Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що має з відповідачем по справі спільну дочку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає із нею та знаходиться на її утриманні. З 2010 року відповідач життям та здоров`ям дочки не цікавиться, участі у її житті не приймає, не дбає про її розвиток, аліменти на утримання дочки в добровільному порядку не сплачує. Таким чином, з боку відповідача має місце ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, він, також, з 2010 року не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, цією поведінкою батько свідомо нехтує своїми обов`язками. З цих підстав просить позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] , вирішити питання про судові витрати по справі. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить позов задовольнити; проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі; відзив на позов від нього не надходив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направив до суду лист, в якому просить справу розглядати за його відсутності; суду наданий висновок від 17.07.2023 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи заяву позивача про розгляд справи за її відсутності у заочному порядку із ухваленням рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25.08.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . Мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 29.03.2006 року. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.04.2010 року у справі № 2-800/2010, із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі частки усіх видів доходів, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 15.03.2010 року. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, [PERSON] станом на 01.08.2022 року має заборгованість за сплати аліментів на утримання дочки в сумі 197 075,31 грн. Згідно висновку від 17.07.2023 року № 102/03/38-3240 Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Факт свідомого нехтування відповідачем [PERSON] своїми обов`язками щодо виховання дочки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. В даному випадку матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дочки, яке має систематичний характер. Поважних причин, які б перешкоджали [PERSON] виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дочки [PERSON] , судом не встановлено. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.1 ст.12 та ч.2 ст.15 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного суду України в п.16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Необхідно зазначити, що ухилення від батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що було встановлено судом, виходячи з поведінки відповідача. Відповідно до п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином суд констатує безумовне право батьків на виховання дітей, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд враховує висновок від від 17.07.2023 року № 102/03/38-3240 Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки, та вважає вказаний висновок об`єктивним, обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини. Враховуючи що судом було встановлено винну поведінку [PERSON] по відношенню до дочки [PERSON] , яка полягає в ухиленні від виконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки, нехтує потребами своєї дитини, будь яких доказів на спростування вказаного ним не надано, а тому вважає можливим задовольнити позов про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, що на думку суду відповідатиме її інтересам. Суд також роз`яснює відповідачу [PERSON] , що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved