Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

[PERSON] 21 березня 2023 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що 13 квітня 2019 року вона зареєструвала свій шлюб з відповідачем у Самбірському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану. Від спільного подружнього життя у них [INFO] народився син [PERSON] . 25 липня 2021 року [PERSON] жорстоко побив позивачку, що змусило її з дитиною переїхати жити до будинку батьків в с. Дубрівка Самбірського районі Львівської області. Вказаний прояв насилля з боку відповідача був не перший раз, прояви насилля відбувалися на фоні зловживання відповідачем алкогольних напоїв. З цього часу позивачка разом з сином проживає окремо від відповідача. Фактичне припинення сімейно-шлюбних відносин привели до того, що сім`я розпалася і рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 1 лютого 2022 року шлюб було розірвано. З моменту припинення сімейно-шлюбних відносин до теперішнього часу відповідач жодного разу не бачив і не спілкувався з дитиною, не спілкувався зі позивачкою щодо виховання сина. Він свідомо самоусунувся від виховання своєї дитини. Має велику заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини. 04 вересня 2022 року приблизно о 22:00 год. [PERSON] за місцем проживання позивачки та дитини вчинив адміністративне правопорушення, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Внаслідок таких дій дитина отримала психологічний стрес, змушена була відвідувати психолога. Раніше відповідач неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. Зараз відносно відповідача порушено кримінальне провадження. Покликаючись на зазначені обставини [PERSON] просить суд ухвалити рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с.1-6). Згідно даних з Єдиного демографічного реєстру від 06.04.2023 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.47). Ухвалою судді від 7 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в загальному порядку; відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с. 48). 25 травня 2023 року відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі; зазначив, що позов не визнає, вважає, що не має жодних підстав для позбавлення його батьківських прав (а.с.63). Ухвалою суду від 06 червня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 66). Ухвалою суду від 09 серпня 2023 року відкладено судове засідання з метою участі відповідача в судовому засіданні, доручено Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» забезпечення проведення 30 серпня 2023 року судового засідання в режимі відеоконференції за участю відповідача [PERSON] , який перебуває в установі (а.с.80-81). Під час судового розгляду цивільної справи позивачка [PERSON] та її представник адвокат Захарко Ю.Ю. заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити, на обґрунтування своєї позиції навели доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивачка додатково пояснила, що відповідачу зовсім не цікава дитина, за два роки він навіть жодного разу не зателефонував щоб дізнатися про життя сина. Жодних перепон щодо відвідування та спілкування з дитиною вона відповідачу не чинила. Заборгованість по аліментах не погашена. Дитина навіть не згадує про батька. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області Волошин Л.М. не заперечувала проти задоволення позову, оскільки це не суперечить правам та інтересам дитини. Пояснила, що [PERSON] на засідання комісії не прибув, проте 14.02.2023 року надав заяву, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. При спілкуванні зі спеціалістами служби не зміг відповісти коли останній раз бачив дитину, повідомив, що матеріальної допомоги дитині не надає. Також повідомив, що відносно нього порушено кримінальну справу і він може бути засудженим на тривалий строк. Проте хоче приймати участь \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 30 серпня 2023 року за допомогою відеоконференції під час трансляції з Державною установою «Львівська установа виконання покарань (№19)», позовні вимоги не визнав, вважав, що не має підстав для позбавлення його батьківських прав. На питання суду не зміг повідомити коли останній раз бачив сина, коли відвідував дитячий садочок, про стан здоров`я дитини йому нічого не відомо, якими іграшками полюбляє грати дитина йому не відомо. Дружина з дитиною в 2021 році переїхала до своїх батьків в с. Дубрівка. Де вони перебувають він знав. Також підтвердив, що не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини ні грошима, ні речами. Дійсно, 04.09.2022 року він вчинив скандал, бо хотів потрапити до будинку, де мешкає позивачка, при цьому розбив вікно. Що це відбувалося в нічний час, що дитина може злякатися він не подумав. За це його було притягнуто до адміністративної відповідальності. До служби у справах дітей з приводу побачень з дитиною він не звертався. Неодноразово притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності, зараз відносно нього порушено кримінальне провадження, обраний запобіжний захід тримання під вартою. Буде підтримувати дитину матеріально. \~ \~ \~ \~ \~Вислухавши доводи учасників справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд,\~відповідно до\~ст.\~13\~ЦПК України,\~розглядає справи\~не інакше\~як за\~зверненням особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 13 квітня 2019 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб у Самбірському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №52 (а.с.14). Від спільного подружнього життя у позивачки та відповідача [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Чукв`янської сільської ради Самбірського району Львівської області (а.с. 16). Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2021 року вбачається, що шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано (а.с. 14-15). Позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). \~ \~ \~ \~Згідно характеристики [PERSON] - відвідувача молодшої групи «Дзвіночок» ЗДО №13 «Казка» м. Самбора, останній проживає в с. Дубровка, відвідує дитячий заклад з червня 2021 року по теперішній час. Дитина чиста, охайна, доглянута. Дитину до закладу приводять та забирають мама або бабуся (а.с. 18-19). Згідно комісійного Акту обстеження факту місця фактичного проживання від 05.12.2022 року, затвердженого старостою Стріловицького Старостинського округу, позивачка [PERSON] з дитиною [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). 14 грудня 2021 року Самбірським міськрайонним судом Львіської області виданий судовий наказ (справа № 452/4135/21) про стягнення зі [PERSON] аліменти на сина [PERSON] в розмірі (однієї четвертої) частини від усіх видів заробітку боржника щомісячно з 10.11.2021 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17). Із розрахунку заборгованості по аліментах у ВП № 60844562 від 20.03.2023 року державного виконавця Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області ЗМУМЮ (м. Львів) видно, що з часу присудження аліментів до часу складання розрахунку відповідач не оплатив жодних коштів на утримання неповнолітньої дитини і сума заборгованості становить 46268,00 грн. (а.с.43). Відповідач [PERSON] 14.02.2023 року на адресу Ралівського сільського голові надав повідомлення, що не заперечує про позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , оскільки він матеріально не допомагає дитині, не відвідує його, не пригадує коли бачив його останній раз (а.с.24). Виконавчий комітет Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області від 03.03.2023 року № 413/02-29 надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . При цьому у висновку зазначено, що [PERSON] з дитиною [PERSON] проживають у с. Дубрівка, в будинку її батьків, який відповідає санітарно-побутовим умовам проживання. Під час проведення розмови зі [PERSON] останній повідомив, що «незабаром він буде засуджений на великий термін 8 років та буде перебувати у місцях позбавлення волі» (а.с.25-26). Згідно Інформації Самбірського районного відділу поліції НПУ ГУ НП у Львівській області від 23.08.2023 року № 9706/58/01-2023 [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності (був засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України; ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 125 КК України; ч. 1 ст. 296 КК України; призначені судом покарання не були пов`язані з позбавленням волі) (а.с.31). Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03.10.2022 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП за вчинене дрібне хуліганство 4 вересня 2022 року о 22:00 год в с. Дубрівка (а.с.31). Також 10 лютого 2023 року до Самбірського міськрайонного суду скерований обвинувальний акт відносно [PERSON] про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України; крім того 25.05.2023 року направлено до суду обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 4 ст. 187 КК України, за цим кримінальним провадженням [PERSON] обраний запобіжний захід тримання під вартою з 13.04.2023 року. Вироки по даним кримінальним провадженням судом не ухвалені (а.с.87-88). Вирішуючи заявлені позивачкою вимоги по суті, суд виходить з такого. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Як зазначено у ст. 15 СК України, сімейні обовязки є такими, що тісно повязані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Згідно зі ст. 121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Стаття 150 СК України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоровя дитини,\~її фізичний,\~духовний та\~моральний розвиток. Батьки\~зобов`язані\~забезпечити здобуття\~дитиною повної\~загальної середньої\~освіти,\~готувати її\~до самостійного\~життя. Батьки\~зобов`язані\~поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків\~від виконання\~своїх обов`язків\~має місце,\~коли вони\~не піклуються\~про фізичний\~і духовний\~розвиток дитини,\~її навчання,\~підготовку до\~самостійного життя,\~зокрема:\~не забезпечують\~необхідного харчування,\~медичного догляду,\~лікування дитини,\~що негативно\~впливає на\~її фізичний\~розвиток як\~складову виховання;\~не спілкуються\~з дитиною\~в обсязі,\~необхідному для\~її нормального\~самоусвідомлення;\~не надають\~дитині доступу\~до культурних\~та інших\~духовних цінностей;\~не сприяють\~засвоєнню нею\~загальновизнаних норм\~моралі;\~не виявляють\~інтересу до\~її внутрішнього\~світу;\~не створюють\~умов для\~отримання нею\~освіти (Постанова\~ВС від 6\~травня 2020\~року у\~справі №\~641/2867/17-ц,\~Постанова ВС\~від 9 листопада 2020 року у справа № 753/9433/17, Постанова ВС від 8 грудня 2021 року у справі N 311/563/20). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. В такому разі право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у п. п. 57, 58 рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці; факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Проте, Верховний Суд в Постанові від 29 вересня 2021 року у справі N 459/3411/18 зазначив, що лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Отже, при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача необхідно впевнитись не лише у невиконанні батьком обов`язків щодо виховання дитини, а і встановити, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків свідомо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує нехтувати своїми батьківським обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, а це означає, що застосовується така міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. При розгляді справи суд на перше місце ставить "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Під час\~розгляду справи\~судом встановлено,\~що відповідач\~ [PERSON] \~усунувся від\~виховання сина,\~з липня\~2021\~року фактично\~не приймає\~участі у\~його вихованні,\~не піклується\~про стан\~його здоров`я,\~не цікавиться\~його успіхами,\~не надає\~допомоги на\~його утримання\~свідомо та\~систематично,\~не спілкується\~з дитиною,\~тобто нехтує\~потребами своєї\~дитини; не звертався\~до компетентних\~органів чи\~суду з\~приводу здійснення\~перешкод у\~вихованні сина. Суд враховує, що факт взяття відповідача під варту 13.04.2023 року є об`єктивною причиною, що унеможливлює виконання відповідачем його батьківських обов`язків з вказаного часу, але відповідачем не надано суду доказів щодо об`єктивної неможливості виконання батьківських обов`язків до цього часу. Суд вважає, що факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку, бо відповідач фактично самоусунувся від виховання сина, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що позбавляють відповідача можливості підставно заперечувати проти задоволення позову. При цьому суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Навпаки, в судовому засідання підтвердив, що матеріально не допомагає дитині, не відвідує його, не пригадує коли бачив його останній раз. Усі встановлені судом обставини справи дають ґрунтовні підстави для висновку що [PERSON] у порушення вимог\~статті 150 СК України\~свідомо не виконував обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дитини. Отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд зауважує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачкою [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 1073,60 грн. (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачка при зверненні до суду та в судовому засіданні не просила відшкодувати їй понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність, понесені судові витрати позивачем при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved