Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-31 00:00:00

23.12.2019 [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер колишній чоловік позивачки - [PERSON] . Відповідно до інформації Другої Криворізької державної нотаріальної конори у Дніпропетровській області, після смерті померлого, на підставі заяви дочки померлого [PERSON] була заведена спадкова справа 925/2020. Як вбачається з матеріалів спадкової оправи, спадщину також прийняли: [PERSON] ; дружина померлого [PERSON] від своєї частки відмовилась на користь [PERSON] , батько померлого [PERSON] відмовився від спадщини. Відповідно до норм ст. 1268 ЦК України, спадкове майно успадкувала малолітня дочка померлого [PERSON] . Спадкове майно після смерті [PERSON] спадкують в частках: [PERSON] - ; [PERSON] - ( + ); [PERSON] - . За час\~перебування у\~шлюбі,\~позивачем та\~ [PERSON] \~ на\~ім?я останнього\~ було\~придбано наступні\~автотранспортні засоби:ГАЗ 33023, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] , ГАЗ 33023-414, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] , Chevrolet Aveo 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , робочий об`єм двигуна 1598 см3, реєстраційний номер [NUMBER] . Також, відповідно до інформації державного реєстру прав на нерухоме майно від 29 листопада 2019 року, [PERSON] належала трикімнатна квартира за адресою [ADDRESS] . Спірна квартира [PERSON] була отримана згідно із договором довічного утримання, посвідченим 09.03.2005. Отримання квартири згідно з договором довічного утримання відбувалось виключно в інтересах сім?ї, про що свідчить проживання позивачки до сьогодення, надання нотаріальної згоди як дружини, надання допомоги. На підставі чого позивачка просить визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , та визнати право власності на частину квартиру в порядку поділу майна подружжя за нею. Також позивач просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] автотранспортні засоби ГАЗ 33023, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] , ГАЗ 33023-414, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] , Chevrolet Aveo 1.61, 2008 р.., седан. Щодо автотранспортних засобів, які були придбані сторонами в інтересах сім?ї, то оскільки автотранспортні засоби ГАЗ 33023, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] , ГАЗ 33023-414, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] , є проданими, [PERSON] здійснив відчуження транспортних засобів на свій розсуд проти волі позивачки і не в інтересах сім?ї, а тому позивач просить врахувати їх вартість у поділі майна. Так, згідно висновку експерта вартість рухомого майна на дату оцінки складає: ГАЗ 33023, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] - 95081,31 грн., ГАЗ 33023-414, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] - 160 013,21 грн. Вартість Chevrolet Aveo 1.61, 2008 р.., седан, складає 102 364,55грн. та враховуючи що автомобіль знаходиться в користуванні позивача, просить визнати за нею право власності на автомобіль. Враховуючи частки які успадкують відповідачі, позивач просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , компенсацію вартості проданих автотранспортних засобів по 19091,24 грн. з кожного, та з [PERSON] компенсацію вартості проданих автотранспортних засобів 38182,48 грн., на її користь. Ухвалою суду від 24.12.2019 [PERSON] повернуто заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 23.01.2020 справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання на 28.02.2020. 27.02.2020 [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, в якій зазначав, що на банківському рахунку АТ КБ «Приватбанк» були 3000 євро, якими [PERSON] розпорядилась на власний розсуд, а тому позивач просить визнати грошові кошти у розмірі 3000 євро спільною сумісною власністю подружжя, та стягнути його частку у розмірі 39870 грн. з [PERSON] на його користь. Ухвалою суду від 28.02.2020 прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду із первісним позовом. Ухвалою суду від 28.02.2020 здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 17.03.2020. Ухвалою суду від 17.03.2020 відкладено підготовче судове засідання на 04.05.2020. 19.02.2020 від [PERSON] надійшов відзив на первісний позов, посилався на те, що спірна квартира, належала його бабусі, і була ним отримана за договором довічного утримання. Зазначає, що він самостійно доглядав її, крім того бабуся проживала з його матір`ю, тобто рідною донькою. Ухвалою суду від 04.05.2020 відкладено підготовче судове засідання на 05.06.2020. Ухвалою суду від 05.06.2020 відкладено підготовче судове засідання на 18.06.2020. 18.06.2020 в судовому засіданні відкладено підготовче судове засідання на 20.07.2020. Ухвалами суду від 18.06.2020 витребувано докази. 20.07.2020 в судовому засіданні відкладено підготовче судове засідання на 08.09.2020. Ухвалою суду від 20.07.2020 витребувано докази. 08.09.2020 в судовому засіданні відкладено підготовче судове засідання на 18.09.2020. 18.09.2020 в судовому засіданні відкладено підготовче судове засідання на 28.09.2020. Ухвалою суду від 28.09.2020 відкладено підготовче судове засідання на 12.10.2020. 12.10.2020 в судовому засіданні відкладено підготовче судове засідання на 02.11.2020. Ухвалою суду від 02.11.2020 відкладено підготовче судове засідання на 27.11.2020. Ухвалою суду від 27.11.2020 зупинено провадження по справі у звязку зі смертю відповідача до залучення у справі правонаступників. Ухвалою суду від 21.05.2021 провадження у справі відновлено, призначено підготовче судове засідання на 18.06.2021. 18.06.2021 в судовому засіданні відкладено підготовче судове засідання на 07.07.2021. 07.07.2021 в судовому засіданні відкладено підготовче судове засідання на 11.08.2021. 11.08.2021 в судовому засіданні відкладено підготовче судове засідання на 04.10.2021. Ухвалою суду від 11.08.2021 витребувано докази. 04.10.2021 в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] подала відзив на уточнену позовну заяву та клопотання про залишення позову без руху Ухвалою суду 04.10.2021 змінену позовну заяву [PERSON] залишено без руху, підготовче судове засідання відкладено на 22.10.2021. 22.10.2021 в судовому засіданні відкладено підготовче судове засідання на 10.11.2021. 10.11.2021 розгляд справи відкладено на 08.12.2021. 22.10.2021 від представника відповідача [PERSON] надійшла змінена зустрічна позовна заява, в обґрунтування зазначає, що нотаріус не розяснив наслідки укладення договору довічного утримання. Утриманням і доглядом попередньої власниці квартири [PERSON] займався [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не допомагала [PERSON] у догляді за його бабусею, [PERSON] проживала з [PERSON] . На підставі вищевикладеного [PERSON] просить визнати спірну квартиру особистою приватною власністю [PERSON] 08.12.2021 в судовому засіданні відкладено підготовче судове засідання на 17.01.2022. 28.12.2021 до суду надійшов відзив представника позивача [PERSON] на зустрічну позовну заяву, де зазначив, що [PERSON] також доглядала [PERSON] , будь-яких доказів, що [PERSON] не виконувала умови договору не надано. 28.12.2021 до суду надійшов відзив позивача [PERSON] на зустрічну позовну заяву, де зазначає, що квартира, яку за договором довічного утримання отримав її колишній чоловік, перебувала у аварійному стані і потребувала ремонту. На час ремонту сім`я [PERSON] проживали у батьків [PERSON] , а [PERSON] у [PERSON] . Ремонт проводився за спільні кошти на той момент подружжя, крім того [PERSON] хворіла і всі медичні маніпуляції проводила [PERSON] , оскільки має диплом медичної сестри та працює в лікарні. На час коли у [PERSON] був ремонт [PERSON] проживала з [PERSON] та [PERSON] , також на час відпочинку [PERSON] та її чоловіка бабуся також проживала з подружжям [PERSON] . Від представника відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо зустрічного позову про визнання квартири особистою приватною власністю, в обґрунтування зазначає, що [PERSON] не надала доказів того, що вона разом із набувачем виконувала солідарно обов`язок з утримання відчужувача за договором. Ухвалою суду від 17.01.2022 призначено судову експертизу та зупинено провадження у справі. 02.05.2022 провадження у справі відновлено, призначено підготовче судове засідання на 15.06.2022. 15.06.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 08.07.2022. 08.07.2022 первісним позивачем подано до суду змінену позовну заяву. Ухвалою суду від 07.08.2022 залишено позов від 08.07.2022 без руху. 21.07.2022 позивачем подано до суду змінену позовну заяву. Ухвалою суду від 21.07.2022 витребувано докази та відкладено розгляд справи на 08.09.2022. Ухвалою суду від 08.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи на 28.09.2022. 28.09.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 05.10.2022. 05.10.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 07.11.2022. 07.11.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 10.11.2022. 10.11.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 09.12.2022. 09.12.2022 відкладено розгляд справи на 20.01.2023. 20.01.2023 відкладено розгляд справи на 13.02.2023. 13.02.2023 справу знято розгляду на 15.03.2023. 15.03.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 20.03.2023. 20.03.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 11.04.2023. 11.04.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 24.05.2023. Ухвалою суду від 20.04.2023 клопотання [PERSON] про відвід судді визнано необґрунтованим та передано до канцелярії для вирішення питання в порядку ст. 33 ЦПК України. 24.05.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 16.06.2023. 16.06.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 14.07.2023. 14.07.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 01.09.2023. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні на своїх позовних вимогах наполягала та просила задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити, як необгрунтованому. Вказувала, що брала участь у догляді [PERSON] поза робочим часом. Кошти на догляд витрачались спільні. Також вказувала, що 2003 році народилась дитина, догляд якої забирав багато часу. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні на позовних вимогах [PERSON] наполягав та просив їх задовольнити в повному обсязі, в задоволені зустрічного позову просив відмовити, як необґрунтованому. Вказав, що з наявних справі доказів випливає , що доглядом [PERSON] займалась також позивач, в т.ч. матеріально. Вказане підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] . Також щодо неналежного виконання договору [PERSON] ні до суду ні до правоохоронних органів ніхто не звертався. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні на своїх позовних вимогах наполягала та просила задовольнити, в задоволенні первісного позову просила відмовити. Вказала, що [PERSON] ніякої участі в догляді [PERSON] не приймала. Квартира належала її матері [PERSON] , яка бажала залишити її лише [PERSON] . Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні на позовних вимогах [PERSON] наполягала та просила їх задовольнити в повному обсязі, в задоволенні первісного позову просила відмовити. Вказала про наявність порушень під час укладання договору довічного утримання , відсутність згоди [PERSON] на укладення даного договору, а також набуття спільної квартири працею і коштами лише [PERSON] і [PERSON] . Вказане підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Представник відповідача [PERSON] за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] визнав та просив його задовольнити в повному обсязі, в задоволені зустрічного позову просив відмовити. Вказував, що договір був укладено правомірно з письмової згоди [PERSON] . У догляді [PERSON] брала участь і [PERSON] . Також під час виконання договору та після смерті [PERSON] ні [PERSON] ні [PERSON] не звертались до суду про визнання його недійсним чи про його розірвання. Відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] в судове засідання не зявилася про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] за первісним позовом, яка діє в інтересах [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, в задоволенні первісного позову просила відмовити. Звертала увагу на необхідність врахування розміру спадщини , на те, що неповнолітня дитина не може відмовитись від прийняття спадщини і те, що [PERSON] не зверталась з вимогами до спадкоємців. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів встановив, що шлюб, який було укладено 03.11.2000 року між [PERSON] та [PERSON] , розірвано на підставі рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 01.11.2019 року (т. 1 а.с. 9-11). Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] , 2003 р.н., є дочкою [PERSON] та [PERSON] , зареєстрована та проживає за адресою : [ADDRESS] /, (т. 2 а.с. 27 зворот, 28). 12.06.2020 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (т. 2 а.с. 38), під час якого у них народилась дитина [PERSON] [PERSON] є матірю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (т.2 а.с. 32,85). Згідно договору довічного утримання від 09.03.2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , сторони домовились щодо обов`язків кожного, так [PERSON] повинен : довічно повністю утримувати [PERSON] , забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і забезпечувати її житлом, шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у кімнаті, позначеній у тех..паспорті №6 відчужуваної квартири, житловою площею 14.40 кв.м.; вартість матеріального забезпечення / харчування, одягу і необхідної допомоги/ визначена сторонами у розмірі 100 грн. на місяць. Також сторони узгодили, що після смерті [PERSON] квартира перейде у власність [PERSON] (т. 2 а.с. 91, т. 3 а.с. 120-121). Згідно заяви [PERSON] , остання дала згоду [PERSON] на укладення договору довічного утримання [PERSON] (т.3 а.с. 122). На час укладення вказаного договору квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві приватної власності (т.3 а.с. 124-130). [INFO] [PERSON] померла (т.2 а.с. 95). Відповідно до накладної №10 від 16.09.2011 виписаної на ім`я [PERSON] , остання замовляла ритуальні послуги щодо поховання [PERSON] (т.2 а.с.96). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, [PERSON] є власником квартири за адресою : [ADDRESS] (т. 1 а.с. 12-13, т. 2 а.с. 44-46). Згідно відповіді ТСЦ МВС № 1248, копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копії договорів, автомобілі, які належали [PERSON] : ГАЗ 33023, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] , 05.12.2019 перереєстрований на підставі договору купівлі-продажу на нового власника, ГАЗ 33023-414, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] , 05.12.2019 перереєстрований на підставі договору купівлі-продажу на нового власника, Chevrolet Aveo 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] (т.1 а.с.107-108, 126-129, т.2 а.с. 36). Відповідно довідки та виписки з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановлено, що на ім`я [PERSON] 09.06.2018 було відкрито депозитний рахунок на суму 3000 Євро та 20.08.2018 відбулась виплата по вкладу (т. 1 а.с. 122,123). Згідно свідоцтва про смерть та актового запису про смерть, [INFO] [PERSON] помер (т.1 а.с.151,157-158). Згідно відповіді завідуючої Другої Криворізької державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулися : дочка померлого [PERSON] , [INFO] , матір померлого [PERSON] , [INFO] , дружина померлого [PERSON] , [INFO] , відмовилась від спадщини на користь [PERSON] батько померлого [PERSON] відмовився від спадщини, колишня дружина померлого [PERSON] на майно яке є спільною сумісною власністю, малолітня дочка померлого [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с.171), що також підтверджується копією спадкової справи (т.2 а.с. 24-48). [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Бикановим І.Р. (т.2 а.с. 47 зворот). Згідно Звіту про оцінку майна, вартість квартири [ADDRESS] складає 132400 грн.(т. 2 а.с.105-121). Згідно Висновку експерта № 21/22 , вартість транспортного засобу ГАЗ 33023, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] , - складає 95081,31 грн., вартість транспортного засобу ГАЗ 33023-414, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] , - складає 160 013,21 грн., вартість автомобіля Chevrolet Aveo 1.61, 2008 р.., седан, - складає 102 364,55грн. (т.3 а.с.1-38). Оцінка суду. Заслухавши сторони, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів (стаття 89 ЦПК України), суд дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 03.11.2000 року по 01.11.2019 року, під час якого ними було спільно набуто три автомобілі, квартиру. Після розірвання шлюбу [PERSON] відчужив автомобілі ГАЗ 33023, 2006 року випуску, та ГАЗ 33023-414, 2008 року випуску, без згоди позивача [PERSON] . За загальним правилом\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положення\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено\~статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої\~статті 61 СК України\~кореспондує частині четвертій\~статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя та яке використане саме в інтересах сім`ї. Відповідно до вимог ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2\~ст.372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до\~ст. 163 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно зі\~ст.71 СК України\~встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. У даному випадку, на думку суду, відповідачами не спростовано доводи позивача [PERSON] щодо права спільної сумісної власності на квартиру. Доказів того, що метою укладення договору були його власні, особисті інтереси, так само як і доказів того, що він за рахунок особистих коштів і лише власною працею виконував договір довічного утримання матеріали справи не містять, також, як випливає з показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] приходила до місця проживання [PERSON] , брала участь у догляді [PERSON] . А тому квартира набута [PERSON] за договором довічного утримання\~ підлягає поділу в рівних частках. Як випливає\~з матеріалів справи ринкова вартість автомобіля - ГАЗ 33023, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] складає 95081,31 грн., автомобіля ГАЗ 33023-414, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] складає 160 013,21 грн., автомобіля Chevrolet Aveo 1.61, 2008 р.., складає 102 364,55 грн. . Позивач просить стягнути грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки від ринкової вартості проданих авто у розмірі 255094,52 грн., але з урахуванням вартості автомобілю Chevrolet Aveo 1.61, 2008 р., на яке позивач просить визнати за нею право власності (255094,52 102364,55 = 152729,97 грн.). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364\~цього Кодексу\~(частина третя\~статті 370 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята\~статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша\~статті 365 ЦК України). Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК України. Згідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від\~часу прийняття\~спадщини вона\~належить спадкоємцеві\~з часу\~відкриття спадщини. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними, ст.1278 ЦК України. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, ст.1282 ЦК України. Судом встановлено, що автомобіль Chevrolet Aveo 1.61, 2008 р. перебуває у користуванні первісного позивача, а тому наявні підстави для визнання за [PERSON] права власності на нього в порядку поділу майна подружжя. Що стосується автомобілів, які були продані [PERSON] , то [PERSON] має право на отримання компенсації з відповідачів, відповідно часткам, що належить успадкувати відповідачам, як правонаступникам після [PERSON] , тобто з [PERSON] слід стягнути компенсацію в розмірі 19091,26 грн., що відповідає 1/8 частки спадщини; з [PERSON] на суму 38182,51 грн., що відповідає 2/8 частки спадщини; з [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , - в розмірі 19091,26 грн., що відповідає 1/8 частки спадщини. При цьому, враховуючи те, що позов подано до смерті спадкодавця, [PERSON] подано заяву нотаріусу про прийняття спадщини та свідоцтва про спадщину після смерті [PERSON] не видавались то, на думку суду, положення ч.2 ст.1281 ЦК застосуванню не підлягають в даному випадку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем [PERSON] вимог та про необхідність їх задоволення з метою захисту права власності позивача. Щодо зустрічного позову, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором довічного утримання, укладеним під час перебування набувача у шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той хто порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зокрема, за частиною\~3 статті\~61 СК\~України має довести, що хоча майно придбавалося у період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору довічного утримання були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними. Такий правовий висновок висловив Верховний Суд України в постанові від 24\~травня 2017\~року у справі №\~6\-843цс17. Так позивач за зустрічним позовом зазначає, що недійсність договору довічного утримання, його укладення його не в інтересах сімї, невиконання його [PERSON] . За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором довічного утримання, укладеним під час перебування набувача у шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той хто порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зокрема, за частиною\~3 статті\~61 СК\~України має довести, що хоча майно придбавалося у період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору довічного утримання були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними. Такий правовий висновок висловив Верховний Суд України в постанові від 24\~травня 2017\~року у справі №\~6\-843цс17. Однак у цьому випадку, позивачем за зустрічним позовом не надано до суду належних і допустимих письмових доказів щодо утримання [PERSON] лише за рахунок особистих коштів [PERSON] . Як випливає з матеріалів нотаріальної справи договір довічного утримання був укладений зі згоди [PERSON] , тобто в інтересах сімї. На думку суду, сам по собі факт проживання [PERSON] у квартирі [PERSON] не є достатньою підставою для визнання спірної квартири особистим майном [PERSON] . При цьому, суд критично оцінює і не бере до уваги надані позивачем акти від 18.10.2021 (т.2 а.с. 97,98) , оскільки вони складені через тривалий час (10 років) після смерті [PERSON] і не узгоджуються з іншими доказами по справі. Також суд не бере до уваги показання свідків [PERSON] , [PERSON] про відсутність будь якої участі [PERSON] у догляді [PERSON] , оскільки вони є родичама [PERSON] , тобто заінтересованими особами, а також вони не узгоджуються. Показання інших свідків сторони відповідача [PERSON] надані в суді в присутності одного і того ж представника, не підтверджуються письмовими доказами, є загальними і тому оцінюються судом критично. Крім цього , слід зазначити, що ні [PERSON] (за життя) , ні [PERSON] , ні [PERSON] (за життя) не звертались до суду з вимогами про визнання недійсним договору довічного утримання чи про його розірвання через неналежне виконання . Надані позивачем за зустрічним позовом письмові докази, які знаходяться в т. 2 а.с. 33-35, 84,86,87,89,90, 99-104, суд до уваги не приймає, оскільки вони не стосуються суті позову. Враховуючи викладене, застосувавши наведені вище норми матеріального права, надавши оцінку правовим підставам заявленого зустрічного позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач за зустрічним позовом [PERSON] зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про недоведеність зустрічних позовних вимог , що є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову. Також, суд зазначає, що відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: approved