Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, до складу якої, серед іншого, входить будинок садибного типу по [ADDRESS] . Позивач після смерті батька прийняла спадщину, але своїх спадкових прав не оформила. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане домоволодіння вона не має можливості, так як правовстановлюючі документи (свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг про реєстрацію права власності) відсутні. Саме з цих підстав нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно. Позивач просить суд визнати за нею право власності за законом після смерті [PERSON] , що складається з будинку садибного типу по [ADDRESS] . 25.05.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 16.06.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, але надала на адресу суду заяву, у якій позов підтримала та просить розглядати справу у її відсутність. Представник Віньковецької селищної ради Лужняк В.О. у судове засідання не з`явився, але надіслав письмове клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за відсутності представника селищної ради, рішення прийняти на розсуд суду. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.07.2017 року. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: будинок садибного типу по [ADDRESS] . Відповідно до п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV, який набрав чинності 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Тому питання щодо прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] повинні регулюватися Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину, фактично вступивши у володіння спадковим майном, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.09.1950 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06.01.1992 року, довідкою Яснозірського старостинського округу № 84 від 12.05.2023 року, згідно якої [PERSON] вступила у фактичне володіння майном після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , але не оформила свої спадкові права. Реалізувати своє право на оформлення спадкових прав на будинок через органи нотаріату позивач не може у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на право власності на нерухоме майно, що належало [PERSON] , що підтверджується повідомленням про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Макарової Н.В. № 32/02-31 від 23.05.2023 року. Відповідно до ч. 3. ст. 3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року (надалі Закон) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року (надалі Інструкція), яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Відповідно до п. 6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Право власності [PERSON] підтверджується: довідкою Яснозірського старостинського округу № 88 від 12.05.2023 року, згідно даних якої [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] ; довідкою Яснозірського старостинського округу № 85 від 12.05.2023 року, згідно з записом в погосподарській книзі виконавчого комітету Віньковецької селищної ради Яснозірського старостинського округу Хмельницького району Хмельницької області за [PERSON] значиться спадкове майно: житловий будинок [ADDRESS] та був головою двору. Таким чином, [PERSON] належало право власності на будинок садибного типу по [ADDRESS] відповідно до законодавства, чинного на час його виникнення. Згідно з експлікацією приміщень до плану будинку садибного типу, що міститься у технічному паспорті на будинок [ADDRESS] , загальна площа приміщення становить 35,3 кв. м., із них житлова площа - 16,8 кв. м. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власника є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що померлому [PERSON] на праві власності належить будинок садибного типу по [ADDRESS] , що входить до складу спадщини після його смерті, а позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, яка прийняла спадщину після померлого [INFO] [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 529, п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, але не може отримати спадщину через органи нотаріату через відсутність правовстановлюючого документу, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.ст. 321, 392 ЦК України, п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV, ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 529, п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 рокуза [PERSON] необхідно визнати в порядку спадкування за законом право власності на будинок садибного типу по [ADDRESS] , а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 321, 392 ЦК України, п. 4 Прикінцевих і Перехідних положеньЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 529, 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, ст. 3 закону України від «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року,

Outcome: approved