 20). На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року),

Outcome: approved