Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Держави України в особі Київської окружної прокуратури міста Одеси, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у кримінальному провадженні №12016160480004274 від 06.10.2016 року за ч.3 ст. 301 КК України у розмірі 448900,00 грн., що підлягають безспірному списанню з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 23.03.2017 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 301 КК України у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №12016160480004274 від 06.10.2016 року. 27.03.2017 року позивачу пред`явлено обвинувачення за ч.3 ст.301 КК України у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №12016160480004274 від 06.10.2016 року. Вироком Київського районного суду міста Одеси від 13.03.2020 року у справі № 520/3929/17 визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.301 КК України в зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.11.2022 року по вказаній справі, вирок Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2020 року, яким [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.301 КК України в зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення та визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.301 КК України в зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення,\~залишено без змін. Позивач стверджує, що внаслідок незаконний дій він безпідставно перебував під слідством і судом у кримінальному провадженні №12016160480004274 від 06.10.2016 року за ч.3 ст. 301 КК України протягом періоду з 22.03.2017 року по 04.11.2022 року, що становить 67 місяців. На підставі викладеного, позивач стверджує, що у відповідності до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~має право на відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством, внаслідок незаконних дій органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, з розрахунку мінімальної заробітної плати за кожен місяць. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Коваленко О.Б. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 28.04.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. До суду надійшов відзив на позовну заяву від керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вказаного керівник Київської окружної прокуратури міста Одеси вважає, що стороною позивача пред`явлено позову до неналежного відповідача. Також зазначено, що у позивачки виникло право порушувати питання про відшкодування моральної шкоди на підставі положень ст. 1167, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», однак така шкода не породжує абсолютного права на її відшкодування. Керівник Київської окружної прокуратури міста Одеси стверджує, що позивачкою не доведено причинно-наслідковий зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, вважає визначений до стягнення розмір моральної шкоди недоведеним та позбавленим засад розумності і виваженості. Прокурор Київської окружної прокуратури міста Одеси\~Кащенко В.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, підтримуючи доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін у справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі документи, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 06 жовтня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за №12016160480004274, внесено відомості про кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 301 КК України. Досудове розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні проводилось слідчим відділенням Київського відділу поліції у місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області за процесуального керівництва Одеської місцевої прокуратури № 1 (наразі\~Київська окружна прокуратура міста Одеси). 27 березня 2017 року, під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12016160480004274 відомості про яке 06 жовтня 2016 року внесено до ЄРДР, слідчим СВ Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області, за погодженням прокурора Одеської місцевої прокуратури №1, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1ст.309КК України, за кваліфікуючими ознаками- виготовлення з метою збуту, збут і розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру, вчинене за попередньою змовою групою осіб. В подальшому, до Київського районного суду м.Одеси надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12016160480004274, відомості про яке 06 жовтня 2016 року внесено до ЄРДР, щодо скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.301 КК України, справа №520/3929/17. Згідно вироку Київського районного суду міста Одеси від 13 березня 2020 року, постановленого у справі за №520/3929/17, [PERSON] \~визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.3 ст.301 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення останнім вказаного кримінального правопорушення. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 листопада 2022 року апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Саркісяна А.Р.\~залишено без задоволення. Вирок Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2020 року залишено без змін. Вирок Київського районного суду міста Одеси від 13 березня 2020 року, постановлений у справі за №520/3929/17, набрав законної сили 04 листопада 2022 року. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом,виникає у випадку зокрема:1)постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягають також поверненню суми, зокрема моральна шкода. Судом встановлено, що 22 березня 2017 року у кримінальному провадженні №12016160480004274, відомості про яке 06 жовтня 2016 року внесено до ЄРДР, слідчим СВ Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області, за погодженням прокурора Одеської місцевої прокуратури №1, позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.301КК України. Разом з тим, вироком Київського районного суду міста Одеси від 13 березня 2020 року, постановленого у справі за №520/3929/17, який залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 листопада 2022 року, [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 3 статті 301 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення даного кримінального правопорушення. Вказаним вироком та ухвалою апеляційної інстанції встановлено, що надані стороною обвинувачення докази, які були детально дослідженні під час судового розгляду, не відповідають вищезазначеним вимогам КПК України, жодним чином не підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301 КК України, мають суперечливий характер, оскільки відсутня ідентифікація осіб, мета, спосіб, мотив та кваліфікуючи ознаками кримінального правопорушення, а тому є неналежними доказами у кримінальному провадженні. Таким чином, позивач безпідставно перебував під слідством та судом з 22 березня 2017 року по 04 листопада 2022 року, тобто до набрання вироком Київського районного суду міста Одеси від 13 березня 2020 року законної сили. Відповідно строк перебування позивача під слідством та судом становить 67 місяців. При цьому суд не бере до уваги відзив відповідача\~про те, що позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» (Скарга №42255/04) від 01 липня 2010 року зокрема зазначив про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти російської федерації» (Antipenkov v. Russia), скарга №33470/03, §82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), скарга №30422/03, §35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга №38411/02, §113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 01 червня 2006 року) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), скарга Ns4171/04, §20 березня). Так, рішенням від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково. Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, тобто при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Щодо визначеного розміру моральної шкоди суд зазначає наступне. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, які встановлено цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи\~з розміру не менше одного\~мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15, постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №61-11708св18, та узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 20 вересня 2018 року у справі №14-298цс18. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) сформульовано висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Суд приходить до висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік»\~установлено з1січня 2023року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 6700 гривень. Таким чином, враховуючи положення ч.3 ст.13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати у сумі 6700 грн., що діє на час вирішення справи. Визначений позивачем розмір моральної шкоди за строк перебування під слідством та судом терміном у 67 місяців складає 448900,00 гривень (6700*67=448900,00), що становить гарантований законодавством мінімум розміру для визначення моральної шкоди. За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19), визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди, суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість перебування позивачки під слідством та судом, необхідність зміни нормального життєвого стану, докладання додаткових зусиль, витрачання часу і коштів для доведеності своєї невинуватості, а тому вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у мінімальному гарантованому законом розмірі 448900,00 грн. При вирішенні порядку відшкодування шкоди суд враховує, що моральна шкода у визначеному розмірі повинна стягуватися з Державного бюджету України, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18), в якій вказано, що резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Судом також враховується висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц, відповідно до якого з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах. Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступувід висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 761/13921/15-ц (провадження № 6-99цс17), оскільки Верховний Суд України не робив висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення цього органу. Велика Палата Верховного Суду також вважає, що в ухвалі Верховного Суду від 04 вересня 2019 року, якою справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, міститься помилкове посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, оскільки в тій справі зроблений висновок про повернення сум виконавчого збору, надміру сплачених до Державного бюджету України, а не про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, і не зроблено висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. На зазначеному висновку також зауважила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року по справі №752/17832/14-ц, зазначивши, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді. Суд вважає, що позивачем вірно визначено відповідача у справі Державу України в особі Київської окружної прокуратури міста Одеси як органу, діями якого завдано позивачеві шкоду, оскільки саме прокурор бере участь у кримінальному провадженні з його початку до завершення, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням та в подальшому представляючи сторону обвинувачення, підтримуючи публічне обвинувачення в суді. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню в повному обсязі, за наслідком чого підлягає стягненню з Держави України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рамках кримінального провадження №12016160480004274 внесеному до ЄРДР 06.10.2016 року, у розмірі 448900 гривень 00 копійок. Відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Судовий збір за розгляд цієї справи відноситься за рахунок держави. Інші судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, позивачем до відшкодування не заявлялись, у зв`язку з чим питання з їх компенсації не вирішується.

Outcome: approved