Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-27 00:00:00

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання батьківства. В обґрунтування позову зазначив, що він є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.122 Сімейного кодексу України батьком дитини записаний відповідач, [PERSON] , який до 05.07.2019 року перебував у шлюбі з матір`ю дитини, [PERSON] 05.06.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] рішенням Обухівського районного суду Київської області розірвано. Висновком лабораторного дослідження підтверджується біологічне батьківство позивача, [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] . За таких обставин просив визнати його батьком дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] та внести до актового запису про її народження відомості про батька дитини, [PERSON] , прізвище дитини змінити з « [PERSON] » на « [PERSON] », а по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Виключити з актового запису про народження дитини відомості про [PERSON] , як про батька дитини. 24 жовтня 2022 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 22 листопада 2022 року постановлено ухвалу про витребування у Обухівському відділі Державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (м. Обухів, вул. Київська 2) копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] (народилася [INFO] ). 23 січня 2023 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. 25 січня 2023 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позовну заяву з підстав викладених в ній. Пояснив, що він спільно проживав разом з третьою особою [PERSON] , без реєстрації шлюбу з жовтня 2018 року, вели спільне господарство та в лютому 2020 року припинили відносини. [INFO] [PERSON] народила доньку, [PERSON] , однак у своєму батьківстві позивач не був впевненим, допоки 01.12.2021 року не отримав висновок лабораторного дослідження, відповідно якого батьківство позивача по відношенню до дитини було достовірно підтверджено. Представник позивача в судовому засіданні заперечила доводи відповідача та третьої особи щодо пропуску [PERSON] річного строку, визначеного ч.2 ст.129 СК України, оскільки позивача звернувся з позовом 12.09.2022 року, тобто до закінчення строку дії карантину, під час дії воєнного стану, крім того відповідач та третя особа визнали обставини батьківства позивача по відношенню до дитини, а тому є всі підстави для задоволення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити повністю, посилаючись на пропуск позивачем річного строку визначеного ч.2 ст.129 СК України. Зазначив, що сторони дійсно перебували якийсь час у відносинах та проживали разом. Третя особа з відповідачем до липня 2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі, тому його записали батьком народженої в січні 2020 року у [PERSON] доньки. Він допомагає колишній дружині матеріально, підтримує її, батьківство відносно вказаної дитини його не обтяжує. Третя особа в судовому засіданні пояснила, що з серпня 2013 року до липня 2019 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано 05.06.2019 року за рішенням суду. Фактично вони разом тривалий час не проживали, кожен мав особисте життя. Приблизно в жовтні 2018 року вона познайомилась з позивачем, почали підтримувати з ним стосунки, періодично проживали разом. [INFO] у них народилась донька, [PERSON] . Позивач забирав її з пологового, придбавав необхідне, піклувався про них з донькою, однак поступово відносини погіршувались. Він не заперечував своє батьківство, однак в органи РАЦС йти відмовився. Батьком дитини відповідно до положень СК України було записано її колишнього чоловіка. В лютому 2022 року вона припинила відносини з позивачем. На разі відносини з позивачем не складаються, вона не бажає, щоб він був записаний батьком доньки, та просить відмовити йому у позові в т.ч. і через пропуск ним річного строку визначеного ч.2 ст.129 СК України. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що поданий позивачем, як доказ до матеріалів справи, звіт тесту днк на батьківство від 01.12.2021 року є неналежним та недопустимим доказом, в розумінні ст.76 ч.1 ЦПК України, оскільки складений російською мовою, не містить підпису та печатки особи, яка проводила дослідження. [PERSON] з дня зачаття дитини був обізнаний про своє батьківство щодо доньки [PERSON] , з врахуванням цього кінцевий термін звернення позивача до суду про визнання батьківства є 25.01.2022 року. Крім того, зазначив, що позивач характеризується негативно, з третьою особою має неприязні відносини. Враховуючи наведене просив відмовити в задоволенні позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивача знає давно, а в 2018 році познайомився з третьою особою. [PERSON] іноді телефонувала йому, вони спілкувалися, що викликало ревнощі у позивача. [PERSON] та [PERSON] спільно проживали, а коли [PERSON] народила доньку позивач говорив йому, що має сумніви щодо батьківства дівчинки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає сім"ю [PERSON] , її дітей та маму. Їй також відомо, що десь в 2018 році третя особа почала підтримувати стосунки з позивачем. В січні 2020 року у [PERSON] народидась дівчинка. [PERSON] забрав їх з полового будинку, вони проживали разом. Як потрібно було оформити свідоцтво про народження дитини, позивач відмовився записувати дитину на себе. Про це їй відомо зі слів третьої особи та її матері, особисто з позивачем про батьківство вона не говорила. З початком війни позивач вже був згоден офіційно визнати дитину, однак її батьком було записано колишнього чоловіка [PERSON] . Останній теж приходив до третьої особи, до своїх дітей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази аналогічні показам свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає поряд з позивачем, добре його знає. Він познайомив її з [PERSON] , вони якийсь час разом проживали по сусідству. Їй ввідомо, що позивач дуже добре ставиться до третьої особи та її дітей, є батьком [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] часто сварилися. Позивач тягнеться до доньки та вважає, що він є її батько, а третя особа дитину не дає, тому позивач хоче через суд визнати батьківство. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, відомості про батька вказано « [PERSON] », підстави запису відомостей про батька: актовий запис про шлюб №268 від 09.09.2008 року, відомості про матір вказано « [PERSON] ». 05 червня 2019 року рішенням Обухівського районного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до звіту Endeavor DNA LABORATORIES складеного 01 грудня 2021 року про встановлення батьківства ДНК, передбачений батько - [PERSON] відносно дитини [PERSON] не може бути виключений як біологічний батько, ймовірність встановлення батьківства 99,99998%, тестування проведене компанією Endeavor DNA Inc. акредитованою лабораторією A2LA та ISO/IES 17025:2017, номер сертифіката A2LA 4049.01. Endeavor DNA Inc. Батьківство [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] також не заперечується третьою особою у справі. У відповідності до ст. 128 ч. 1 Сімейного кодексу України, за відсутністю заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цтого Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ст. 128 ч. 3 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Статтею 129 Сімейного кодексу України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 визначено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я по батькові матері, батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. З урахуванням викладених обставин, а саме, що запис відповідача [PERSON] батьком дитини був здійснений з підстав того, що дитина народжена у шлюбі; прийнявши до уваги, що способом спростування презумпції шлюбного батьківства є оспорювання батьківства за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство, з урахуванням визнання позивачем [PERSON] себе біологічним батьком дитини, зачатої у шлюбі з іншим чоловіком; суд вважає за можливе визнати, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із визнанням судом батьківства позивача, позовні вимоги про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька та внесення відповідних змін також підлягають задоволенню, крім зміни прізвища дитини. Оскільки визнання батьківства саме по собі не тягне автоматичної зміни прізвища дитини на батькове, такої необхідності позивачем в суді не доведено. Стосовно заперечення відповідача та третьої особи щодо задоволення позову через пропуск позивачем річного строку звернення до суду з даним позовом суд зазначає наступне. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно з ч.2 ст. 129 СК 294 зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Позивач просив суд не застосовувати позовну давність, так як ним була подана позовна заява 19.09.2022 року в межах року з дня проведення ним тесту ДНК на батьківство. Просив врахувати карантин та воєнний стан, що ускладнило звернення до суду з даним позовом. Суд погоджується із посиланнями позивача та вважає, що строк позовної давності з врахуванням обставини у даній справі та взаємовідносин сторін, слід обраховувати з часу проведення ДНК тесту на батьківство. При цьому суд враховує, що для правильного застосування частини другої статті 129 СК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про своє батьківство, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про своє батьківство. На сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. За клопотанням позивача суд вважає можливим судові витрати віднести на його рахунок.

Outcome: partial