Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

Заступник керівника Херсонської обласної прокуратури звернувся із позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвест-М», про конфіскацію земельної ділянки. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача зазначив, що 23.08.2016 року державним реєстратором Нижньосірогозької районної державної адміністрації Херсонської області Ляшенко А.Є., на підставі рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, зареєстровано право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6523883000:02:006:0008, площею 8,92 га, за [PERSON] , яка є громадянкою Республіки Білорусь, на підставі державного акту про право власності на землю серії ІІ-ХС № 035219, виданого 16.10.2001 Нижньоторгаївської сільської ради Генічеського (колишній Нижньосірогозький) району Херсонської області. 03.01.2015 громадянкою Республіки Білорусь [PERSON] передано земельну ділянку з кадастровим номером 6523883000:02:006:0008, площею 8,92 га у користування за договором оренди землі в оренду ТОВ «Агроінвест-М» строком на 10 років. Вказане підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.01.2023, договором оренди землі. Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області листом від 16.03.2023 року № 10-21-0.82-587/2-23 обласну прокуратуру повідомлено, що перевірки щодо набуття права власності та правомірності користування [PERSON] земельною ділянкою Головним управлінням не проводилось, у зв`язку із чим заходи щодо конфіскації (припинення права) на зазначену земельну ділянку не вживалися. Зазначені причини не є поважними та не дають підстав залишити без реагування вказані порушення. Враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття та реєстрації права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення ( з 23.08.2016 до цього часу) не відчужила її відповідно до вимог ч. 4 ст. 81 Земельного Кодексу, дає підстави для конфіскації її у власність держави відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 145. Дана позовна заява вжита на захист порушених економічних інтересів держави у земельній сфері. Вказане в повній мірі узгоджується з вимогами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та надає можливість і право прокурору звернутися з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, як уповноваженого органу у даних правовідносинах. Заступник керівника Херсонської обласної прокуратури просив припинити право власності громадянки Республіки Білорусь [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6523883000:02:006:0008, площею 8,92 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Нижньосірогозької селищної територіальної громади (Нижньосірогозької сільської ради) Генічеського (колишній Ніжньосірогозький) району Херсонської області, шляхом конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області. розподіл судових витрат вирішити згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України. Прокурор Волкова Н.М. підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові та просила їх задовольнити, а також вирішити питання щодо стягнення з відповідача сплаченого позивачем судового збору. Представник Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Новіков М.М. позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Заяв і клопотань від відповідача не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвест-М» подав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Представники позивача не заперечували щодо розгляду справи у відсутність відповідача, в заочному порядку. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником земельної ділянки із кадастровим номером:6523883000:02:006:0008 , являється [PERSON] , громадянка Республіки Білорусь (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ). Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ІІ-ХС № 035219, виданого 16.10.2001 підтверджується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею площею 8,92 га на території Нижньосірогозької селищної територіальної громади (Нижньосірогозької сільської ради) Генічеського (колишній Ніжньосірогозький) району Херсонської області. Так, статтями 13, 14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками визначаються законами. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Частиною 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч.1,2,4 ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. У п. а ч.1 ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно ч. 3 ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно п. д, п. е ч.1ст. 140 ЗК України, підставою припинення права власності на земельну ділянку є конфіскація за рішенням суду. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Разом з тим, відповідно до п. в ч.1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Також п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Частиною 5 ст. 41 Конституції України встановлено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Згідно ч.4 ст. 145 ЗК України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює земельні правовідносини та право власності на землю, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Отже, суд вважає, оскільки відповідач [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, в порушення вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Нижньосірогозької селищної територіальної громади (Нижньосірогозької сільської ради) Генічеського (колишній Ніжньосірогозький) району Херсонської області добровільно їх не відчужила, тому слід припинити її право власності та конфіскувати вказану вище земельну ділянку на користь держави. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у виді сплати судового збору за подачу позову у розмірі 3 330, 24 грн., а також судовий збір у розмірі 1 342 грн. за подачу заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved