Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

26.06.2023 [PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання як повнолітньої непрацездатної особи у розмірі 6 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до набуття працездатності. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач є його батьком та вони проживають разом за однією адресою. Позивач є інвалідом ІІ групи та має діагноз «Двобічний коксартроз 3-4 СТ», у зв`язку з чим він не має можливості працевлаштуватися та заробляти кошти для свого лікування та утримання. В свою чергу відповідач є працездатним, має хороший стан здоров`я, є платоспроможним, інших утриманців не має, а тому позивач звернувся із вказаним позовом до суду. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2023 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 29.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. У встановлений судом строк відповідач без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечуючи щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина у розмірі 6000 грн. щомісячно. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАГСу Шевченківського району в м. Києві. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] від 15.06.2021 позивач є інвалідом ІІ групи, причина інвалідності - захворювання ОРА, інвалідність встановлена довічно. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач має діагноз «Двобічний коксартроз 3-4 СТ», що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда №406 (вікова категорія від 18 років і старше) від 26.04.2021. Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААБ №444894 від 26.04.2021 позивач може працювати у спеціально створених умовах. З огляду на вищевстановлені обставини, підтверджені письмовими доказами, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що через проблеми зі здоров`ям він не має можливості працевлаштуватися та самостійно заробляти кошти для свого лікування та утримання. Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Таким чином, аналіз змісту статті 198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати сина (дочку) необхідно наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку). Сімейний кодекс України не містить поняття «повнолітня непрацездатна дитина». Разом із цим, згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Положення ч. 3 ст. 75 СК України відносять до категорії «непрацездатні» осіб з інвалідністю I, II та III групи. Отже, повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю. До такого ж висновку дійшов Конституційний Суд України у рішенні від 11.02.2014 у справі №1-рп/2014. За приписами статті першої Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні». Матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи. Крім того, як з`ясовано судом, [PERSON] зареєстрований та проживає за однією адресою із відповідачем - [ADDRESS] . Відомостей про те, що позивач отримує будь-який дохід матеріали справи не містять. Таким чином, зважаючи на те, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, має діагноз «Двобічний коксартроз 3-4 СТ», що відноситься до захворювання опорно-рухового апарату, у зв`язку з чим він потребує лікування, суд вважає обґрунтованими доводи позивача і про те, що він має необхідність у матеріальній допомозі. Встановлено також, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку. Відомості про незадовільний стан здоров`я відповідача чи про наявність у нього інших утриманців у матеріалах справи відсутні. За положеннями статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх сина, дочку у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і сином, дочкою щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) З огляду на наведене, проаналізувавши встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача аліментів на користь позивача на його утримання як повнолітньої непрацездатної особи. При цьому суд також виходить із того, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечуючи щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина у розмірі 6000 грн. щомісячно, що підтверджується його письмовою заявою, наявною в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Підсумовуючи наведене вище, ураховуючи обставини, наведені у ст. 198 СК України, та положення ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема, стан здоров`я відповідача, відсутність у нього утриманців, його працездатний вік та платоспроможність, а також те, що останній визнав позов у повному обсязі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на його утримання як повнолітньої непрацездатної особи у розмірі 6 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до набуття позивачем працездатності. На підставі викладеного,

Outcome: approved