Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації витрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та моральної шкоди. В обґрунтування уточненого позову зазначив, що [PERSON] працював в АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» та 05.05.2022 р. його було звільнено за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення з позивачем розрахунку проведено не було. Таким чином, сума заборгованості з заробітної плати становить 93\~341,93 грн. Так як заборгованість з заробітної плати, станом на день звільнення, відповідачем не виплачена, до виплати також підлягає і сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари та тарифи на послуги, яка теж входить в структуру самої заробітної плати, що становить 25\~691,31 грн. Крім того, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 345,86 грн., з дня затримки пройшло 383 дні, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені становить 132\~464,38 грн. У зв`язку зі значним строком невиплати заробітної плати та стражданнями пов`язаними з неотриманою заробітною платою розмір заподіяної [PERSON] моральної шкоди, він оцінює в 20\~000,00 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (у тому числі, але не виключно, з рахунків відокремленого підрозділу АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» Придніпровського виробничого управління ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат») на користь [PERSON] 93\~341,93 грн. заборгованість з заробітної плати за вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 132\~464,38 грн. за вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів; суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 25\~691,31 грн. та моральну шкоду в розмірі 20\~000,00 грн. Ухвалою суду від 29.11.2022 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. 28.12.2022 року представником відповідача подано відзив на позов, в якому зазначено, що відповідно до наказу № 02-029/к від 04.05.2022 р. [PERSON] звільнений з займаної посади за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до табуляграм та довідок про доходи, позивачу за період з вересня 2020 р. по грудень 2021 р. повністю виплачена заробітна плата. На день звільнення позивача заборгованість по заробітній платі становила 57\~595,43 грн. у період з січень-травень 2022 р., за вирахуванням податків та зборів. Постановою від 09.08.2017 р. в рамках виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на кошти, що містяться на всіх банківських рахунках ПАТ «Запорізький виробничий комбінат». Незважаючи на численні звернення ПАТ ЗАлК», арешт з коштів підприємства не знято. Таким чином, враховуючи той факт, що основною складою обов`язку виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку є саме вина роботодавця, а даній ситуації, що склалася, вини відповідача немає, то в такому разі сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку на користь [PERSON] стягненню не підлягає. Факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайного характеру позивачу відповідачем жодним чином не підтверджується. Посилдаючись на зазначені обставини, просили суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду\~від\~10.07.2023\~року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням зменшення, підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти часткового задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають\~частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно наказу № 02-405/к від 07.09.2020 року [PERSON] був прийнятий до АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на посаду провідного інженера з охорони праці, відділу охорони праці та промислової безпеки підрозділів підпорядкування генерального директора, з 08.09.2020 р. Відповідно до наказу № 02-024/к від 01.03.2021 року [PERSON] переведено на посаду начальника відділу з охорони праці та промислової безпеки підрозділу підпорядкування генерального директора АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» з 01.03.2021 р. Наказом № 02-029/к від 04.05.2022 року [PERSON] начальника відділу охорони праці та промислової безпеки, підрозділу підпорядкування генеральному директору АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» звільнено з 05.05.2022 року за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини також підтверджуються копією трудової книжки позивача серії [NUMBER] . Статтею 43\~Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~статті 110 КЗпП України\~при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із частиною 1\~статті 30 Закону України «Про оплату праці», другою частиною якої встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст.1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до довідки АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» № 021/00-0316 від 23.03.2023 року щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати за період з вересня 2020 року по травень 2022 року [PERSON] , останньому нараховано за період з вересня-жовтня 2020 року по травень 2022 року заробітну плату в загальному розмірі 337\~982,16 грн., до виплати 272\~075,64 грн. Згідно з випискою по банківському рахунку [PERSON] , відкритому у ПАТ АБ «Укргазбанк», в рахунок заробітної плати позивачу за період з вересня 2020 року по грудень 2022 року було перераховано 200\~806,00 грн. Виходячи з даних про нарахування та виплату позивачу заробітної плати, слід дійти висновку, що відповідачем заробітна плата позивачу у спірний період часу виплачена не у повному обсязі, що відповідачем також не спростовано. Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, а саме: податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (168.1.1). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (168.1.2.). Згідно з абз. 5 п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Приймаючи до уваги наведенні положення законодавства та зважаючи на те, що предметом позову є\~заробітна плата за вересень 2020 травень 2022 року, суд вважає, що не є виходом за межі заявлених позовних вимог задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі без урахування податку та інших обов`язкових платежів, оскільки саме ця сума підлягає оподаткуванню під час її виплати та зазначена в поданій на підтвердження заявлених позовних вимог довідці. Враховуючи вищевикладене, загальний розмір заборгованості із заробітної плати позивача без утримання обов`язкових податків та зборів складає 71\~269,64 грн. (272 075,64 грн 200\~806,00 грн.), а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, слід зазначити наступне. Згідно зі\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України\~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117\~КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідач у відзиві зазначив, що виконавчою службою було накладено арешт на всі рахунки підприємства, що призвело до неможливості виконання відповідачем обов`язку виплачувати заробітну плату працівникам і своєчасно здійснювати оплату податків, зборів та обов`язкових платежів. Однак, відповідачем не надано жодного доказу того, що на момент звільнення позивача, підприємство не мало змогу виплатити йому всі належні йому суми відповідно до вимог ст. 116 КзПП. Суд вважає необхідним визначити розмір середнього заробітку, з урахуванням вимог Порядоку розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі по тексту - Порядок). Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі № 760/2881/19 (провадження № 61-1096св20) вказано, що «у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом другим пункту 8 вказаного Порядку встановлено, що в разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді». З урахуванням того, що позивач був звільнений 05.05.2022 року, тому для обчислення середнього заробітку має бути визначені два місці, що передували події звільнення, тобто березень та квітень. Згідно з довідкою про доходи № 19 від 26.12.2022 р., заробітна плата [PERSON] за березень 2022 року склала 13\~047,58 грн., за квітень 2022 року 8050,00 грн. Кількість робочих днів за березень та квітень 2022 року становить 44 дні, тобто середньоденна заробітна плата складає 479,49 грн. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року в справі № 758/10562/19 (провадження № 61-18014св20) вказано, що «середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з подальшими змінами та доповненнями (далі - Порядок). Нормами абзацу 3 пункту 2 Порядку визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку)». Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача (не більше ніж за 6 місяців) становить 62\~333,70 грн., виходячи із розрахунку: 479,49 грн. х 130 робочих днів за період з 23.11.2022 року по 23.05.2023 року. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, суд виходить з наступного. Згідно з ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 2 вищевказаного закону компенсація громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти, зокрема, і заробітну плату. Згідно п. 2,3,4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Відповідно до ст.3\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»,\~сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Для визначення суми компенсації індекс споживчих цін обчислюється шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін, які публікуються Держстатом України за період невиплати заробітної плати. Індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується заробітна плата, до розрахунку не включається. Таким чином, сума компенсації втрати частини заробітної плати (в межах вимог) становить 823,84 грн. (71\~269,64 грн.*(100,9*100,6*101,3*101,6*104,5*103,1*102,7)/100). Враховуючи, що судом встановлено факт порушення відповідачем сплати на користь позивача належних йому коштів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі 823,84 грн. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку із посяганням на її трудові права та інтереси. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи із системного аналізу наведених норм закону, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, що пов`язана з протиправною поведінкою відповідача. При цьому суд враховує вимушеність змін у звичайному житті позивача, які пов`язані із тривалою невиплатою йому заробітної плати. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З огляду на наведені обставини, виходячи з засад розумності, справедливості та збалансованості інтересів сторін, зберігаючи об`єктивність, суд вважає справедливим розмір компенсації моральної шкоди у сумі 2000,00 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України\~ суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються\~у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0822876 [PERSON] має ІІ групу інвалідності. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких підстав, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то такий судовий збір пропорційно частці задоволених позовних вимог у розмірі 2284,08 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial