Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач протягом тривалого часу (з 1991 по 2021 рік) працював помічником машиніста, машиністом екскаватора в кар`єрі, помічником машиніста локомотива, машиністом локомотива в підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, зокрема з показниками вібрації на робочому місці, важкості праці, рівнем шуму та ін., які перевищували гранично допустимі норми, що стало причиною виникнення у нього хронічного професійного захворювання вібраційної хвороби. Первинним оглядом МСЕК у 2023 році йому було встановлено 60 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. У зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання було порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він відчуває постійний фізичний біль, обмежений у русі, слабкість, змушений проходити медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури та лікування, що позначається також на його душевному стані, він відчуває порушення сну, втрату душевної рівноваги, психологічний дискомфорт, розпач, тривогу, страх. Негативні зміни в житті є незворотними, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань. Представник позивача просить суд стягнути з ПРАТ «ІНГЗК» 268 000,00 грн., виходячи із розміру 40 мінімальних заробітних плат, в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Також просить стягнути з відповідача витрати, понесені на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач у відзиві на позов в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що позивач знав про шкідливі умови праці на його робочому місці, без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, однак свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час і жодного разу не заявляв про незадовільні умови праці. Відповідач в свою чергу виконує вимоги законодавства та колективного договору щодо забезпечення працівників засобами колективного та індивідуального захисту та компенсації в таких умовах праці. Зазначив, що із наведених позивачем обставин не вбачається, яким саме чином ПРАТ «ІНГЗК» порушило його законні права та інтереси, і, як наслідок, він отримав моральні страждання. Вважає, що для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, відсутні правові підстави, оскільки вину підприємства у заподіянні такої шкоди позивачу та протиправність діяння відповідача не встановлено, позивачем не доведено наявність моральної шкоди, відсутній причинний зв`язок між шкодою та протиправним діянням підприємства. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), довідки МСЕК та медичний висновок лікарсько-експертної комісії не є належними доказами на підтвердження наявності моральних страждань позивача, оскільки не містять жодних даних щодо розладу здоров`я останнього, пов`язаного з психологічним станом. В матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем витрат на відновлення психологічного стану здоров`я. Просив суд врахувати, що позивачеві встановлено третю групу інвалідності, яка є робочою, і позивач не позбавлений права займатися іншою трудовою діяльністю. Відповідач зазначив, що заявлена позивачем сума моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості. У задоволенні позову просить відмовити, а у разі, якщо суд дійде до висновку про необхідність стягнення моральної школи, просить застосувати до спірних правовідносин вимоги податкового законодавства та стягувати її з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, відповідач просив суд керуватися критеріями реальності вартості адвокатських послуг, розумності їхнього розміру. Процесуальні дії у справі. 16.06.2023 позовна заява надійшла до суду. 21.06.2023\~позовна заява\~прийнята до\~розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. 03.07.2023\~від відповідача\~надійшов відзив\~на позов Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] \~з 19.07.1989\~по 17.05.2021\~року працював\~в Приватному\~Акціонерному товаристві\~«Інгулецький гірничо-збагачувальний\~комбінат»,\~з яких\~з 08.02.1990\~по 17.05.2021 -помічником машиніста екскаватора, машиністом екскаватора, помічником машиніста локомотива, машиністом локомотива, у шкідливих умовах.\~17\~травня 2021\~року був\~звільнений за\~власним бажанням\~у зв`язку\~з виходом\~на пенсію\~(а.с.9-10). Наявність шкідливих умов праці на робочому місці позивача підтверджено Інформаційною довідкою про умови праці (а.с.14-17). 21.10.2022 комісією за участі лікарів та представників ПРАТ «ІНГЗК» складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) позивача, в п.17 якого вказано, що [PERSON] під час виконання обов`язків помічника машиніста електровоза підпадав під вплив загальної вібрації, показники якої перевищували нормативні через недосконалість технологічного устаткування та технологічного процесу та внаслідок тривалої їх дії. Як зазначено в п.12 Акту, період роботи позивача в умовах спливу шкідливих факторів становить 31 рік 9 місяців. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) зазначено рівень загальної вібрації при нормі 59 дБ складає 66,2 дБ, що перевищує допустимий рівень на 7,2 дБ (п.18). Особи, які порушили законодавства про охорону праці, комісією не встановлені через тривалий час роботи позивача в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурного підрозділу (п.20 Акту) (а.с.11-13). З метою ліквідації і запобігання виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) комісією було запропоновано генеральному директору ПРАТ «ІНГЗК» розробити та вжити конкретні заходи щодо удосконалення технологічних процесів з метою усунення впливу шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища. Внаслідок отримання зазначеного вище хронічного професійного захворювання, первинним висновком медико-соціальною експертної комісії від 28.02.2023 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60 % (по вібраційній хворобі) та визначено третю групу інвалідності, з 20 лютого 2023 року до 01 березня 2024 року (а.с.19). Причиною інвалідності в довідці до Акту огляду МСЕК зазначено професійне захворювання (зворотній бік а.с.18). Необхідність проходження позивачем лікування з метою покращення здоров`я підтверджується наданими нею письмовими доказами, зокрема виписками з медичних карток стаціонарного хворого за 2022 2023 роки, з яких видно, що він проходив лікування в закладах охорони здоров`я з приводу скарг на постійний біль у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією переважно у ліву ногу, посилення болю при фізичному навантаженні, нахилах, ході, біль і оніміння ніг, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових, колінних суглобах та ін. (а.с.20-22). Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Статтею 6 цього Закону визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ст.13). Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Висновок суду. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності 60 %, позивачу заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок отримання професійного захворювання у нього змінилися образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Суд вважає, що ушкодження здоров`я, втрата значного відсотка працездатності, постійні процеси лікування, прийоми ліків, перенесення фізичних страждань, безумовно спричиняють позивачу моральні страждання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача понад 31 рік в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності 60 %, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, що вимагає додаткових\~зусиль для\~організації життяі свідчить про погіршення стану здоров`я позивача, незворотність негативних наслідків профзахворювання і приходить до висновку, що все це у своїй сукупності вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Суд не бере до уваги доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, щодо відсутності його вини, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця відповідача по справі. Водночас, суд погоджується з позицією відповідача стосовно того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів на обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричиненої шкоди. Отже, виходячи з вищевказаних обставин, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 200 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. Щодо заперечень відповідача в частині стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає наступне. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю. В цій справі розглядаються вимоги про відшкодування шкоди, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, отже зміни до Податкового кодексу України, які набрали чинності з 23.05.2020 року, не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування таких збитків. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 2000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується наступним. \~ \~ \~ \~Справи про стягнення моральної шкоди не є складними, не вимагають вивчення великого обсягу нормативно правових актів, складення великої кількості процесуальних документів. З огляду на незначну складність вказаної справи (малозначна справа) та сталу судову практику у даній категорії справ, суд вважає, що опрацювання матеріалів та законодавчої бази, а також формування правової позиції при підготовці позову не вимагала від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи. На думку суду вартість послуг адвоката в загальній сумі 10 000,00 грн. є необґрунтовано завищеною та неспівмірною із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, значенням справи для учасників. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд погоджується із запереченнями відповідача, що розмір витрат на правничу допомогу явно завищений, і керується критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, у зв`язку з чим вважає, що розмір останніх підлягає зменшенню до 4 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial