Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-16 00:00:00

18.01.2022 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 61315,45 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 14.04.2018 року о 00 год. 40 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ», державний номерний знак « [NUMBER] » у м. Харкові вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, що спричинило зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ», державний номерний знак « [NUMBER] ».\~Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажири отримали тілесні ушкодження. Вироком Московського районного суду міста Харкова - справа № 643/3856/19 від 01.06.2020 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. У зв`язку з чим, [PERSON] повідомив МТСБУ про настання ДТП та надав заяву про відшкодування шкоди. МТСБУ визначив розмір заподіяної шкоди [PERSON] в сумі 61315, 45 грн., та здійснив регламентну виплату. Вищевикладене стало підставою звернення до суду В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, просив розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка повернута оператором поштового зв`язку. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Крім того, у зв`язку з наявністю в матеріалах справи вироку суду, яким [PERSON] визнано винним та призначено покарання у виді позбавлення волі, суд з метою з`ясування місця знаходження відповідача [PERSON] у разі, якщо останній відбуває покарання, здійснено запит до ДУ «Харківський слідчий ізолятор». 02.01.2023 до суду надійшла відповідь, що [PERSON] станом на 26.12.2022 в установі не утримується. Також судом здійснено запит до Московського районного суду м. Харкова, з проханням повідомити місце відбування покарання [PERSON] 15.03.2023 до суду надійшла відповідь, що згідно матеріалів кримінального провадження, відоме місце перебування [PERSON] [ADDRESS] . Відповідно до ч.2\~ст.191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень\~ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4\~ст.223 ЦПК України\~\~постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 14.04.2018 о 00:40 годині, [PERSON] керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 21011», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , на якому рухався по вул. Академіка Павлова з боку вул. Героїв Праці у напрямку вул. Василя Стуса у м. Харкові. В ході руху [PERSON] на керованому ним автомобілі «ВАЗ 21011», реєстраційний номер [NUMBER] , під`їжджаючи до перехрестя вул. Академіка Павлова та вул. Василя Стуса, проявив неуважність та здійснюючи маневр повороту ліворуч на вул. Василя Стуса, не наддав перевагу зустрічному транспортному засобу, чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1 і 16.6 Правил дорожнього руху України, та виїхавши на зустрічну смугу руху, закінчуючи маневр повороту ліворуч, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2111» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по вул. Академіка Павлова, з боку пр. Ювілейного у напрямку вул. Героїв Праці у м. Харкові. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події постраждали пасажири автомобіля «ВАЗ 21011», р.н. [NUMBER] ,а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вироком Московського районного суду м. Харкова від 01.06.2020 [PERSON] , визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. (а.с. 5-9). Станом на час вчинення ДПТ, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була не застрахована. 16.05.2020 [PERSON] повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 14.04.2018 о 00:40 годині., за участю транспортного засобу ВАЗ 21011», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , власником якого є [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ-2111» р.н. [NUMBER] », під керуванням [PERSON] (а.с. 14). 16.05.2020 з метою отримання грошового відшкодування за спричинену внаслідок ДТП, пов`язану із витратами на лікування, [PERSON] подав заяву до МТСБУ. 04.11.2020 у зв`язку з настанням події, передбаченої підпунктом «а» п.41.1\~ст. 41 Закону\~України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТС БУ сплатив на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 11913,60 грн. за тимчасову втрату працездатності, 10.11.2020 грошові кошти в розмірі 35784,76 грн. та 08.04.2021 грошові кошти в розмірі 35784,76 грн. за витрати пов`язанні з лікуванням. (а.с. 67-69). Відповідно до ч.1ст. 1166 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа звільняється\~від обов`язку\~відшкодувати шкоду\~якщо доведе,\~що шкоди\~було завдано\~не з\~її вини\~(ч.2 ст. 1166 ЦК України). Згідно з частинами 1,2\~ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою(п. 1 ч.1ст.1188 ЦК України). Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до підпункту «а» п. 41.1ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України\~передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п.п 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону. Матеріали справи не містять жодних доказів відшкодування відповідачем шкоди в порядку регресу позивачу. Доказів на спростування розрахунку шкоди чи обов`язку щодо її відшкодування [PERSON] не надано. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій\~ст. 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, те, що сплата МТСБУ страхового відшкодування, підтверджена матеріалами справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача, в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 61315,45 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 141\~ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2684, 00 грн.

Outcome: approved