Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сторони шлюб розівали, проживають окремо, неповнолітня дитина проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні при цьому мати не цікавиться життям дитини, а саме: не опікується, участі у їх вихованні та утриманні не бере. Від позивача до суду надійшла заява за змістом якої вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка до суду надала заяву про визнання позову в повному обсязі. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, позов підтримують. Враховуючи подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 08.09.2000 року в Тахтаулівській сільській раді Полтавського району Полтавської області було зареєстровано шлюб (актовий запис №9) між [PERSON] до [PERSON] . Від вказаного шлюбу у сторін народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24.11.2014 р. по справі №545/3931/14-ц, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. 28.04.2015 року позивач та відповідач повторно уклали шлюб, який був зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19.02.2018 р. по справі №552/8446/17, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Із позову також вбачається, що в межах шлюбно-сімейних відносин, та після розірвання шлюбу, забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини провадиться виключно позивачем, що є фактичною підставою для звернення з позовом про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Положенням ч.2 ст.160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Одночасно з цим, положенням ч. 5 ст. 29 СК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання Ті батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У відповідності до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як вбачається із матеріалів справи, дитина проживає з позивачем, саме він здійснює догляд за сином, утримує та піклується про нього, провадить все для реалізації повного і гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обоє 'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Проживаючи з батьком, дитина за місцем проживання має сталі соціальні зв`язки, місце навчання, а отже, визначення судом місце проживання дитини з батьком відповідає інтересам дитини, не матиме психологічного впливу на загальний розвиток неповнолітнього сина. Факт наведеного проживання підтверджується належними та допустимими доказами, а саме: висновком ВК Київської районної у м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] від 11.07.2023 року, рішенням ВК Київської районної у м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування від 11.07.2023 року за №178. Згідно висновку ВК Київської районної у м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування від 11.07.2023 року, встановлено, що мати - відповідач у вихованні сина участі не приймає, а також зазначено, що дитина повністю знаходиться на утриманні батька з лютого 2023 року, з того ж періоду, матір участі у вихованні сина не брала. Нарікань щодо виконання батьківських обов`язків [PERSON] від закладу освіти, де навчається дитина, чи інших суб`єктів - не надходило. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На коленого з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Отже судом встановлено факт того, що малолітній син - [PERSON] , проживає разом із батьком та перебуває повністю на його утриманні. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Між сторонами 10.02.2023 року було укладено договір про сплату аліментів на дитину, завіреним приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Ющенко В.В. за №141. Проте данний договір відповідач не виконувала. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Судом також встановлено, що відповідачка матеріальну допомогу на утримання дитини надавати може, оскільки є працездатною. Слід зазначити, що позивач з сином проживає разом, самостійно його виховує та повністю утримую, без участі матері. Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, так як до суду надано належні та допустимі докази по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved