Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

Зміст позовних вимог Позивач, в інтересах якого діє адвокат Трун Ольга Валентинівна, звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, яка склалася на момент звільнення станом на 26.02.2020 року. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він в період з 06.04.2018 року по 26.02.2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. В день звільнення відповідач в повному обсязі не провів з ним остаточного розрахунку по заробітній платі. З моменту звільнення до подачі позову відповідач не здійснив повний розрахунок при звільненні. Відомості з заборгованості з заробітної плати відповідач позивачу не надає. Враховуючи наведене, посилаючись на вимоги ст.ст.115,116 КЗпП України позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі, яка існує станом на день його звільнення та витребувати у відповідача інформацію про розмір такої заборгованості. Рух справи у суді Ухвалою судді від 20 червня 2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ній недоліків. Ухвалою судді від 03 липня 2023 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою судді від 03 липня 2023 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано у відповідача докази, а саме інформацію щодо розміру заборгованості позивача з заробітної плати. Відповідач правом надання відзиву на позов не скористався. 18.07.2023 року відповідачем виконана ухвала суду від 03.07.2023 року та надана суду довідка № 188 від 18.07.2023 року про розмір заборгованості з заробітної плати перед [PERSON] (а.с.27 зворотній бік) Інших клопотань від сторін не надходило. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться(ч.1 ст.279 ЦПК України). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше(ч.5 ст.279 ЦПК України). При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи(ч.8 ст.279 ЦПК України). Встановлені судом обставини та факти. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 06.04.2018 року по 26.02.2020 року, працюючи електрослюсарем підземним 4-го розряду, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.10 звор.бік) та довідкою ТОВ «Краснолиманське» № 188 від 18.07.2023 року (а.с.27 звор.бік). Вищевказаними документами також підтверджується, що позивач був звільнений з ТОВ «Краснолиманське» 26.02.2020 року, на підставі наказу відповідача № 57/к від 26.02.2020 року, за власним бажанням згідно з ч.1 ст.38 КЗпП України. Довідка ТОВ «Краснолиманське» № 188 від 18.07.2023 року (а.с.27 звор.бік) свідчить, що ТОВ «Краснолиманське» станом на 18.07.2023 року має перед [PERSON] заборгованість з заробітної плати за період з квітня 2018 року по лютий 2020 року в сумі 38674,71 грн. Зі змісту довідки вбачається, що вказана в ній сума заборгованості із заробітної плати зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів. Позивач суму заборгованості станом на 18.07.2023 року, зазначену у вищевказаній довідці не оспорював. Виходячи з наведеного, судом достовірно встановлено, що при звільненні позивача 26.02.2020 року, відповідачем, у строки, встановлені ст.116 КЗпП України, повний розрахунок з позивачем не був проведений. Також судом встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження у цій справі відповідач отримав 03.07.2023 року (а.с.23). Застосоване судом законодавство та висновки суду. За приписами ст.47 КЗпП (в редакції, що діяла станом на день звільнення позивача, а саме станом на 26.02.2020 року) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП (в редакції, що діяла станом на день звільнення позивача, а саме станом на 26.02.2020 року) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Стаття 233 КЗпП (в редакції, що діяла до 19.07.2022 року) передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З 19.07.2022 року набрали чинності зміни внесені в КЗпП Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» N 2352-IX від 01.07.2022 року. Відповідно до ст.233 КЗпП (в редакції, що діє після 19.07.2022 року), працівник із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать йому при звільненні, має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Редакція вказаної частини набрала чинності 19.07.2022 року. Таким чином, починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX не передбачають особливої дії норм права для зміненої ним частини другої статті 233 КЗпП України, не містять жодних застережень щодо застосування цього закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб. Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Враховуючи наведене, а також те, що позивач був звільнений в 2020 році та мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, суд вважає, що норми ст.233 КЗпП (в редакції, що діє після 19.07.2022 року) не розповсюджуються на нього. Таким чином, суд вважає, що позивач своєчасно звернувся до суду з вказаним позовом і строки звернення до суду з цим позовом ним не пропущені. Крім того суд звертає увагу на те, що доказів, які б свідчили про те, що позивач отримував від відповідача письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому при звільненні суми, матеріали справи не містять. Враховуючи наведене, законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач при звільненні позивача порушив вимоги ст.116 КЗпП України та не виплатив всіх сум, що належали останньому від підприємства ні в день звільнення, ні після того, як отримав ухвалу суду від 03.07.2023 року та станом на дату розгляду справи 22.08.2023 відповідач має перед позивачем заборгованість із заробітної плати в сумі 38674,71 грн за період його роботи з 06 квітня 2018 по 26 лютого 2020 року і тому вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», станом на день звернення позивачем до суду (станом на 15.06.2023 року), за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073,60 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13420,00 грн). Таким чином за подання цього позову до суду позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 1073,60 грн, але відповідно до п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору позивач звільнений. Враховуючи наведене та правила ст.141 ЦПК України, сума в розмірі 1073,60 грн (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно з п.2 ч.1ст.430 ЦПК України рішення суду в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частини стягнення заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved