Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

[PERSON] 8 травня 2023 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила позбавити останнього батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 4 вересня 2004 року по 26 листопада 2020 вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі у 2013 році вона була вимушена звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки відповідач жодної матеріальної допомоги на їх утримання не надавав. Рішенням суду з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Починаючи з 29 серпня 2023 року та до досягнення дітьми повноліття. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею. Відповідач з моменту народження дітей не виконує належним чином свої батьківські обов`язки, після фактичного припинення шлюбних відносин дітьми не цікавиться, аліменти не сплачує; також не цікавиться станом їхнього здоров`я; не піклується про фізичних та духовний розвиток, їхнім навчанням, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з ними; не телефонує; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти; нехтує своїми батьківськими обов`язками, тим самим шкодить інтересам дітей. Вказані обставини на її думку є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 16 травня 2023 року було відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 3 липня 2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не прибула, надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивачки в судове засідання не прибув, надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві; не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Калуської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Костюк Н.Б. у судове засідання не прибула, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності з урахуванням наданого службою висновку. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів, відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони - [PERSON] та [PERSON] з 4 вересня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2020 року (справа № 453/882/20) було розірвано (а.с.13 - 16). У період шлюбу у сторін народилися діти: 3 листопада 2004 року - [PERSON] (повнолітній); [INFO] - [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , [INFO] - [PERSON] (а.с. 9 - 12). Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2013 року (справа № 453/1356/13-ц) з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі у розмірі частини заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 серпня 2023 року і до досягнення ними повноліття (а.с. 21 - 23 ). Як вбачається із листів начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11 січня 2022 року та 23 листопада 2022 року за виконавчим листом № 543/1356/13-ц було звернуто стягнення на заробітну плату боржника - [PERSON] . Заборгованість зі сплати аліментів станом на 30 листопада 2021 року складає 247 743 грн 50 коп. (а.с. 17 - 20). Згідно Актів обстеження умов проживання від 9 червня 2023 року складеного комісією при Брошнів-Осадській селищній раді та від 20 червня 2023 року складеного уповноваженою на те комісією у складі начальника Служби у справах дітей та фахівця із соціальної роботи, [PERSON] разом із дітьми проживає в орендованому будинку, жінкою створені належні умови для дітей, для їх утримання; зі слів дочок батько їм не телефонує, матеріально не допомагає, не цікавиться їхніми успіхами та станом здоров`я (а.с. 46 - 47, 49). Із характеристик на студента [PERSON] , 2007 року народження та учнів [PERSON] , [PERSON] із навчальних закладів вбачається, що діти виховуються в малозабезпеченій багатодітній сім`ї, мати дітей виховує та утримує самостійно, батько - [PERSON] життям дітей у навчальних закладах не цікавиться, батьківські збори не відвідує (а.с. 62, 63, 64). Суд вважає зазначені позивачкою підстави позбавлення відповідача батьківських прав обгрунтованими виходячи з наступного. Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до статтей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. При розгляді справ про позбавлення батьківських прав, Верховний Суд неодноразово вказував, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Брошнів-Осадської селищної ради від 23 червня 2023 року за № 63, служба у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей (а.с. 43, 44 - 45). Суд приймає до уваги як доказ висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він ґрунтується на вимогах закону, є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ньому обставин. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами статті 155 Сімейного кодексу України. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу Україн, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені до вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини; жорстоко поводяться з дитиною. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 Постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При ухвалені рішення суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (п. 48). Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач життям дітей не цікавиться, втратив з ними зв`язок, не виконує покладені на нього обов`язки по піклуванню про їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток, матеріально своїх дітей не забезпечує, жодного інтересу до їхнього життя не проявляє, окрім того аліменти сплачує нерегулярно та допустив заборгованість в сумі 247 743 грн 50 коп., діти повністю знаходяться на забезпеченні матері, яка їх виховує та дбає про їхній розвиток. При цьому, суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, проявляє повну байдужість до подальшої долі та життя своїх неповнолітніх дітей, що можна кваліфікувати як свідомо обрану ним винну поведінки у формі бездіяльності, внаслідок якої він повністю самоусунувся від виконання таких обов`язків, покладених на нього законом та нормами суспільної моралі. Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання ним свого батьківського обв`язку по відношенню до дітей відповідач не надав матеріали справи не містять. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову, що в даному випадку сприятиме забезпеченню найкращих інтересів дітей та не порушуватиме баланс між їхніми правами та інтересами та правами відповідача як батька. Одночасно слід зазначити, що при перегляді судових рішень про задоволення позову про позбавлення батьківських прав по справі № 459/3411/18 Верховний Суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. При цьому суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Згідно частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивачка сплатила мінімальний судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.2967822279.1 від 25 квітня 2023 року. Судовий збір, сплачений у мінімальному розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, у зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог.

Outcome: approved