Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з розміру 1/4 на 1/6 частини від усіх доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява мотивована тим, що з позивача на користь відповідача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згідно до судового наказу, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 01 серпня 2022 року стягуються аліменти в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття починаючи з 25 липня 2022 року. 30 березня 2018 року Щорським районним судом Чернігівської області видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином з позивача стягуються аліменти на утримання двох дітей у загальному розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу). Така ситуація погіршує матеріальне становище позивача. Таким чином позивач звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів на утримання сина з на 1/6 від заробітку (доходу). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 червня 2023 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 серпня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] (в режимі відеоконференції) в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав, вказаних у ньому. Зазначив, що на даний час з нього стягуються аліменти у розмірі частини доходів на утримання сина [PERSON] та в такому ж розмірі на утримання дочки [PERSON] , загальний розмір становить всіх доходів. Такий розмір аліментів є надмірним тягарем для нього. Діти від різних шлюбів. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважає зменшення розміру аліментів є безпідставним. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] від зареєстрованого 16 жовтня 2021 року шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження виданого Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1263 від 21 червня 2022 року. 01 серпня 2022 року судовим наказом, виданим Солом`янським районним судом міста Києва, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитинну відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 25 липня 2022 року. Крім того, згідно свідоцтва про народження, виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 08.09.2015 року, актовий запис № 1556, [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . 30 березня 2018 року Щорським районним судом Чернігівської області видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. За даними розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем Бойко О.О. ВП [NUMBER], заборгованість [PERSON] по судовому наказу, виданому Солом`янським районним судом міста Києва на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] станом на 13.02.2023 року складає 13 441,06 грн. Згідно довідки про доходи - заробітну плату [PERSON] , виданої Обласною клінічною лікарнею від 02.08.2023 року, загальна сума доходу позивача за період з 01.01.2023 року по 31.07.2023 року становить 152 759,82 грн., сплачені аліменти 53 719,49 грн. Згідно довідки Харківського національного медичного університету від 04.08.2023 року № 147 заробітна плата позивача за період з січня 2023 року по липень 2023 року складає 23 450 грн. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 Сімейного кодексу України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 Сімейного кодексу України, встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього на утриманні є ще дитина від іншого шлюбу, оскільки спільно з [PERSON] має малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , а тому на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей. Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. (постанова Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20) Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). Відповідно до частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: dismissed