Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-13 00:00:00

У жовтні 2022 року КП «Міськводоканал» Сумської міської ради звернулося до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі своєчасно та в повному обсязі не оплачували за спожиті комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, у зв`язку з чим за період з 01 березня 2017 року по 31 серпня 2022 року утворилась заборгованість в сумі 35488 грн 23 коп., тому просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів вказану суму заборгованості. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2022 року позов Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради заборгованість за надані комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01 березня 2017 року по 31 серпня 2022 року в сумі 35488 грн 23 коп. Стягнуто в дольовому порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради витрати зі сплати судового збору в сумі 2481 грн, тобто по 1240 грн 50 коп. з кожного з них. 21 березня 2023 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 квітня 2023 року скасовано заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2022 року у справі № 591/5456/22 за позовом Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У відзиві відповідач [PERSON] у задоволенні позову просить відмити та зазначає, що він має право на проведення перерахунку оплати, оскільки плата за послуги нараховувалась на 8 осіб, які були зареєстровані в квартирі, хоча з 2009 року після розірвання шлюбу з колишньою дружиною в квартирі не проживали. У червні 2020 року він в черговий раз звернувся із заявою, додавши акт від 02 березня 2020 року. В результаті розгляду заяви представником КП «Міськводоканал» було складено акт від 19 червня 2020 року обстеження системи водопостачання та водовідведення, яким зафіксовано факт проживання двох осіб, підтверджено норму споживання води в розмірі 210 літрів на добу. В проведенні перерахунку в черговий раз було відмовлено. Відповідач вважає, що позивач у позовній заяві спеціально штучно завищив суму заборгованості на 17852 грн 22 коп. Саме виходячи з цієї суми 22793 грн 71 коп., вони мають провести і подальший розрахунок реальної суми заборгованості. Під час проведення перерахунку потрібно врахувати, що за період 2020-2022 років він та його дружина сплатили 29208 грн 90 коп., в той час як позивачем нараховано з вересня 2020 року відповідно до тієї ж обігової відомості 7973 грн 65 коп. Оскільки його дружина з 18 березня 2022 року та по теперішній час в квартирі не проживає (перебуває в Німеччині), а він з 18 березня 2022 року по 25 грудня 2022 року також не проживав і послугами, які надаються позивачем, також не користувався, тому під час проведення перерахунку має бути враховано відсутність заборгованості за квітень 2022 року в сумі 303 грн 06 коп., за травень - 367 грн 79 коп., за червень - 389 грн 47 коп., за липень - 380 грн 54 коп., за серпень - 414 грн 56 коп., а всього 1855 грн 42 коп. У відповіді на відзив позивач зауважив, що в квартирі відповідача не встановлено лічильники води, нарахування за надані комун послуги з водопостачання та водовідведення проводяться згідно нормами водоспоживання. Відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 квітня 1999 року № 172 нормами водоспоживання [ADDRESS] складає 210 л на добу на 1 особу. Нарахування здійснювалося в залежності від кількості зареєстрованих мешканців. Оскільки письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує відсутність споживачів за період з 01 березня 2017 року по 31 серпня 2022 року позивачу не надано, у КП «Міськводоканал» Сумської міської ради немає підстав на зменшення розміру плати або припинення нарахувань за надані послуги з водопостачання та водовідведення. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин наявності письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує відсутність споживача, та що б стало підставою для зменшення розміру плати або припинення нарахувань за надані послуги з водопостачання та водовідведення. Відсутність заяв та скарг від споживачів щодо неналежного надання або ненадання житлово-комунальної послуги свідчить про отримання відповідачем послуги з водопостачання та водовідведення належної якості, у зв`язку з чим у споживача виникло зобов`язання щодо оплати отриманих послуг. При цьому, позивач визнає, що від відповідача періодично надходили оплати за водопостачання та водовідведення, що свідчить про визнання ним свого боргу та визнання обов`язку по сплаті за комунальні період. За період з 01 березня 2017 року по 31 серпня 2022 року боржником було сплачено за постачання холоді водовідведення 27532 грн 24 коп., тобто боржник визнавав свій обов`язок по оплаті боргу за комунальні послуги, оскільки боржник сплачував більші суми, ніж суми, які були нараховані до сплати за місяць. З урахуванням визнання відповідачем боргу у березні 2020 року перебіг строку позовної давності щодо вимог з березня 2017 року перервався і розпочався знову в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України. У відповіді на заперечення відповідач [PERSON] зазначив, що відповідно до розрахунку суми заборгованості (обігової відомості), доданого позивачем до позовної заяви, станом на вересень 2020 року сума заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за його квартирою за особовим рахунком № [NUMBER] становила 40645 грн 93 коп., хоча в жовтні 2020 року позивач звертався до Зарічного районного суду м. Суми із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього 22793 грн 71 коп. заборгованості. Позивач також не спростував того факту, що сума сплачених ним кошти протягом 2020-2022 років (29208 грн 90 коп.) значно перевищує суму виставлених за цей період рахунків. Позивач ані у відповіді на відзив ані раніше жодним чином не обґрунтував свою відмову щодо надання дозволу на встановлення лічильника води. Вважає, що якби він зміг його встановити, спірного питання щодо наявності/відсутності заборгованості не існувало. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2023 року прийнято відмову від позову Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги в частині позовних вимог до [PERSON] . Закрито провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги в частині позовних вимог до [PERSON] . У додаткових письмових поясненнях позивач зазначив, що за період після пред`явлення позову з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2023 року за адресою: [ADDRESS] за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення було нараховано 3665 грн 87 коп. За період з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2023 року відповідачем вносилися оплати за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на загальну суму 4791 грн 90 коп., тобто боржник визнавав свій обов`язок по оплаті боргу за комунальні послуги, оскільки боржник сплачував більші суми, ж суми, які були нараховані до сплати за місяць. Також, у додаткових письмових поясненнях позивач визнав, що борг відповідача до 01 березня 2017 року становив 31348 грн 45 коп. Дана заборгованість виникла за період з 01 липня 1999 року по 28 лютого 2017 року. Вимоги про стягнення даної заборгованості були предметом розгляду справ за позовами та заявами КП «Міськводоканал» Сумської міської ради про видачу судового наказу. Зазначає, що відповідач почав погашати заборгованість з 31 січня 2020 року, сплативши 15217 грн 10 коп. заборгованості на виконання судового наказу від 07 серпня 2017 року № 591/3945/17 про стягнення з [PERSON] 15217 грн 10 коп. за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення через Зарічний відділ державної виконавчої служби міста Суми. Починаючи з березня 2020 року від відповідача періодично надходили оплати за водопостачання та водовідведення, що свідчить про визнання ним свого боргу та визнання обов`язку по сплаті за комунальні послуги. За період з 01 лютого 2020 року по 31 серпня 2022 року боржником було сплачено за постачання холодної води та водовідведення 27532 грн 24 коп., тобто боржник визнавав свій обов`язок по оплаті боргу за комунальні послуги, оскільки боржник сплачував більші суми, ніж суми, які були нараховані до сплати за місяць. В судовому засіданні представник позивача КП «Міськводоканал» Сумської міської ради - Лисенко О.П. позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , власником особового рахунку № [NUMBER] за даною адресою є [PERSON] (а.с. 11). 19 червня 2020 року між КП «Міськводоканал» Сумської міської ради та [PERSON] укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення за адресою: [ADDRESS] , за нормою водопостачання 210 л/добу на кількість 2 осіб (а.с. 16-17). Згідно з обіговою відомістю по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , за період з 01 березня 2017 року по 31 серпня 2022 року за відповідачем обліковується заборгованість у сумі 35488 грн 23 коп. (а.с. 5-9). Між сторонами по справі склалися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у строк (термін). Згідно зі ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. 526 ЦК України, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», п.п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за послуги з водопостачання та водовідведення, за затвердженими тарифами. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Судом встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та є власником особового рахунку № [NUMBER] за цією адресою (а.с. 11). У свою чергу, останній не надав належних і допустимих доказів того, що у цьому житловому приміщенні відсутнє централізоване постачання холодної води та водовідведення. З огляду на це, відповідач, як користувач житлового приміщення, у якому були отримані житлово-комунальні послуги, мав обов`язок оплатити позивачеві їхню вартість. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань у нього виникла заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг. Водночас, як вбачається з доданої до позовної заяви обігової відомості по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] , станом на 01 березня 2017 року позивач нарахував відповідачеві заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 31348 грн 45 коп., що підтверджується колонкою № 2 «Борг на початок місяця» (а.с. 5-9). При цьому, в подальшому до цієї суми заборгованості були додані усі інші нарахування, у зв`язку з чим заборгованість станом на 30 серпня 2022 року за вирахуванням сплачених відповідачем сум склала 39304 грн 44 коп. («Сальдо на кінець періоду»). Разом з тим, як пояснила в судовому засіданні представник позивача, що підтверджується також наявними в матеріалах справи письмовими доказами та додатковими письмовими поясненнями позивача, заборгованість відповідача станом на 01 березня 2017 року у сумі 31348 грн 45 коп. була стягнута з нього на користь позивача на підставі раніше ухвалених судових рішень, які набрали законної сили (а.с. 165, 171, 172-173, 178-179). За таких обставин, суд дійшов висновку, що безпідставним є включення до спірного періоду нарахування заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, які були стягнуті на підставі раніше ухвалених судових рішень у сумі 31348 грн 45 коп., оскільки таке нарахування призведе до подвійного стягнення з відповідача суми заборгованості. До того ж, невиконання стягнутих за ухваленими судовими рішеннями сум заборгованості не може бути предметом розгляду у даній цивільній справі, оскільки стосується питання судового контролю в порядку виконання судових рішень, які набрали законної сили. Відтак, до стягнення підлягає лише сума заборгованості, нарахована за спірний період, тобто з 01 березня 2017 року по 31 серпня 2022 року, що становить 35488 грн 23 коп., що підтверджується колонкою № 12 «Всього до сплати» (а.с. 5-9). Поряд з цим, матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідач у період з лютого 2020 року по серпень 2022 року сплатив кошти на погашення заборгованості в сумі 27532 грн 24 коп. (а.с. 5-9). Крім того, позивачем не заперечується і той факт, що у період з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2023 року відповідач сплатив кошти в рахунок погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги всього на суму 4791 грн 90 коп., що підтверджується також копіями розрахункових документів (а.с. 185-205). Також, у судовому засіданні представник позивача визнала і той факт, що відповідач сплатив у липні 2023 року кошти в сумі 519 грн 19 коп. в рахунок погашення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Однак, судом не приймається до розрахунку заборгованості сплачені відповідачем кошти в сумі 15217 грн 10 коп., оскільки матеріалами справи доведено, що вказані кошти були сплачені ним на підставі платіжної інструкції від 31 січня 2020 року № 979 на виконання судового наказу Зарічного районного суду м. Суми від 07 серпня 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь КП «Міськводоканал» Сумської міської ради заборгованості за надані комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за період з 01 червня 2013 року по 28 лютого 2017 року в сумі 15217 грн 10 коп. в порядку примусового виконання судового рішення (а.с. 178-179, 180, 181, 182). Отже, загальна сума сплачених відповідачем коштів на погашення заборгованості за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за період з 01 березня 2020 року по 31 липня 2023 року становить 17626 грн 23 коп. (27532,24 грн - 15217,10 грн + 4791,90 грн + 519,19 грн). Як пояснив в судовому засіданні відповідач, він сплачував ці кошти для погашення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. У свою чергу, позивач не довів належними і допустимими доказами, що вказані кошти були сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, яка виникла у відповідача до 01 березня 2017 року, у тому числі, в порядку примусового виконання судових рішень про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, які набрали законної сили. За встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між сумою нарахованої у спірний період заборгованості за надані комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 35488 грн 23 коп. та сумою сплачених на погашення цієї заборгованості коштів у сумі 17626 грн 23 коп., що становить 17862 грн (35488 грн 23 коп. - 17626 грн 23 коп.). При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача про відсутність підстав для нарахування заборгованості за спожиті комунальні послуги за період з 18 березня 2022 року, а також про перерахунок заборгованості за спірний період, оскільки доказів зняття [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою за період з 18 березня 2022 року по 31 серпня 2022 року матеріали справи не містять, а тому доводи про відсутність у відповідача обов`язку сплачувати заборгованість за вказаний період у зв`язку з його виїздом та його дружини за кордон є безпідставними. [PERSON] не був позбавлений можливості звернутись до позивача із заявою про зміну фактичного місця проживання, чого не зробив. Отже, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані комунальні послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 17862 грн 00 коп. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому статтею 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено на 50,33 % (17862 грн * 100% / 35488,23 грн), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 1248 грн 69 коп. (2481 грн * 50,33 % ). На підставі викладеного,

Outcome: partial