Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

08.05.2023 року представник позивача - адвокат Музикант В.С.,звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області, в інтересах [PERSON] ,до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору найму(оренди), третя особа: державний реєстратор Воронкіна О.В. 11.05.2023 року судом отримана інформація щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою судді від 12.05.2023 року позовна заява залишена без руху, позивачу та його представнику надано строк для усунення недоліків. 17.05.2023 року представником позивача усунуто недоліки зазначені в ухвалі суду від 12.05.2023 року, та цього ж дня ухвалою судді відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено на 10:00 год. 15 червня 2023 року. 15.06.2023 року розгляд справи було відкладено на 10:00 год. 30.06.2023 року, у зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] 30.06.2023 року розгляд справи було відкладено на 10:00 год. 13.07.2023 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача [PERSON] та позивача [PERSON] , якого зобов`язано надати до суду в наступне судове засідання оригінал договору оренди землі № 748 від 12.04.2023 року. 13.07.2023 року ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області було задоволено клопотання позивача, та витребувано додаткові докази. Розгляд справи відкладено на 08:30 год. 22 серпня 2022 року. Ухвалою суду від 13.07.2023 року строк розгляду справи продовжено до 30 серпня 2023 року. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 12 квітня 2012 року між [PERSON] (орендодавецем) та [PERSON] (орендарем) було укладено договір оренди землі, за умови якого орендодавець передала, а [PERSON] прийняв в оренду земельну ділянку площею 4,80 га, для ведення сільськогосподарського виробництва строком на 10 років (пункт 8 вказаного договору). Земельна ділянка, яка є предметом оренди за договором від 12 квітня 2012 року належить орендодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ІV-ДН № 001154. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 1420355000:01:000:0043. Договір оренди землі від 12 квітня 2012 року зареєстрований у відділі Держкомзему в Олександрівському районі Донецької області 12 квітня 2012 року за № 142035504000748. Відповідно до п. 8 Договору він укладений строком на 10 років, при цьому строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Згідно п. 43 договору оренди землі договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Указом Президента України №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні із 24 лютого 2022 року на території України введено військовий стан, який подовжено до дня звернення до суду із даним позовом. Відповідно до п. б ч. 1 ст. 27 Земельного Кодексу під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей, вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель", щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення приватної власності. Таким чином, враховуючи, що строк дії договору оренди землі, який закінчився в період військового стану подовжений на один рік в силу закону, а отже строк оренди за договором від 12 квітня 2012 року розпочав перебіг 12 квітня 2012 року та сплив 12 квітня 2023 року. З Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки № 330038226, сформованої 11.04.2023, позивачу стало відомо, що власником земельної ділянки в період дії договору оренди землі було укладено договір оренди землі від 10.10.2022 року з [PERSON] щодо цієї ж самої земельної ділянки, яка перебуває в оренді позивача. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65364716 від 04.11.2022 року, прийнятим державним реєстратором Воронкіною Ольгою Валеріївною Близнюківської селищної ради Лозівського району, Харківської області, зареєстроване речове право оренди земельної ділянки за відповідним договором, укладеним [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, внаслідок укладення іншого договору на земельну ділянку [PERSON] отримав право оренди земельної ділянки, що стало перешкодою для позивача у реалізації аналогічного права щодо тієї ж самої земельної ділянки. Отже, станом на дату звернення до суду з цим позовом, позивачу належить суб`єктивне майнове право оренди земельної ділянки, вказане речове право не припинене, договір оренди землі від 12 квітня 2012 року є чинним, в установленому порядку недійсним не визнаний та не розірваний, державну реєстрацію договору оренди не скасовано. Представник позивача зазначає, що право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтею 10 якого встановлено, що державний реєстратор у ході здійснення реєстраційних дій, зокрема, встановлює відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів, тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Вказані вимоги ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором виконані не були, через що нею було прийнято рішення про державну реєстрацію права оренди за [PERSON] на підставі договору від 10.10.2022, що призвело до подвійної реєстрації прав оренди на ту ж саму земельну ділянку та до порушення права позивача, як орендатора земельної ділянки. З урахуванням викладеного, представник позивача просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір оренди землі виданий 10.10.2022 щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер 1420355000:01:000:0043, площею 4,8 га укладений між [PERSON] та [PERSON] . Скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки номер 65364716, від 04.11.2022 державного реєстратора Воронкіною Ольгою Валеріївною Близнюківської селищної ради Лозівського району, Харківської області та припинити право оренди [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1420355000:01:000:0043, площею 4,8 га яке виникло на підставі договору оренди землі від 10.10.2022. Стягнути солідарно з відповідачів сплачений судовий збір та понесені витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. 08.06.2023 року до суду надійшов відзив державного реєстратора відділу «Центр надання адміністративних послуг» Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області Воронкіної О.В.(а.с.44-45), в якому вона просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , у повному обсязі, з наступних підстав. 01.11.2022 [PERSON] звернувся до відділу «Центр надання адміністративних послуг» Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області із заявою про державну реєстрацію іншого речового права, право оренди земельної ділянки, на земельну ділянку з кадастровим номером 1420355000:01:000:0043, на підставі договору оренди земельної ділянки від 10.10.2022, укладеного між [PERSON] , як орендодавцем, та [PERSON] , як орендарем. Державним реєстратором Воронкіною Ольгою Валеріївною було прийнято та зареєстровано вище вказану заяву в Державному реєстрі речових прав за номером 52917963. Відповідно до пункту 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-1V від 01.07.2004 (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон), державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; виконання вимог, визначених статтею 27-2 цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом); перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження; присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва, майбутньому об`єкту нерухомості у випадках, передбачених цим Законом; виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; формує реєстраційні справи у паперовій формі; надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Під час реєстрації заяви [PERSON] , державним реєстратором Воронкіною О.В. шляхом взаємодії з Державним реєстром речових прав було отримано відомості Державного земельного кадастру за номером 58339098 від 01.11.2022 (міститься в реєстраційній в справі в електронному вигляді), в яких були наявні лише відомості про зареєстроване право власності на вище зазначену земельну ділянку за суб`єктом: [PERSON] ; документ, який є підставою для виникнення права: Рішення органу виконавчої влади 368-р 30.08.2002; документ, що посвідчує право: Державний акт У-ДН 001154 16.09.2002. Будь-яка інформація щодо реєстрації іншого речового права, в тому числі права оренди за суб`єктом: [PERSON] , була відсутня. Це свідчить про те, що станом на 01.01.2013 року право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 1420355000:01:000:0043 не було зареєстровано або припинено/скасовано до 31.12.2012 включно безпосередньо територіальним підрозділом Держгеокадастру. Після чого державним реєстратором проведено всі необхідні пошуки Відомостей із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав (№314284520, міститься в реєстраційній в справі в електронному вигляді) та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (№314284597, № 314284691, № 314284808, містяться в реєстраційній в справі в електронному вигляді), відповідно до якого в Державному реєстрі речових прав на час проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки, на земельну ділянку з кадастровим номером 1420355000:01:000:0043, відсутні будь-які відомості про зареєстровані інші речові права чи їх обтяження. У строк, передбачений статтею 19 вище зазначеного Закону, попередньо встановивши відсутність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав, державним реєстратором Воронкіною О.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №65364716 від 04.11.2022 (міститься в реєстраційній в справі в електронному вигляді) та проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки №48342392 за суб`єктом: [PERSON] , податковий номер [NUMBER] . Статтею 29 Закону передбачено, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого та оформленого в установленому порядку до 01 січня 2013 року, проводиться за умови наявності відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі. У разі наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про інші речові права, похідні від права власності, перенесених з Державного реєстру земель, крім відомостей про право власності на земельну ділянку, державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав переносить такі відомості Державного земельного кадастру про речові права на таку земельну ділянку до відповідного відкритого розділу Державного реєстру прав. В свою чергу, під час відкриття розділу за реєстраційним номером 2654835914120 на спірну земельну ділянку 04.11.2022 державним реєстратором Близнюківської селищної ради Воронкіною О.В. одночасно з державною реєстрацією права власності №48342255 за [PERSON] , податковий номер 1627510421, жодних відомостей щодо іншого речового права, похідного від права власності до розділу перенесено не було у зв`язку з їх відсутністю. Вважає, що рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації вище зазначеного права оренди було прийнято нею в межах норм чинного законодавства, а твердження позивача щодо необхідності його скасування є безпідставними. Крім того, згідно правової позиції Верховного суду у справі № 826/1186/17 від 19 березня 2019 року, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації на підставі перевірки вичерпного переліку Документів лише засвідчує факт, тобто виконує функцію легалізації події. Виконання цієї функції не передбачає і не наділяє його повноваженнями перевірки (контролю) за тим, чи документи містять відомості, передбачені законом, відповідність за яких законодавством покладається на осіб, які подали заяву щодо проведення такої реєстрації. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення, відповідно викладеним в позовній заяві. У судовому засіданні 30.06.2023 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, надавши пояснення, відповідно викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, та зазначив, що 10.10.2022 року уклав договір оренди земельної ділянки площею 4,8 га. з [PERSON] , який було зареєстровано державним реєстратором Воронкіною О.В. Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області. До цього моменту він не знав, що вказана земельна ділянка перебуває в оренді [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, пояснила, що вона, як власниця земельної ділянки,12.04.2012 року уклала договір оренди земельної ділянки з [PERSON] , який сплачував їй орендну плату. Претензій до нього вона не має, та в подальшому бажає, щоб земельна ділянка перебувала в оренді саме у нього. Вважає, що [PERSON] обманним шляхом підписав з нею договір на оренду спірної земельної ділянки від 10.10.2022 року. [PERSON] приїхав до неї додому ввечері, разом з знайомим їй адвокатом, та наполегливо вмовляли її укласти договір, мотивуючи тим, що [PERSON] виїхав і вже не повернеться. Вона побоюючись їх, підписала якийсь папери. Вони забрали її паспорт та поїхали. Через деякий час адвокат повернув їй паспорт, але копію договору не надав. За віком та станом здоров`я вона їх дії нікуди не оскаржувала. Третя особа - Воронкіна О.В. в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. 09.08.2023 року на електронну адресу суду надійшла від неї, в якій просить розглянути справу без її участі, та винести рішення щодо даного спору на розсуд суду (а.с. 109). Суд вислухавши думку позивача, його представника, відповідачів [PERSON] , та [PERSON] , дослідивши письмові докази, відзив, та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступне. На підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ДН № 001154, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 906, позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,80 га, розташованої на території Олександрівської селищної ради (а.с.10). Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 1420355100:01:001:0043. Із вихідної земельно-кадастрової інформації наявні відомості про земельну ділянку, яка передається в оренду (а.с.6). Із пояснювальної записки, яка додана до реєстраційної справи із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки (паю) по колишньому КСП «Україна» на території Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області, яка знаходиться у власності [PERSON] , вбачається інформація щодо загальної площі земельної ділянки, її кадастровий номер, межі земельної ділянки, її цільове призначення. На підставі розробленої реєстраційної справи земельна ділянка передається в довгострокову оренду строком на 10 років гр. [PERSON] (а.с.6 зворот.) 12.04.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки № [NUMBER] , який було зареєстровано у відділі Держкомзему в Олександрівському районі, про що у державному реєстрі вчинено запис від 12.04.2012 року за № 142035504000748. Згідно п. 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 65564,99 гривень. Відповідно до п. 8 Договору він укладений строком на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Орендар зобов`язався виплачувати Орендодавцю орендну плату за користування земельною ділянкою протягом терміну встановленого в договорі оренди у розмірі не менше 3% від грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься у такі строки протягом року: з 25 червня по 25 грудня поточного року. В договорі оренди землі, також, зазначено умови використання земельної ділянки, обмеження, щодо використання земельної ділянки, ризик випадкового знищення або пошкодження об`єкта оренди чи його частини, зміни умов договору і припинення його дії, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору (а.с.7-8). Відповідно до плану (схеми) меж земельної ділянки, кадастровий номер 1420355100010010043, земельна ділянка межує із землями запасу Олександрівської селищної ради, землі [PERSON] , та землі Служби автомобільних доріг Донецької області (а.с.9). Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки, відповідач [PERSON] передала, а позивач прийняв вказану земельну ділянку, яка розташована на території Олександрівської селищної ради (а.с.13). Як вбачається з інформації Державного земельного кадастру Державної служби України з питань геодезії, картографії, та кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, виготовлену на замовлення [PERSON] від 24.04.2023 року, наявні відомості про земельну ділянку, а саме: кадастровий номер 1420355000:01:000:0043; цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; форма власності - приватна; нормативно-грошова оцінка на 15.02.2023 року - 165244,84 грн.; дата держаної реєстрації права в держаному реєстрі прав - 10.10.2022 року, відомості про суб`єкта речового права на земельну ділянку - [PERSON] (а.с.15). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 330038226 від 11.04.20023 року, сформована на підставі запиту [PERSON] , вбачається, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний 65364716 від 04.11.2022 року. Документи, подані для держаної реєстрації - договір оренди землі б/н, виданий 10.10.2022 року. Дата укладання договору - 10.10.2022 року на строк 10 років, до 10.10.2032 року; орендар - [PERSON] , орендодавець - [PERSON] (а.с.16). Згідно договору оренди землі від 10 жовтня 2022 року, орендодавцем [PERSON] передано, а орендарем [PERSON] прийнято у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Олександрівської селищної ради, кадастровий номер 1420355000:01:000:0043, загальною площею 4,80 га. Пунктом 8 Договору передбачено, що строк його дії становить 10 років. Згідно п. 8.2 передбачено, що орендар має переважне право перед іншими особами на укладання договору оренди на новий строк. У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору після настання після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк. Відповідно 9 Договору орендар зобов`язується виплачувати орендодавцеві орендну плату за користування земельною ділянкою протягом терміну встановленого в договорі оренди у розмірі 12000 гривень за кожен рік оренди. Орендна плата вноситься з 01 вересня по 31 грудня поточного року (п. 11 Договору) (а.с.76-77) Орендодавцем [PERSON] , як власницею земельної ділянки, та орендарем [PERSON] , було складено акт визначення меж земельної ділянки, загальною площею 4,8 га в натурі із земель власності, яка розташована на території Олександрівської селищної ради (а.с.78). Згідно акту прийому-передачі земельної згідно з договором оренди земельної ділянки, ділянки, орендодавець [PERSON] передала, а орендар [PERSON] земельну ділянку, яка розташована на території Олександрівської селищної ради загальною площею 4,8 га (а.с.79). На виконання ухвали суду від 13.07.2023 року, судом було отримано відомості від Головного управління Держгеокадастру (далі - Головне управління), яке є територіальним органом Держгеокадастру і діє на підставі Положення про Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, відомості про реєстрацію Договору від 12.04.2012 року № 748. За інформацією відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі зареєстровано 12.04.2012 за № 142035504000748 Договір оренди щодо земельної ділянки площею 4,8 га з кадастровим номером 1420355000:01:000:0043 сільськогосподарського призначення (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), розташованої на території Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області, який укладений між [PERSON] та [PERSON] строком до 12.04.2022 (а.с.99-104). 09.08.2023 року, на виконання ухвали суду від 13.07.2023 року, від державного реєстратора відділу «Центр надання адміністративних послуг» Близнюківської селищної ради до суду надійшов документ з реєстраційної справи № 2654835914120, а саме: відомості з ДЗК (сформовані в ДРРП), дата документа - 01.11.2022 року, індекс - 58339098 про земельну ділянку з кадастровим номером 1420355000:01:000:0043, площею 4,8 га, яка на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ДН № 001154, належить [PERSON] (а.с.105-108). Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Стаття 41 Конституції України та ст.319 Цивільного кодексу України гарантують право власника на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. За змістом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також укладеним між сторонами договором оренди землі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про оренду землі». За змістом ч. 1 ст. 93 ЗК України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі» правооренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»). За змістом ст. 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Закінчення строку дії договору оренди землі спричиняє усталені та законодавчо визначені наслідки, зокрема, припиняються права та обов`язки, що випливають із договору, за винятком тих, які продовжують існувати після закінчення договірних відносин. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). Відповідно до доповнених пунктів 27 і 28 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, які набрали чинності 07 квітня 2022 року встановлено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: 1) вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення: а) державної, комунальної власності, невитребуваних, нерозподілених земельних ділянок, а також земельних ділянок, що залишилися у колективній власності і були передані в оренду органами місцевого самоврядування; б) приватної власності. Законом України від 09 жовтня 2022 року № 2698-IX, який набрав чинності 19 листопада 2022 року, абзац перший підпункту 1 пункту 27 після слів «воєнного стану» доповнено словами «до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» (тобто цим Законом). Аналіз наведених положень ЗК України дає підстави для висновку, що у період із 07 квітня 2022 року до 19 листопада 2022 року договори оренди земельної ділянки були поновлені на один рік без волевиявлення сторін договору, строк яких сплинув у цей проміжок часу. Враховуючи викладене, договір оренди землі, укладений 12.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] , та зареєстрований 12 квітня 2012 року у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі за № 142035504000748, продовжений без волевиявлення сторін до 12 квітня 2023 року. Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України). Згідно п. п. «а» ч. 1 ст. 95 ЗК України, абз. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар вправі самостійно господарювати на землі. Відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна. Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 387/515/18). Таким чином, укладення Договору оренди земельної ділянки від 10.10.2022 року у період дії Договору оренди землі № 748 від 12.04.2012 року щодо однієї і тієї ж самої земельної ділянки (кадастровий номер 1420355000:01:000:0043) порушує права позивача на користування орендованою ділянкою, суперечить вказаним актам цивільного законодавства та є підставою для визнання такого договору недійсними. Подвійна реєстрація пов`язана зі зміною процедури державної реєстрації права оренди (договорів оренди) земельних ділянок, яка відбулася 01 січня 2013 року. Так, до 2013 року державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок здійснювалась територіальними органами земельних ресурсів шляхом внесення відомостей до Поземельної книги та записів до Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, які складали Державний реєстр земель. З 01 січня 2013 року державна реєстрація договорів оренди землі не здійснюється у Державному реєстрі земель. Замість цього проводиться державна реєстрація права оренди земельних ділянок у запровадженому у 2013 році Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому законодавством не було передбачено автоматичного перенесення відомостей про реєстрацію договорів оренди земельних ділянок з Державного реєстру земель до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що призвело до того, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про чинні договори оренди земельних ділянок, права на які виникли до 2013 року. Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку, а щодо новоствореного об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, - виключно за наявності в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відомостей про такий об`єкт. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельні ділянки, що здійснюється з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Державного земельного кадастру про наявність/відсутність зареєстрованих речових прав щодо відповідної земельної ділянки до 1 січня 2013 року. Якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 01 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала таке право в Державному реєстрі прав, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, право якого зареєстроване у Державному реєстрі прав. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до зазначеного Реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем. Відповідну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18. Частина 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» передбачає, що відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. На час укладання договору оренди землі 12.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був чинним Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 року № 174 (втратив чинність 20.08.2012), згідного якого така реєстрація здійснювалася структурними підрозділами центру державного земельного кадастру при Держкомземі України (п. 1.2 Порядку). Отже, реєстраційний напис на договорі оренди земельної ділянки є похідним від запису у Книзі записів. Державний реєстратор не був наділений правом проставити такий напис, поки не зробив відповідний запис у Книзі записів за певним номером. Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 669/930/16-ц. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані не пізніше трьох робочих днів з дня отримання відповідного запиту державного реєстратора безоплатно надати запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Особи, винні у порушенні строку надання інформації на запит державного реєстратора, несуть адміністративну відповідальність. Згідно із п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав. У разі коли відомості Державного земельного кадастру про власників, користувачів земельної ділянки, перенесені з державного реєстру земель, містять неповну або неточну інформацію, що унеможливлює ідентифікацію особи, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав надсилає відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051, повідомлення в електронній формі державному кадастровому реєстраторові про уточнення інформації в Державному земельному кадастрі, в якому зазначається виключний перелік відомостей, що є неповними або неточними. Згідно з Постановою ВП ВС від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц (14-411цс19), державний реєстратор у ході здійснення реєстраційних дій, зокрема, встановлює відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію, необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Верховний Суд України неодноразово висловлював правову позицію про те, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації, і що факт чинності попередніх договорів оренди землі унеможливлює державну реєстрацію прав оренди згідно договорів оренди землі, укладених пізніше (постанови ВС України від 30 березня 2016 року у справі № 21-1434а15, від 15 листопада 2016 року у справі № 825/1287/15-а). В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У даному випадку, позивач не є стороною договору оренди земельної ділянки від 10.10.2022 року, але разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Відтак, обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16 та у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 387/515/18 зробила висновок, що договір оренди земельної ділянки, укладений орендодавцем із новим орендарем, може бути визнаний недійсним за позовом орендаря за чинним і нерозірваним укладеним раніше договором оренди, який є належним позивачем в таких спорах. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18. Враховуючи, що Договір оренди землі № 748 від 12.04.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , був зареєстрований у відділом Держкомзему в Олександрівському районі, про що у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, вчинено запис від 12 квітня 2012 року за № 142035504000748, зазначений договір укладений у порядку, передбаченому на час такого укладення, та фактично виконувався його сторонами, не скасований в судовому порядку та не втратив чинності іншим шляхом, а укладення спірного договору оренди від 10.10.2022 року є незаконним в момент вчинення, оскільки оспорюваний правочин укладено у період дії іншого попереднього договору оренди, строк якого не закінчився. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про необхідність задоволенню позовний вимог. Щодо стягнення судових витрат, суд дійшов до наступного висновку. За вимогами статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу При зверненні до суду, позивач сплатив судовий збір у загальному розмірі 2147,20 грн. (платіжна інструкція № 0.0.2978351185.1 від 03.05.2023 року на суму 1073,60 грн. (а.с.24), та платіжна інструкція № 0.0.2994373201.1 від 13.05.2023 року на суму 1073,60 грн. (а.с.32). Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Оскільки, позов задоволено повністю, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню в рівних частинах з відповідачів на користь позивача. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 15 ЦПК України). Згідно з ч.ч. 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137). На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу, позивачем долучено до справи Договір про надання правничої допомоги від 27.04.2023 року (а.с.18-19); ордер на надання правничої (правової) допомоги, складений на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 27.04.2023 року (а.с.21); акт виконаних робіт від 04.05.2023 року (а.с.20), відповідно до якого адвокат Музикант В.С. в повному обсязі виконав послуги по Договору про надання правової допомоги від 27.04.2023 року, а [PERSON] (клієнт) оплатив наступні послуги, а саме: надання усних консультацій клієнту - 800 грн. (40 хв.); аналіз судової практики, та підготовка документів для подання до суду позовної заяви - 1800 грн. (1 год. 30 хв.), складання та подання до суду позовної заяви - 2400 грн. (1 год.), а загальна вартість послуг склала 5000,00 грн.Акт підписаний клієнтом - [PERSON] , та адвокатом - Музикантом В.С. Підписання цього акту клієнт підтверджує факт належного отримання послуг, відповідно до положення Договору від 27.04.2023 року (а.с.20). 05.05.2023 року на адресу відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , та третій особі - державному реєстратору Воронкіній О.В., було направлено копії документів, а саме: позовну заяву про визнання договору недійсним, документи до позовної заяви (реєстраційну справу - договір оренди, план-схему, державний акт, плани, акти, витяг з ДЗК, інформацію з реєстру речових прав), а також, орієнтовний розрахунок судових витрат (а.с.22-23). Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, як передбачено ч. 5 ст.137 ЦПК України, відповідачами не заявлялось. Заявлений розмір витрат на правничу допомогу, не оспорювався Дослідивши перелік наданих послуг та робіт, виконаних в межах договору про надання правничої допомоги, враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для сторони, суд дійшов до висновку, що визначений розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, є реальним та документально підтвердженим. До даного висновку суд дійшов з урахуванням правових позицій ВС у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30.09.2020, та у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18. На підставі зазначеного,

Outcome: approved