Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

26 травня 2023 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між ним, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 16 липня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Севастополя, актовий запис № 594. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 липня 2005 року між ним та відповідачем [PERSON] . Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Севастополя було зареєстровано шлюб, актовий запис № 594. Від шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Причиною його звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що протягом спільного життя з відповідачем у них так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Між ним та відповідачем втрачені усі фізичні та духовні зв`язки. Відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні обов`язки, постійна напруга в стосунках і щоденні конфлікти, призвели до того, що з 2017 року вони з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, кожен із них має окремий бюджет, а тому шлюб між ним та відповідачем існує формально. Ухвалою судді від 23 червня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 10 серпня 2023 року. Ухвалою суду від 10 серпня 2023 року судовий розгляд справи було відкладено на 21 серпня 2023 року на підставі частини 4 статті 223 ЦПК України. Позивач у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, до позовної заяви позивачем було додано клопотання, в якому він просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно в призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов відповідач до суду не направила. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 21 серпня 2023 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 16 липня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Севастополя, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 16 липня 2005 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Севастополя, про що в Книзі реєстрації шлюбів 16 липня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за № 594. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є позивач, мати - відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 19 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що протягом спільного життя з відповідачем у них так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Між сторонами втрачені усі фізичні та духовні зв`язки. Відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні обов`язки, постійна напруга в стосунках і щоденні конфлікти, призвели до того, що з 2017 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, кожен із них має окремий бюджет, а тому шлюб між ними існує формально. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частиною 3 статті 56, частиною 1 статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, син сторін - [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати разом з відповідачем. Позивач добровільно щомісячно надає відповідачу кошти на утримання сина. Спірних питань по поділу сумісно нажитого майна між сторонами немає. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 073,60 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 073,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved