Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Заявниця [PERSON] просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав строком на 6 (шість) місяців, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] та\~малолітньої дитини\~ [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 50 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] та малолітньою дочкою [PERSON] ; заборонити особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] та малолітню дочку [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заявлених вимог заявниця покликалася на те, що вона разом з малолітньою дочкою [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Її колишній чоловік [PERSON] з ними не проживає та зареєстрований за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Братківці. Причиною розірвання шлюбу між ними стало зловживання останнім спиртними напоями, що спричиняло його агресивну поведінку щодо неї та їх малолітньої дочки [PERSON] . Однак [PERSON] після розірвання шлюбу став ще агресивнішим по відношенню до неї, постійно надсилає повідомлення з погрозами, контролює кожний її крок, щотижня з`являється за місцем проживання, погрожує їй та дитині фізичною розправою, що спричиняє постійний психологічний тиск. [PERSON] забирає доньку в непогоджений час, вимагає фото сплячої дитини, в іншому випадку погрожує приїхати посеред ночі. [PERSON] постійно переслідує її як за місцем проживання, так і за його межами, приходить на роботу та вчиняє конфлікти. Так, за вчинення відносно неї домашнього насильства 15.11.2022 постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.02.2023 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Також за вчинення домашнього насильства на робочому місці в ТзОВ «Епіцентр» 12.05.2023 відносно [PERSON] було складено протокол за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Крім цього, постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.04.2023 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Матеріали справи за вказаною постановою підтверджують, що на момент вчинення даних правопорушень в транспортному засобі на задньому сидінні знаходилась малолітня дочка [PERSON] . [PERSON] не думає про наслідки своїх дій та несе реальну загрозу дочці. З огляду на дані обставини щодо наявності психологічного насильства, що чинить [PERSON] щодо неї та їхньої дочки, а також наміри останнього, що виражаються в постійних погрозах, вони як жертви такого насильства потребують захисту в порядку Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому вона звертається до суду з даною заявою. Заінтересована особа [PERSON] правом подачі відзиву не скористався. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 31 липня 2023 року головуючим суддею в справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 16/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.08.2023 заяву [PERSON] про\~видачу обмежувального\~приписуприйнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.08.2023. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права /а.с. 17/. Розгляд справи по суті відбувся за участі заявниці [PERSON] та заінтересованої особи [PERSON] . Заявниця [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримала в повному обсязі та просила такі задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] вимоги заяви заперечив. Вказав, що в період шлюбу із [PERSON] дійсно вступав з нею в конфлікти. Проте після розірвання шлюбу такі припинилися, вони проживають окремо один від одного. Вважає, що як батько дитини [PERSON] має право з нею бачитися та спілкуватися, а тому обмеження, наведені заявницею щодо дочки, є безпідставними. Суд, заслухавши заявницю та заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.05.2023 /а.с. 7/. Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 19.03.2020 /а.с. 6/. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що після розірвання шлюбу заявниця [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживає в [ADDRESS] Відповідно до постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.02.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень /а.с. 8-9/. Крім цього, згідно з протоколом від 24.05.2023 [PERSON] 12.05.2023 близько 11:20, перебуваючи за місцем праці своєї дружини [PERSON] у магазині [PERSON] , що в [ADDRESS] , висловлювався в її сторону нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, вчинивши правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП /а.с. 10-14/. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до п. 3, 4, 6, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до частин першої, другої статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». У свою чергу, як унормовано ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Крім того, згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновки суду за результатами розгляду заяви. З огляду на викладене суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] , є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Проте, визначаючи один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, суд вважає за необхідне звернути увагу заявниці, що доказів вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] (звернень у поліцію чи до органу опіки та піклування) заявницею не надано. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст.\~141\~СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Згідно зі ст.\~157\~СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відтак встановлення обмежень щодо [PERSON] для захисту прав заявниці [PERSON] , що стосуються малолітньої [PERSON] , як зазначено нею в заяві, не відповідатиме принципам попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та суперечитиме приписам СК України. Відповідно до приписів п. 10 ч. 1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial