Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом, вказавши, що після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.2500 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.4396 га, [PERSON] за життя звернулася з заявою до Пологівської сільської ради про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки (на місцевості) на вказані земельні ділянки, нею було виготовлено технічну документацію із землеустрою на земельні ділянки, присвоєно кадастрові номери та зроблено Витяг з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, але право власності вона не зареєструвала, так як померла. Після смерті [PERSON] позивач є спадкоємцем за заповітом, інших спадкоємців немає, однак позивач не може одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки після смерті [PERSON] тому що для оформлення права на спадщину у вигляді земельних ділянок та отримання відповідних свідоцтв, до нотаріальної контори необхідно подати правовстановлюючі документи, які б підтвердили право власності [PERSON] на земельні ділянки, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити. Від представика Теплицької селищної ради Гайсинського району надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Пологи Гайсинського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 10). Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, що підтверджується заповітом від 22 грудня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-71 (а.с.9). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме яке складається з земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.2500 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.4396 га, що підтверджується копією технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок кадастровий номер 0523786000:04:002:0100 та кадастровий номер 0523786000:04:002:0102 (а.с. 12-40). Відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] виготовила технічну документацію на земельну ділянку площею 0.2500 га та їй присвоєно кадастровий номер: 0523786000:04:002:0100 (а.с.48) та на земельну ділянку площею 0.4396 га та їй присвоєно кадастровий номер: 0523786000:04:002:0102 (а.с.48). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України - передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Стаття 1233 ЦК України визначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1235 ЦК України визначає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія\~\~п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від\~\~26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 4-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органом місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно зі ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку , яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Згідно постанови завідувача Теплицької ДНК Лужанської Т.В. від 26.04.2023, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.2500 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.4396 га. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, приймаючи до уваги вимоги ЦК України, суд вважає, що позов доведений і обґрунтований, тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved