Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на наступні обставини. Вона є внутрішньо переміщеною особою. У 1980 році вона вперше працевлаштувалась на роботу та була прийнята лаборантом до «Рубежанский филиал Ворошиловградского машиностроительного института». При прийнятті на роботу була відкрита трудова книжка, в яку було зроблено первісні записи титульної сторінки. На той час вона була не заміжня і мала дівоче прізвище « [PERSON] ». У 1982 році вона вийшла заміж, змінивши прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». На вимогу діючого на той час законодавства після укладення шлюбу вона звернулась до відділу кадрів за місцем свого працевлаштування з метою внесення відповідного запису щодо зміни свого прізвища. Працівником відділу кадрів були внесені відповідні зміни до трудової книжки, але запис зроблений без зазначення дати внесення змін. На протязі багатьох років вона не звертала уваги на той факт, що її трудова книжка заповнена некоректно і тільки після набуття нею пенсійного віку відповідно до ст.5 Закону України «Про звернення громадян», коли вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області управління обслуговування громадян відділ обслуговування громадян №20 (сервісний центр) з заявою про призначення їй пенсії за віком, надавши пакет необхідних документів, з`ясувалась ця обставина. Після розгляду її заяви працівниками Пенсійного фонду України було винесене рішення від 11.05.2023 року №124150004390 про відмову у призначенні їй пенсії, мотивуючи тим, що до її страхового стажу не враховані періоди роботи, зазначені в трудовій книжці. Також було вказано на допущені помилки в її трудовій книжці на титульній сторінці, а саме: не вказана повна дата її народження та запис про зміни прізвища зроблено з порушенням. На даний час внести виправлення у її трудову книжку в позасудовому порядку не вбачається можливим, оскільки на сьогоднішній день на території Луганської області, де розміщено підприємство, яке відкривало їй трудову книжку, ведуться активні бойові дії. Просить встановити факт належності саме їй трудової книжки трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 04 липня 1980 року. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання повторно не з`явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні, причину неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст.81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що на першій сторінці трудової книжки, заповненої 04 липня 1980 року та виданої на ім`я «[PERSON] », 1963 року народження, на титульнім листі помилково зазначено на російській мові « [PERSON] » та не вказана повна дата її народження (а.с.9). На даний час неможливо встановити факт, що трудова книжка, заповнена 04 липня 1980 року, належить саме заявниці, оскільки на сьогоднішній день на території Луганської області, де розміщено підприємство, яке відкривало їй трудову книжку, ведуться активні бойові дії. Згідно свідоцтва про народження заявниці, виданого Консагенство СССР в г. Сантъяго де Куба 24 липня 1963 року, її дані зазначені вірно, а саме: на російській мові прізвище « [PERSON] » та дата її народження - [INFO] (а.с.7). Згідно копії паспорту, виданого Рубіжанським МВ ГУМВС України в Луганській області 10 грудня 2009 року - дата народження заявниці зазначена [INFO] (а.с.4) Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, виданого Покровським відділом ДРАЦС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №00039740592 від 19 травня 2023 року, дівоче прізвище заявниці зазначено вірно, а саме: на українській мові « [PERSON] » (а.с.8). Згідно Рішення про відмову у призначенні пенсії №124150004390 від 11.05.2023 року [PERSON] було відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки за доданими документами до страхового стажу не враховано період згідно трудової книжки [NUMBER] від 04.07.1980 року (не повна дата народження та зміна ПІБ з порушенням). Згідно реєстру застрахованих осіб страховий стаж враховано з 01.01.1999 року (а.с.12). Частиною 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. П. 1 Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. У судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України). З матеріалів заяви вбачається, що при перевірці працівниками Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було виявлено, що прізвище у трудовій книжці зазначено російською мовою - « [PERSON] », в той час її правильне дошлюбне прізвище пишеться - « [PERSON] », повна дата її народження - [INFO] . Належність вказаного документу заявниці підтверджується дослідженими у судовому засіданні копіями документів [PERSON] , а саме: копією паспорту Серії [NUMBER] від 10.12.2009р., копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.07.1963 року, копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00039740592 від 19 травня 2023 року, відповідно до яких вбачається, що трудова книжка від 04.07.1980 року належить саме заявниці. Оскільки встановлення даного факту необхідно заявниці для правильного нарахування, перерахування та отримання пенсії, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку неможливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , трудової книжки, заповненої 04 липня 1980 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved