Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що [PERSON] 31 серпня 2023 року було госпіталізовано до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів необхідність примусової госпіталізації [PERSON] обумовлюється її безпорадністю і неможливістю самостійно задовольнити свої основні життєві потреби. У судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр Мозолюк Т.В. пояснила, що [PERSON] страждає на психічні розлади з 2020 року, на лікування до закладу надходить вже вдруге. Вдома вириває розетки та труби, в туалет ходить у відро, а потім усе виносить на вулицю, не миється. На свого сина каже, що це невідомий їй чоловік. Також пояснила, що [PERSON] каже, що у відділенні немає води, хоча вода є постійно. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в минулому працювала суддею та в лікарню раніше не потрапляла, не розуміє чому наразі в ній знаходиться. Категорично не погоджується з поясненнями лікаря-психіатра, вважає свій психічний стан нормальним та просила її відпустити з лікарні. З приводу наявних пошкоджень на її руках пояснила, що це від укусів комарів. Вказала, що її син [PERSON] оговорює її. Адвокат Ілющенко А.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви про примусову госпіталізацію пояснивши, що [PERSON] не потребує примусової госпіталізації, а її лікування можливе без застосування таких заходів, а саме в амбулаторних умовах. Прокурор в судовому засіданні підтримала заяву про примусову госпіталізацію. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є рідним сином [PERSON] та саме він звернувся до психіатричного закладу із заявою про госпіталізацію [PERSON] . Пояснив, що у 2019 році у нього з [PERSON] відбулась розмова в якій вона повідомила, що за нею почали слідкувати, почала казати неприємні факти про нього. У 2020 році знов виникла конфліктна ситуація через яку було викликано психіатра, проте [PERSON] відмовилась із ним спілкуватися. Після 2020 року психічний стан [PERSON] почав погіршуватися, вона почала все виносити із квартири, в тому числі посуд та меблі. В 2022 році надійшов лист про те, що [PERSON] більше року не знімає гроші з пенсійної картки. У [PERSON] немає вдома світла. Свідок зазначив, що він не проти, щоб [PERSON] лікувалась вдома, проте оскільки вона не визнає, що страждає на психічні розлади, то лікування приймати вдома не буде. Прокурор в судовому засіданні вважав за можливе задовольнити заяву. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] було госпіталізовано до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради за направленням лікаря-психіатра КЗ «ОЦЕМД та МК» Живодер, у зв`язку із наявністю у пацієнта тяжкого психічного розладу. Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. При обстеженні психічного стану в КП «ДБКЛПД» ДОР» комісія лікарів виявила, що хвора виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим [PERSON] висловлює маячні ідеї відношення, переслідування на адресу сусідів, сина. Підозріла, «захищаючись від ворогів» повиривала труби у квартирі, а також дроти зі стін, бо вважає, що на неї впливають електричними полями. Вивела з ладу сантехніку, живе без світла, газу та електрики. Справляє природні потреби у відро, виливає це у дворі під під`їздом та вікнами сусідів. Хворій поставлено попередній діагноз: органічний маячний (шизофреноподібний) розлад. Згідно з висновком комісії лікарів щодо обґрунтування необхідності госпіталізації [PERSON] до КП «ДБКЛПД» ДОР» встановлено, що остання не може самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні необхідному для підтримки життєдіяльності. Діагноз: органічний маячний (шизофреноподібний) розлад. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року №2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність. Враховуючи, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, суд вважає за необхідне госпіталізувати її до психіатричного закладу в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для її госпіталізації до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п. "е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги.

Outcome: approved