Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання в м. Луцьку Волинської області України в період з 19.10.1979 року і включно до 27.08.1993 року. Свою заяву мотивує тим, що вона народилася [INFO] в м. Луцьку та з народження і до [INFO] була прописана та проживала за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що в 1993 році вона переїхала до республіки білорусь і проживала там до 2022 року. На даний час, вона повернулася в Україну, в м. Луцьк і фактично проживає за своєю колишньою адресою. Зазначає, що на даний має намір отримати громадянство України на підставі «принципу землі», однак звернувшись до органу ДМС у м. Луцьку їй було роз`яснено, що спочатку їй необхідно підтвердити факт того, що вона в період з 1979 року до 1993 року дійсно безперервно проживала в Україні в м. Луцьку. Вважає, що у неї є всі необхідні документи для встановлення такого факту, зокрема, свідоцтво про народження, довідка зі школи, у якій вона навчалася, довідки від органу ДМС про реєстрацію в м. Луцьку і зняття з реєстрації. У зв`язку з чим, просить встановити факт її проживання в м. Луцьку Волинської області Україна в період з 19.10.1979 року і включно до 27.08.1993 року. В ході розгляду справи, заявник уточнила позовні вимоги та просила встановити факт про те, що вона, будучи неповнолітньою, дійсно проживала в м. Луцьку Волинської області Україна в період з 19.10.1979 року і включно до 27.08.1993 року. Ухвалою суду від 13.03.2023 року до участі в справі в якості заінтересованої особи залучено УДМС України у Волинській області. В судовому засіданні заявник та її представник вимоги заяви підтримали з підстав. викладених у ній та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечила проти позову з підстав, викладених у письмових поясненнях. Заслухавши учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява до задоволення не підлягає з наступних підстав. У ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у ч. 1 ст. 8, ст. 21, ч. 1 ст. 24 Конституції України. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України в момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, згідно яких громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 з 13 листопада 1991 року. При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження - за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Згідно ст. 3 Закону громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 з моменту внесення відмітки про громадянство України. Відповідно до частини першої\~статті 8 Закону України «Про громадянство України»\~особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до\~Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Відповідно до п. 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Отже, для оформлення органами міграційної служби належності до громадянства України [PERSON] необхідно надати докази постійного проживання на території України в неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року. \~ \~ \~ \~На підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року [PERSON] надала наступні документи: - копію свого свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , з якого слідує, що заявниця народилася [INFO] в м. Луцьк Волинської обл. Її батьками вказані [PERSON] (українець) та [PERSON] (білоруска) (а.с. 5); - довідку КЗ Загальної середньої освіти «Луцький ліцей №18» Луцької міської ради, з якої слідує, що [PERSON] дійсно навчалася в Луцькому ліцеї №18 з 01.09.1986 року по 27.08.1993 року та вибула після школи після 8 класу, відповідно до наказу від 27.08.1993 року №169 (зміна місця проживання м. Брест) (а.с. 6); - повідомлення УДМС України у Волинській області про те, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до 25.06.1993 року та знята з реєстрації місця проживання у республіку білорусь, м. Брест ((а.с. 8). Разом з тим, на переконання суду, жоден із вищевказаних доказів не свідчить про доведення юридичного факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні також було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , які вказали, що заявник навчалася і проживала на території України у вказаний період і з батьком виїхала у білорусь. При цьому, ствердно свідки не повідомляли про перебування заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року. Таким чином, надані заявником письмові та інші докази не є безспірними, належними доказами підтвердження факту постійного (безперервного) її проживання на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 та станом на 13 листопада 1991 року. А тому, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed