Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Заявник звернулася до суду із даною заявою та просить встановити факт смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , [INFO] в місті Сорокине Луганської області. Посилається на те, що [INFO] , перебуваючи на тимчасово окупованій території України, а саме в місті Сорокине (Краснодон) Луганської області, помер її чоловік [PERSON] , [INFO] . Оскільки помер він на тимчасово окупованій території України, заявник позбавлена можливості зареєструвати факт його смерті у органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримати свідоцтво про смерть українського зразка відповідно до законодавства України. Встановлення факту смерті чоловіка необхідне заявнику для отримання свідоцтва про його смерть. Ухвалою суду від 21.08.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. В судове засідання заявник не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заяву підтримує і просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи, Переяславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), до суду не з`явився, начальник відділу - Литовченко В. направила заяву про розгляд справи за наявними доказами без присутності представника відділу. Дослідивши і перевіривши зібрані докази, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 22.03.1987 міським Палацом одружень м.Горлівки, 22.03.1987 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно з копією паспорта серії [NUMBER] , виданого 10.01.2000 Краснодонським МВ УМВС України в Луганській області, місцем реєстрації [PERSON] зазначено [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] , виданого 10.01.2000 Краснодонським МВ УМВС України в Луганській області, заявниця зареєстрована по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Факт смерті [PERSON] зареєстрований самопроголошеним органом тимчасово окупованих територій, про що видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 14.10.2020, місце смерті в якому вказане м.Краснодон, "Луганська Народна Республіка". Також заявником подані фотознімки, на яких зафіксовано моменти похорон з відповідною надгробною табличкою. Суд приймає до уваги подані заявником докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, що затверджені наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, деталізовано процедуру проведення державної реєстрації смерті (надалі - Правила). Так, Правилами визначено, що підставами для такої реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545. Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Указом Президента України від 07.02.2019 №32/2019 затверджено межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях. До таких населених пунктів віднесено й місто Сорокине Луганської області. На підставі наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 "Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції" тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області (Антрацитівського, Довжанського, Лутугинського, Новоайдарського, Перевальського, Попаснянського, Слов`яносербського, Сорокинського, Станично-Луганського районів, міст Алчевськ, Антрацит, Брянка, Голубівка, Довжанськ, Кадіївка, Хрустальний, Сорокине, Луганськ, Первомайськ, Ровеньки) та Донецької області (Амвросіївського, Бахмутського, Бойківського, Волноваського, Мар`їнського, Новоазовського, Старобешівського, Шахтарського, Ясинуватського районів, міст Горлівка, Докучаєвськ, Донецьк, Жданівка, Макіївка, Єнакієве, Сніжне, Харцизьк, Хрестівка, Ясинувата, Шахтарськ, Чистякове, Дебальцеве). Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Частиною 2 статті 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Враховуючи те, що норми ст. 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені Указом Президента України від 07.02.2019 №32/2019 "Про затвердження меж та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях". Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті чоловіка для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку у сукупності з іншими доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Як доказ на встановлення факту смерті чоловіка, заявником була подана копія свідоцтва про смерть [PERSON] , яке було видане 14.10.2020 Відділом запису актів громадянського стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції ЛНР, що перебуває на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу, що міститься у справі, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] помер в м.Сорокине (колишня назва - місто Краснодон). Встановлення даного факту необхідне заявнику для отримання свідоцтва про смерть чоловіка; іншого порядку його встановлення законом не визначено. Обставин, які б викликали сумнів суду у правомірності вимог заявника, у судовому засіданні не встановлено. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що заяву [PERSON] про встановлення факту смерті слід задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 317 та ст. 430 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 12, 81, 317, 430 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved