Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

[PERSON] , 16.08.2023 подала до суду вказану заяву, в якій просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживания (перебування) з нею, за адресою [ADDRESS] ; 2) заборонити [PERSON] , наближатися на відстать ближче 200 метрів до місця її проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування; 3) заборонити [PERSON] , особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 4) заборонити [PERSON] , вести листування, телефонні переговори з нею, або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб. Вимоги обгрунтувала тим, що у 2020 році вона перемістилась до міста Кропивницького, будучи внутрішньо переміщеною особою, оскільки народилась та до окупації проживала в м.Довжанськ (попередня назва - м.Свердловськ) Луганської області. 29.08.2020 підписала контракт зі Збройними Силами України, вступила на військову службу, де познайомилась з [PERSON] та почали зустрічатись і за будь-якої можливості проживати разом (вихідні, відпустка, тощо). Однак з часом [PERSON] почав проявляти агресію стосовно неї та періодично вчиняти насильство фізичного і психологічного характеру, яке проявлялось в словесних образах та побоях, зазвичай бив по голові, щоб не залишалось слідів. Так, у травні 2021 року, після випадку насильства з боку [PERSON] у неї з?явились проблеми з вухом, в зв?язку з чим вона зверталась до медичної установи. При цьому, нікому не повідомляла, що травму їй завдав чоловік, сказала, що вдарилась сама. Після кожної ситуації насильства, коли вона намагалась закінчити їх відносини, [PERSON] просив вибачення, запевняв її, що такого більше не буде та деякий час подібні ситуації не повторювались. Вона вірила і сподівалась, що останній дійсно зміниться, після чого відносини між ними налагодились. 26.08.2022, будучи у відпустці, вони зареєстрували шлюб у Знам?янському віділі державної рестрації акців цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства тостиції (м.Дніпро), актовий запис №182. Одружившись, вона планувала щасливе спільне життя і народження спільної дитини. Для цього, 13.10.2022 вони купили квартиру за адресою [ADDRESS] , яку оформили на неї за нотаріального згодою [PERSON] . Ідея щодо купівлі квартири в м.Знам`янка належала чоловіку, оскільки він родом зі Знам?янського району Кіровоградської області, їй це було не принципово, адже своє життя вона бачила лише поруч з ним. З часом вона завагітніла і все наче було прекрасно. Проте, коли [PERSON] приїздив у відрядження додому (він є військовослужбовцем і майже весь час перебуває на службі), починав безпідставно сварки, ображав, тиснув, погрожував фізичною розправою, а також бив її. 14.06.2023 [PERSON] знову вдарив її, після чого, будучи вже вагітною, вона втекла до м.Кропивпицького, де знайшла собі прихисток в Кіровоградському обласному соціальному цетрі матері і дитини, однак до поліції не зверталась. Через незначний проміжок часу, [PERSON] почав писати їй та дзвонити, запевняв, що такого більше не повториться, що він лобить її і дитину, просив повернутись додому. Вирішивши знову дати йому шанс, вона повернулась додому. Однак їх щасливе і мирне життя тривало не довго і 01.07.2023 [PERSON] повторно влаштував сварку, під час якої ображав її та вдарив по голові. Хвилюючись за своє життя та життя їх ненародженої дитини (на 30 тижні вагітності), вона звернулась до мобільної бригади соціально-психологічної допомоги, які приїхали на її виклик та викликали поліцію. В той же день, 01.07.2023 працівниками поліції був винесений терміновий заборонний припис серії АА №157824 стосовно кривдника [PERSON] , в якому вказано, що він вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно [PERSON] . Даним приписом [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 5 діб з 13 год 00 хв 01.07.2023 по 13 год 00 хв 05.07.2021 та роз?яснено положення статті 173-2 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушения по факту домашнього насильства з невідомих їй причин відразу не складався. Лише після того, як вона звернулась за правовою допомогою та адвокатом було направлено запит і скаргу на дії працівників поліції, останніми було складено протокол та направлено його до суду. Незважаючи на це, вона боялася залишатись вдома та за її бажанням мобільна бригада забрала її до м.Кропивницький та допомогли знайти тимчасовий прихисток. На теперішній час, вона знаходиться у Кіровоградському обласному соціальному центрі матері і дитини, оскільки до теперішнього часу додому повертатись боїться. Реально хвилюється за своє життя та життя їх дитини, оскільки останні рази їх з чоловіком зустрічі закінчувались не лише психологічним, але і фізичним насильством з його боку. Вказані вище ситуації призвели до того, що вона, як людина, яка має власне житло, вимушена знаходитись в тимчасовому притулку, оскільки в будь-який момент туди може повернутись [PERSON] та продовжити протиравні дії. За таких обставин вважає, що не має права ставити під загрозу своє життя та життя ненародженої дитини. Насьогодні [PERSON] постійно намагається вийти з нею на зв?язок, через друзів, знайомих та меседжери, хоча його номер у неї заблокований. Після кожної переписки чи розмови з ним або їх спільними знайомими, вона почуває себе пригніченою, виснаженою, втомленою, ображеною та приниженою, адже всі намагаються пояснити їй, що нічого страшного не відбулось і взагалі можливо вона в цьому винна. 25.07.2023 у супроводі представників Громадської організації «Десяте квітня», які допомагають їй у вирішенні соціальних та юридичних питань, вона приїздила до квартири зібрати та забрати речі, які нею були підготовлені для пологів та дитини (ліжко, візок, тощо), але, не встигнувши переступити поріг квартири, на месенджер отримала від [PERSON] повідомлення зі змістом «ти в Знам?янці?». Вказане підтверджує той факт, що він слідкує за нею та намагається контролювати її життя. Крім того, в квартирі вона виявила відсутність своїх речей, а саме: була відсутня вся форма та екіпровка, яку вона отримувала у військовій частині і яку з часом має повернути, відсутні продукти харчування та деяка побутова техніка. За вказаним фактом викликала працівшиків поліції та звернулась з заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме таємне викрадення її речей. Також, 28.07.2023 дізналась, що 19.07.2023 [PERSON] звернувся до поліції з заявою, що 01.07.2023 вона пішла з дому і забрала всі кошти (долари, євро), документи на квартиру і золото на суму близько 100000 грн. Вказану заяву розцінює як тиск на неї, оскільки 01.07.2023 при фіксації факту домашнього насильства вона заявляла працівникам поліції, що [PERSON] забрав всі кошти. Крім того, останній не бажав віддавати їй документи на квартиру, оскільки він вважає, що квартира його і вона на неї не має права. Золото, про яке зазначено в заяві, є прикрасами, які [PERSON] їй дарував після кожної сварки або побиття. На даний час, після всього пережитого, одна лише думка про можливу зустріч з [PERSON] для неї є неприємною та психотравмуючою, а його намагання з нею поговорити та зустрітися завдають шкоди її психічному здоров?ю та спричиняють емоційну невпевненість, що зовсім не на користь їй та їх дитині. Приблизно в кінці серпня - на початку вересня 2023 року вона має народжувати, але лише думка про можливу появу [PERSON] поруч (приїзд до лікарні або її місця перебування) викликає у неї відчуття дискомфорту, страх і тривожність, оскільки після останніх зустрічей в неї довго зберігається нестабільний психоемоційний стан і вона реально побоюється за свою безпеку та безпеку дитини, адже вірогідностість повторного вчинення домашнього насильства з боку чоловіка досить висока. У зв`язку з вищевикладеним, [PERSON] змушена звернутися до суду з даною заявою про винесення обмежувального припису, адже іншого способу убезпечити себе від чоловіка [PERSON] , отримати можливість спокійно народити здорову дитину, мати можливість пересуватись по вулиці не озираючись, не знає. У судове засідання заявник не з`явилася, подала заяву, в якій заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу без її участі, зважаючи на строк вагітності. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, телефонним зв`язком повідомив, що не має можливості прибути в судове засідання, у зв`язку з проходженням військової служби в ЗСУ. Приймаючи до уваги заяву заявника про розгляд справи за її відсутності, належне повідомлення заінтересованої особи про розгляд справи, а також особливості розгляду даної категорії справи, відповідно до положень ст.350 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності заявника та заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26.08.2023 перебувають у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , проживає за адресою [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . З 01.07.2023 проживає в Комунальному закладі «Кіровоградський обласний соціальний центр матері та дитини» Кіровоградської обласної ради у зв`язку із складними життєвими обставинами, що підтверджується довідкою цього комунального закладу. Наразі заявник вагітна, перебуває на ІІІ триместрі вагітності. На підтвердження факту вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно дружини [PERSON] суду надано: - терміновий заборонний припис серії АА №157824 від 01.07.2023, який винесено стосовно [PERSON] у зв?язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного та фізичного характеру стосовно постраждалої особи [PERSON] ; - відповідь Відділу поліції №1 (м.Знам?янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 17.07.2023 на адвокатський запит, в якому вказано, що звернення [PERSON] зареєстровано до інформаційно-комунікаційної системи ІПНП відділу поліції №1 (м.Знам?янка) Кропивницького РУП ГУНП В Кіровоградській області за №5946 від 01.07.2023, однак протокол на місці вчинення правопорушення не складався, кривдник не затримувався; диск з відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції, які виїжджали на виклик 01.07.2023, на яких зафіксовано стан [PERSON] і її пояснення щодо інциденту, а також стан і пояснення [PERSON] щодо інциденту насильства; - висновок психолога від 14.07.2023, який складений і підписаний керівником мобільної бригади соціально-психологічної допомоги 45.1 м.Кропивницького, кандидатом психологічних наук [PERSON] з якого слідує, що [PERSON] потерпає від домашнього насильства з боку чоловіка. Ситуація пережита [PERSON] , призвела до нанесення їй психологічної травми та погіршення фізичного здоров`я; - висновок психолога ГО «Десяте квітня» щодо психологічного стану [PERSON] , в якому зазначено, що остання постраждала від домашнього насилля і вже вдруге залишила місце проживання через страх за майбутню дитину. Під час психологічної бесіди з?ясовано, що насилля по відношенню до неї відбувається вже більше року, спочатку це були образи, погрози, контроль, приниження, а згодом чоловік почав її бити. З часом ситуація погіршувалася. Образ ставало все більше і частіше, до того ж чоловік почав використовувати фізичну силу щодо неї. Враховуючи що насильство має циклічний характер і періоди нападів змінюються періодами примирення жінка сподівалася, що все буде добре, звинувачуючи при цьому себе та бажаючи зберегти сім?ю. Але після останнього випадку, коли чоловік завдав їй фізичного болю і під загрозою опинилося життя її майбутньої дитини, жінка скористалася послугами мобільної бригади, залишивши місце проживання. Психоемоційний стан жінки лабільний, спостерігається підвищений рівень тривожності, який проявляється у невпевненості, почутті занепокоєння, неспроможності розслабитися, зменшенні кола спілкування. [PERSON] пережила стресову подію, причиною якої стала загроза життю як їй, так і її майбутній дитині; - копію постанови Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.07.2023 справа №389/2332/23, якою матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173 - 2 КУпАП повернуті до відділу поліції №1 (м.Знам?янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області для належного оформлення; - копії консультативних висновків лікаря отоларинголога від 21.05.2021 та 25.05.2021, в яких зазначено, що [PERSON] має діагноз посттравматичний лівобічний перфоративний середній отит, гостра лівобічна сенсоневральна втрата слуху на фоні хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27 Конституції України визначено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Частиною 1 ст. 15, ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювания. Кожна особа має право зверпутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майпового права та іптересу. Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне пасильство - це форма домашнього пасильства, що вклочає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коптів чи документів або можливості користуватися пими, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманн псобхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушувания до праці, заборону навчатися та інші правопорушення скопомічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно з частинами третьою та четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і наякі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У справі №216/4309/21 Верховний Суд у своїй постанові від 09.06.2022 звернув увагу на те, що докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обгрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обгрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою Органів Націопальної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства, витяг з Єдиного ресстру досудових розслідувань. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19 (провалжения №61-11564c19) зроблено висповок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративпе правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. У справі №404/5203/19 Верховний Суд у своїй постанові від 19.05.2020, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій, зазначив, що доводи заінтересованої особи відносно того, що він не набув статусу «кривдника», оскільки не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, попри наявні факти звернень до правоохоронних органів з заявами про вчинення насильства у сім?ї, зареєстрованих у Єдиному ресстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР), не є обгрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що особа не притягалась до юридичної відповідальності, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Положеннями ст.350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходив тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. На підставі досліджених судом доказів, судом встановлено, що [PERSON] вчиняє фізичне, психологічне та економічне насильство стосовно заявника, яка доводиться йому дружиною. З огляду на встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав особи про які просить заявник, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа. Окрім того, існують ризики вірогідності продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно [PERSON] , настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Запропонований заявником строк дії обмежувального припису - 6 місяців, суд, зважаючи на обставини справи, вважає пропорційним та необхідним. При цьому, суд враховує, що заявник має скоро народити дитину, а відтак є і буде дуже уразливою в тому числі до проявів насильства, потребуватиме особливого душевного комфорту і відчуття захищенності для відновлення власних ресурсів та налагодження побуту/догляду за дитиною, що буде неможливим за відсутності впевненості щодо неповторення випадків вчинення щодо неї насильства зі сторони чоловіка. Відтак заява [PERSON] про видачу обмежувального припису, підлягає задоволенню. Згідно з положенням ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Відповідно до ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: approved