Jurisdiction: civil
Date: 2023-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , діючи як законний представник неповнолітньої дитини [PERSON] , через свого представника Вдовику Олену Миколаївну , 28 квітня 2023 року звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», в якому просив суд: зняти арешт з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 20159593 (спеціальний розділ), що накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП : [NUMBER], виданої 20.04.2017 Білоцерківським міським відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Особа, майно /права, якої обтяжуються: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є дідом неповнолітньої внучки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/6757/16 від 26 вересня 2016 року позбавлено [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та призначено опікуном останньої [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Постановою нотаріуса Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Мельничук М.В. від 08 квітня 2023 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та повідомлено позивача про наявність обтяжень на нерухоме майно, через що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером обтяження № 20159593 міститься інформація про арешт нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавцям від 20 квітня 2017 року у ВП № [NUMBER]. Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» завершено. За таких обставин позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2023 року, вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 02 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху для усунення її недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2023 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі на 14 червня 2023 року. Звільнено позивача від сплати судового збору. 07 червня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача Яндульського Д.В. про відкладення розгляду справи. Судовий розгляд у справі відкладено на 12 липня 2023 року. 21 червня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким представник відповідача Яндульський Д.В, просив суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтовано тим, що АТ КБ «ПриватБанк» є стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року у справі № 357/8315/16-ц. Постановою ВДВС Білоцерківського району від 20 квітня 2017 року накладено арешт на майно боржника.. Представник відповідача вважає, що позивач має звертатися до суду не в позовному провадженні, а зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, передбаченому розділом VII ЦПК України. Позивачем обрано неефективний спосіб захисту, так як останній не звертався до суду із позовом про визнання права власності на вказане майно. Крім цього, відповідач має право звернутися з вимогою до спадкоємців про повернення заборгованості. 12 липня 2023 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Вдовики О.М. надійшла відповідь на відзив, згідно з якою остання просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідь на відзив обґрунтована тим, що виконавче провадження, в межах якого винесено постанову про накладення арешту, завершене у 2017 році, а постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа не оскаржена стягувачам. На даний час підстав для стягнення в примусовому порядку заборгованість зі спадкодавця [PERSON] або з його спадкодавців не має. З моменту повернення виконавчого листа у 2017 році минуло 6 років, протягом яких стягував не ініціював питання про повторне звернення їх до виконання. На даний час відсутні дані про наявність непогашеної заборгованості в рамках ВП № [NUMBER]. На даний час відсутні будь-які підстави вважати, що збереження арешту нерухомого майна є доцільним та пропорційним тій меті, для якої на нього накладене арешт. Позивач не є боржником у жодному виконавчому провадженні, а тому не має право на звернення зі скаргою на дії державного виконавця. Ототожнення позивача з боржником у виконавчому провадженні є передбаченим та безпідставним. Позивач звернувся з ефективним способом захисту свого права, його право на спірне майно ніким не оспорюється, тому ефективним способом звернення до суду буде позов про зняття арешту з майна, без одночасного звернення з вимогами про визнання права власності на дане майно. 07 липня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача Яндульського Д.В. про відкладення розгляду справи, призначеного на 12 липня 2023 року, через перебування представника відповідача в судовому засіданні, призначеному до розгляду Ірпінським міським судом Київської області. Судовий розгляд у справі відкладено на 04 вересня 2023 року. 14 серпня 2023 року на адресу суду від представника відповідача Гриниха Т.Ю. надійшли письмові пояснення, згідно з якими представник відповідача просить суд закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що у даній справі не вбачається спору у справі, а позивач має звернутися до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна. В судовому засіданні 04 вересня 2023 року представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задоволити з підстав, викладених у позові. Одночасно, представник позивача просила суд відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача щодо закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що позивач не є стороною виконавчого провадження та не є боржником у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні 12 липня 2023 року просила суд закрити провадження у справі, з підстав викладених у поясненнях. Судом протокольно в судовому засіданні 04 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що позивач не є ні боржником ні стороною виконавчого провадження у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] . Після постановлення судом протокольної ухвали про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовної заяви з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи до суду не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Правом на подачу пояснення на позовну заяву чи відзив на неї, не скористався. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: [PERSON] , [INFO] є опікуном неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , батьки якої [PERSON] та [PERSON] , позбавленні батьківських прав щодо [PERSON] (а.с.9-15). [PERSON] помер [INFO] (а.с.18). Після смерті останнього відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . На вказану квартиру накладено арешт за постановою Білоцерківського міського відділу ДВС від 20 квітня 2017 року у виконавчому провадженні № [NUMBER] (а.с.20-23). Постановою державного нотаріуса Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Мельничук М.В, від 08 квітня 2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка залишилася після смерті [PERSON] через те, що на вказану квартиру накладено арешт постановою Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби від 20 квітня 2017 року (а.с.19). Позивач звертався до відділу Державної виконавчої служби про зняття арешту, просте останньому було рекомендовано звернутися до суду. Крім цього відділом ДВС було зазначено, що у виконавчому провадженні № [NUMBER] за виконавчим листом суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 16630,04 грн. 28 червня 2017 року повернений виконавчий документ стягувачу за п.9 ч.1 1 ст. 37 закону України «Про виконавче провадження». При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення - п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту - ч.1 ст. 59 закону України «Про виконавче провадження». Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, згідно з вимогами ч.4 ст. ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду - ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи - ст.447 ЦПК України. Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право на оформлення права власності на нерухоме майно [PERSON] , в інтересах якої звернувся її опікун [PERSON] , яке залишено в спадок від померлого батька позивача [PERSON] , що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що позивач не має право на звернення до суду із позовом, а лише зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, що передбачено главою VII ЦПК України, так як згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження, особа, яка вважає що майно належить їй, має право звернутися до суду саме з позовом, у той час, як статтею 442 ЦПК України (глава VІІ ЦПК України) передбачено право на оскарження бездіяльності державного виконавця стороною виконавчого провадження, зокрема боржником, якою позивач не являється. Суд відхиляє твердження представника відповідача про неефективність обраного позивачем способу захисту, без включення до позовної заяви вимог щодо визнання права власності на нерухоме майно, так як право власності на спірне майно може бути оформлено нотаріусом після зняття обмеження з вказаного майна, про що і зазначено самим нотаріусом у постанові про відмову у вчинені нотаріальної дії. Тобто, перешкодою у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, є виключно наявність його обтяження, після зняття якого судом, у нотаріуса відпадуть перешкоди у оформленні спадкових прав позивача. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про наявність його права на звернення до суду із вимогами до спадкоємця кредитора, так як наявність арештованого майна, жодним чином не порушує прав кредитора на звернення до суду із позовом до спадкоємця. Крім цього, суд зазначає про те, що державним виконавцем 28 червня 2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Вказане свідчить про те, що накладеним арештом на квартиру померлого боржника порушуються права позивача на можливість оформлення спадкових прав. Правова позиція у подібних за змістом правовідносинах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, у постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18. Відповідно до статт1 141 ЦПК України суд при задоволенні позовних вимог вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судового збору. Разом з цим, враховуючи те, що суд звільнено позивача від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача на користь держави.

Outcome: approved