Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого повторно Томаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 12 квітня 2023 року, батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу, а саме: з червня 2020 року дитина проживає з ним. Відповідач життям доньки не цікавиться, участі у її житті не приймає, матеріальної допомоги не надає, про дитину не піклується, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням. Не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання дитиною освіти. Внаслідок чого створились умови, які шкодять інтересам дитини. Вихованням, утриманням, лікуванням дитини займається лише він. Дитина проживає разом із ним та повністю перебуває на його утриманні. Всі питання щодо виховання вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не працює. Періодично з`являється за місцем його проживання, вчиняє сварки. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, він звернувся до виконкому Марганецької міської ради із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] . 27 квітня 2023 року органом опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради було надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] . Просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути з останньої на його користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, на їх задоволенні у повному обсязі наполягає. Відповідач позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала та пояснила, що на даний час вона проживає зі старшою донькою, онукою та зятем. Зараз не працює, оскільки звільнилася за станом здоров`я. Донька [PERSON] повідомила її, що хоче проживати з батьком, вона цьому не заперечувала так, як у нього нормальні умови для її проживання. Донька ходила до батька, залишалася у нього на ночівлю. З позивачем у неї також були нормальні стосунки, погіршилися вони не так давно. Донька проживає з батьком з 2021 року. На даний час вона надає матеріальну допомогу доньці по мірі можливостей. Життям та успіхами доньки у навчанні вона цікавиться систематично, спілкується з класним керівником, допомагає з уроками, цікавиться її успіхами як у шкільному житті так і у позашкільному. Дитина на даний час вирішила проживати з батьком. Представник третьої особи - головний спеціаліст служби у справах дітей позовні вимоги позивача підтримала, суду пояснила, що дівчинка сама приходила до них та виявила бажання щоб її матір позбавили батьківських прав. Повідомила, що матір вживає алкогольні напої, постійно кричить, її вихованням займається її батько. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає разом із батьком, у нього нормальні умови для її проживання. В любий час вона може прийти до мами. На даний час її батьки розлучилися. Коли вона проживала з мамою батько їм допомагав матеріально. Матір за можливістю також надає їй матеріальну допомогу, яку вона витрачає на власні потреби. Чому батько прийняв таке рішення, їй невідомо. З мамою у неї бувають сварки, коли та вживає алкогольні напої. Батьки цікавляться її життям, успіхами у навчанні цікавиться більше матір. Батько працює. Вона спілкується зі своєю старшою сестрою, відносини між ними нормальні. Мама постійно цікавиться її успіхами. Претензій до матері вона не має. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачем. Відповідач приходила на підпитку до нього, з`ясовувати відносини, вона викликала поліцію, щоб заспокоїли її. Дівчинка проживає з батьком до року. Протягом місяця матір дитини тричі приходила до будинку позивача. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач поводить себе агресивно відносно дитини, свої батьківські обов`язки не виконує, вживає алкогольні напої, вчиняє сварки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що сторони по справі це її батьки, а [PERSON] - її рідна сестра. Мама нормально спілкується з сестрою, а позивач все робить на свою користь. Її сестра проживає з батьком, матір з будинку її не виганяла. Матір допомагає сестрі матеріально по можливості. Вона з чоловіком працює, а мати виховує її дитину. [PERSON] сама їздить на підробітки. Класний керівник спілкується з матір`ю. Мама інколи вживає алкогольні напої, але не зловживає ними. Чуму батьки розучилися їй невідомо. Між нею та матір`ю нормальні відносини. Коли вона навчалась у школі мама завжди цікавилась навчанням. Мама належним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до її сестри. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є класним керівником [PERSON] з п`ятого класу. ЇЇ мати постійно відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям [PERSON] . Якщо в неї виникають які небуть питання вона завжди телефонує матері та інформує її про виниклі проблеми, мати дівчинки завжди реагує та усуває їх. [PERSON] завжди охайна та підготовлена до зайнять у школі, всім необхідним для навчання забезпечена. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбу, який наразі розірвано. Від шлюбу мають дітей, з яких неповнолітньою є - [PERSON] , [INFO] . Копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого повторно Томаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 12 квітня 2023 року, батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] є: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Після розірвання шлюбу неповнолітня донька сторін - [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] , за його місцем реєстрації, в будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою головою квартального комітету 19 кварталу Марганецької міської ради від 20 березня 2023 року та довідкою про склад сім`ї від 29.03.2023 року . Її вихованням, утриманням, лікуванням в основному займається батько. Позивач посилається на ті обставини, що після розірвання шлюбу, а саме: з червня 2020 року дитина проживає з ним. Відповідач життям доньки не цікавиться, участі у її житті не приймає, матеріальної допомоги не надає, про дитину не піклується, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням. Не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання дитиною освіти. Внаслідок чого створились умови, які шкодять інтересам дитини. Вихованням, утриманням, лікуванням дитини займається лише він. Дитина проживає разом із ним та повністю перебуває на його утриманні. Всі питання щодо виховання вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не працює. Періодично з`являється за місцем його проживання, вчиняє сварки, проте належних доказів цьому не надає. На підтвердження чого ним до позовної заяви додано лише довідку КНП " Марганецький ЦПМСД" від 28.03.2023 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] на ДО КНП " МЦПМСД" у лікаря не перебуває, здоров`ям дитини опікується батько та характеристику, видану директором Марганецького ліцею №3 Марганецької міської ради Дніпропетровської області на [PERSON] , [INFO] з якої вбачається, що дівчинка за роки навчання виявила посередні здібності, особливої старанності у навчальній діяльності не показала. Має середній рівень досягнень. Навчається не в повну міру своїх сил, потребує постійного контролю з боку вчителів та батьків. Вчиться нерівномірно, самостійно працює недостатньо. На уроках активна, вона працьовита, енергійна, товариська, комінукабельна, самовпевнена, має почуття власної гідності, уміє триматися в колективі, з повагою ставиться до вчителів. Про участь батьків у вихованні дівчинки в характеристиці взагалі нічого не зазначено. Для вияснення обставин, на які посилається позивач та які мають значення для справи у судове в якості свідка була викликана класний керівник дівчинки, яка в судовому засіданні спростувала обставини викладені у позовній заяві, щодо невиконання [PERSON] батьківських обов`язків відносно своєї дитини. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька, це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Так, частиною ч. 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона по-винна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Поряд з цим позивачем не надано доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , а під час розгляду справи обставини викладені позивачем у позовній заяві, які є підставою для позбавлення батьківських прав взагалі спростовані. До висновку виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої [PERSON] , [INFO] » суд ставиться критично, і не вважає його підставою для задоволення позову, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач участі на засіданні комісії не брала, свої пояснення не надавала, її позиція не врахована, доказів того, що відповідач взагалі повідомлялася про засідання комісії у передбачений законом спосіб, представник третьої особи суду не надала. Думка класного керівника дитини не вияснялася та не враховувалась. За таких підстав та у урахуванням наявних у справі доказів, норм чинного законодавства, яке регулює дані правовідносини, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог позивача в частині позбавлення відповідача батьківських прав відмовити за необгнутнованістю. Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, то вони підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.11 ЗУ "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідач є матір`ю неповнолітньої - [PERSON] , [INFO] , яка наразі проживає з батьком та перебуває на його утриманні, остання зобов`язана надавати їй матеріальну допомогу, відповідно до ст.ст.180-184 СК України, згідно яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, враховуючи матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.05.2023 року і до повноліття дитини. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. За вищевикладених обставин суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовільнити частково. Щодо розподілу судових витрат пов`язаних з розглядом справи, то вони, відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, покладаються на позивача. Оскільки позов про стягнення аліментів задоволено, а позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI звільнений від сплати судового збору за вимоги про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Таким чином з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 гривень 60 копійок.

Outcome: approved