Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на 100 метрів до місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести телефонні розмови з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, йому невідомому, а також переслідувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. В обґрунтування заяви зазначено, що заявниця мешкає разом з донькою [PERSON] , онуком [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належить останнім на праві користування. Крім того, зазначає, що її син [PERSON] систематично вчиняє насильницькі дії відносно заявника та її родичів. 21.07.2023 року [PERSON] був звільнений з Державної установи «Машівська виправна колонія № 9» через закінчення строку покарання де він відбував за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2021 заст. 390-1 КК України (невиконання обмежувальних приписів, а саме невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом) 1 рік обмеження волі. Крім того, [PERSON] 23.03.2023 року вироком Октябрського районного суду м.Полтави засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України (домашнє насильство), яким йому призначене покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, яке на сьогодні не відбуває через оскарження вироку в апеляційному суді. 21.07.2023 року [PERSON] приїхав з Полтавської області Державної установи «Машівська виправна колонія № 9» до міста Харкова й одразу ж став здійснювати дії щодо заявника, його сестри [PERSON] , які є домашнім насильством. [PERSON] здійснював домашнє насильство у таких формах: психологічне домашнє насильство (погрози вбивства та фізичної розправи щодо заявника та сестри, нецензурні вирази відносно них), фізичне та економічне домашнє насильство (кидав каміння по вікнах квартири, де заявник та її донька мешкають, намагався зірвати вхідні до квартири двері з петель задля проникнення до квартири й реалізації його погроз щодо побиття заявника та її доньки [PERSON] ). Такі дії спричинили фізичний й душевний розлад у доньки [PERSON] , внаслідок чого заявник вимушена була викликати невідкладну швидку допомогу 103, яка надала медичну допомогу [PERSON] . Також, 21.07.2023 року через вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявника та її доньки заявником викликано поліцію за номером 102. Прибула поліція здійснила заходи реагування до [PERSON] , його було ізольовано з місця події, прийняти заяви від потерпілих та були встановлені свідки події - сусіди. Також [PERSON] здійснив нові дії 22.07.2023 року спочатку приблизно о 8-30 годині ранку. Потів вчинив нові дії 22.07.23 р. о 12-02 годині. 22.07.2023 року [PERSON] здійснював домашнє насильство у таких формах: психологічне домашнє насильство (погрози вбивства та фізичної розправи щодо заявника та сестри, нецензурні вирази відносно них), фізичне та економічне домашнє насильство (кидав каміння по вікнах квартири, де мешкає заявник з донькою, намагався зірвати вхідні до квартири двері з петель задля проникнення до квартири й реалізації його погроз щодо побиття заявника та її доньки [PERSON] ). Таким чином [PERSON] продовжує вчиняти дії з домашнього насильства відносно заявника та його рідної сестри. Ці дії є систематичними, це рецидив злочину, за яким є вирок суду й за яким [PERSON] фактично має відбувати покарання у вигляді позбавлення волі на 2 роки. Заявник вважає, що [PERSON] є небезпечний для неї, її рідних. Він взагалі не реагує на їхні зауваження та навіть на поліцейських. У зв`язку із тим, що правоохоронні органи взагалі не вживають належних мір реагування, не склали ані тимчасовий обмежувальний припис, ані не арештували [PERSON] , то іншого способу захисту своїх прав, як звернення до суду із заявою про винесення [PERSON] обмежувального припису, яким би йому було заборонено на максимальний термін та відстань не наближатися до заявника, її оселі вона не вбачає. Заявник вважає, що ризики для її життя та здоров`я є дуже високими. Також [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. ч.1 ст.173-2 КУпАП, протокол ВАБ №46181 від 07.08.2023р. та в порядку ст.221 КУпАП направлено для розгляду в Фрунзенський районний суд м.Харкова, вих.№11168/119-59/01-23 від 08.08.2023р., ще було складено постанову ВАБ №324337 від 07.08.2023р.за ст.182 КУпАП та накладено штраф у розмірі 85,00 гривень. Ухвалою суду від 10.08.2023 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні заявник [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила суду, що її син [PERSON] систематично вчиняє насильство в родині та погрожує застосувати силу, вбити її та свою сестру [PERSON] . Вона та її донька бояться [PERSON] через його погрози вбивством та застосуванням фізичного насилля. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Беручи до уваги необхідність дотримання строку, протягом якого може бути розглянута дана справа (72 години), суд вважає за необхідне провести розгляд справи у відсутність заінтересованої особи. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її братом, 21.07.2023 року він був звільнений з Державної установи «Машівська виправна колонія № 9» через закінчення строку покарання де він відбував за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2021 за ст. 390-1 КК України. Після звільнення він продовжує, в стані алкогольного сп`яніння, систематично влаштовувати сварки, погрожує вбивством, кидав каміння у вікна, вибивав двері, через його дії у неї погіршилось самопочуття, викликали швидку допомогу. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.06.2020 року. Рішеннями Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.06.2020 р. та 14.05.2021 р. відносно [PERSON] видавався обмежувальний припис, яким було заборонено [PERSON] наближатися на 100 метрів до місця проживання [PERSON] ; заборонено [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонено [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, йому невідомому, а також переслідувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Встановлений строк дії обмежувального припису - 6 місяців. Вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.11.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого 309-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі. Заявниця зазначає в заяві, що її син - [PERSON] періодично вчиняє психологічне насильство відносно заявниці та її родичів, що виражається у погрозах застосування фізичного насилля, висловлюваннях нецензурною лайкою, сварках. Крім того, матеріали справи свідчать, що вже після звільнення [PERSON] із місць позбавлення волі, заявниця неодноразово зверталась за захистом до ВП №2 ХРУП№2 ГУ НП в Харківській області, у зв`язку із вчиненням щодо неї домашнього насилля, а саме (21.07.2023, 22.07.2023) з боку [PERSON] .. З довідки за підписом за ст. начальника СП ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області Татарова Д., начальника СП ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області Кузьменко О. вбачається, що відносно [PERSON] було складено постанову серії ВАБ№324337 від 07.08.2023 за ст. 182 КУпАП. Також, відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (протокол ВАБ№464181 від 07.08.2023), та 07.08.2023 вказаний протокол в порядку ст. 221 КУпАП направлено до розгляду до Фрунзенського районного суду м. Харкова. Проте [PERSON] продовжує поводити себе зухвало та агресивно, всіляко ображаючи заявницю, застосовуючи до неї та інших родичів фізичне насильство та умисні дії психологічного характеру. За твердженням заявниці, вона не може допустити щоб члени її родини були об`єктом психологічного та фізичного насильства з боку [PERSON] . Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти), рідні брати та сестри. Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Надаючи оцінку ризикам, на які посилалася заявниця, суд приймає до уваги доводи заявниці, яка посилаючись на докази, підтвердила факти неодноразового домашнього насилля зі сторони [PERSON] , а тому пояснення заявника можна сприйняти за об`єктивно вільні та неупереджені. Таким чином, на підставі наданих заявником належних та допустимих доказів, судом було встановлено обставини вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] з боку [PERSON] .. При цьому, суд приймає до уваги, що 17.06.2020 та 14.05.2021 року відносно [PERSON] був винесений обмежувальний припис, суд вважає, що в ході розгляду даної заяви знайшли своє підтвердження факти вчинення [PERSON] психологічного насильства відносно заявниці, однак, зважаючи на неодноразовість вчинення таких дій, які свідчать про те, що вчинення [PERSON] психологічного насильства щодо заявниці має місце тривалий час, суд вважає, що існують і надалі ризики можливого продовження таких дій з боку [PERSON] . З огляду на наведене та з урахуванням наданих заявницею доказів суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому з метою забезпечення дієвого та ефективного захисту інтересів [PERSON] доцільно встановити відносно [PERSON] обмежувальний припис строком на шість місяців. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved