Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він перебував у фактичних шлюбних відносин з відповідачкою [PERSON] . В них, [INFO] народилася донька [PERSON] . Зазначає, що відповідачка виїхала за кордон та залишила дитину в нього, своїх батьківських обов`язків щодо доньки не виконує, її вихованням та духовним розвитком не займається, про її здоров`я не цікавиться, аліменти, згідно виконавчого листа №306/1888/21 не сплачує, [PERSON] перебуває на його повному утриманні. Вважає, що є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо їх спільної доньки [PERSON] , [INFO] . У поданому представником відповідачки [PERSON] адвокат Белла Т.А. письмовому відзиві на позовну заяву, остання у задоволенні позову просила відмовити. Вважає, що наведене у позовній заяві не відповідає дійсності. Зазначила, що відповідачка дійсно проживає за кордоном, однак вона бажала взяти до себе й доньку, з чим позивач не погодився, і за їх спільною домовленістю [PERSON] повинна була проживати у бабусі - матері відповідачки, приходити до позивача чи проживати в нього. Зазначила, що відповідачка постійно спілкується з донькою, купує необхідні їй речі, приїжджає до неї чи заберає її до себе. Представник позивача [PERSON] адвокат Пукіш О.В. подав заяву, у якій просив змінити позовні вимоги, а саме: відібрати від [PERSON] , [INFO] дитину [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав строком на 1 рік та передати дитину позивачу [PERSON] . Заяву мотивує тим, що відповідачка сплатила заборгованість по аліментах та відвідала дитину, тому, вважає, що підстав для позбавлення її батьківських прав нема. Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, змінені позовні вимоги підтримує (а.с.77). Представник ССД Свалявської міської ради подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вирішення питання про відібрання дитини від матері залишила на розсуд суду (а.с.78). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 74). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. За змістом ч. 2 ст.\~170\~СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. За ст. 8 ЗУ Про охорону дитинства, батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 3 та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Так, судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 31.05.2014 року, актовий запис №104 від 31.05.2014 року) (а.с. 8). Згідно рішення виконавчого комітету Свалявської міської ради від 10.02.2023 року № 34 визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до Акту №56 про фактичне проживання (не проживання) особи від 03.02.2023 року [PERSON] та [PERSON] проживають разом за адресою [ADDRESS] (а.с.6). Згідно виконавчого листа №306/1888/21 від 12.05.2022 року з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] ,\~ в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову, тобто з 29.10.2021р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Чинним рішенням Свалявського районного суду від 25.10.2019 року ухвалено визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] (а.с.10-11). Відповідно до копії заяви [PERSON] від 03.01.2023 року зареєстрованої в реєстрі за №11, останній надав згоду на тимчасовий (з01.01.2023 по 01.02.2023 року) виїзд у супроводі громадянки [PERSON] його доньки [PERSON] за кордон (а.с.30). Згідно до копії зави від 16.12.2021 року, зареєстрованої в реєстрі за №2120, [PERSON] , на період її відсутності дає право на виховання її доньки [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с.31). Відповідно до перекладу з чеської мови на українську Довіреності від 04.01.2023 року, [PERSON] уповноважила [PERSON] , [INFO] , на супровід неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до Чеської Республіки (а.с. 32-34). Правовою підставою для відібрання від відповідачки дитини є висновок Свалявської міської ради від 15.08.2023 року №02-14/3063 про доцільність відібрання від матері [PERSON] , [INFO] дитини [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав. Засідання комісії з питань захисту прав дитини відбулося за участі [PERSON] та [PERSON] (а.с.??????). Відповідно до вимог ст.\~11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. При цьому суд зауважує, що відібрання дітей у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Згідно з вимогами ч.3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. З наявних у справі письмових доказів, суд вважає доведеним той факт, що відповідачка належним вихованням дитини не займається, не повною мірою турбується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує дитині належного догляду, так як проживає за кордоном, суд дійшов висновку, зо змінений позов належить задовольнити.

Outcome: approved