Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-29 00:00:00

Представник позивача Ляр Д.Ю. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19.12.2008 в розмірі 59264 грн 23 коп. станом на 14.03.2023, яка складається з такого: 48434 грн 25 коп. - заборгованість за кредитом, 10829 грн 98 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн - заборгованість за комісією, 0,00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Також просить стягнути судові витрати в розмірі 2684 грн 00 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.12.2008 відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до позивача, у зв`язку із чим підписала Анкету-заяву. При підписанні заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява на отримання кредиту разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом в заяві. Відповідач була ознайомлена із умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві, яка містить запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також відомості про особисті персональні дані відповідача. Проте, відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 14.03.2023 становить 59264 грн 23 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 48434 грн 25 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 10829 грн 98 коп., заборгованість за комісією в розмірі 0,00 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором розмірі 0,00 грн. Ухвалою суду від 27.04.2023 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 24.05.2023. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову. 22.05.2023 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 24.05.2023 розгляд справи відкладено на 06.06.2023 за клопотанням відповідача. 06.06.2023 від представника АТ КБ «ПриватБанк» Т.Фрашко надійшла заява про відкладення розгляду справи, з метою надання додаткового часу для погашення заборгованості. 06.06.2023 розгляд справи відкладено на 26.06.2023 за клопотанням представника АТ КБ «ПриватБанк». 26.06.2023 розгляд справи відкладено на 24.07.2023, 30.08.2023 у зв`язку з неявкою сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без участі його представника за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву на позов не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив таке. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надана копія Анкети-заяви про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, з якої вбачається, що 19.12.2008 відповідач [PERSON] підписала анкету-заяву. Встановлено, що у анкеті-заяві містяться персональні дані відповідача: паспортні дані, контактна інформація, сімейний і соціальний статус, трудова зайнятість, майновий стан, дата та її підпис. Також зазначено розмір бажаного кредитного ліміту - 500,00 грн, розмір процентної ставки - 2,5 % в місяць, вид кредитної картки - кредитка «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та номер картки - [NUMBER] . Відповідно до довідки про надання [PERSON] кредитних карток вбачається, що останній надано кредитну картку: № [NUMBER] , дата відкриття якої 19.12.2008, термін дії - 12/11, № [NUMBER] , дата відкриття якої 24.11.2012, термін дії - 06/16, № [NUMBER] , дата відкриття якої 15.08.2013, термін дії - 06/17, № [NUMBER] , дата відкриття якої 28.04.2016, термін дії - 04/20, № [NUMBER] , дата відкриття якої 15.11.2018, термін дії - 08/22. До кредитного договору банк додав довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № [NUMBER] , оформленої на [PERSON] , з якої вбачається що 19.12.2008 відповідачу був встановлений кредитний ліміт 500,00 грн, 05.12.2012 зменшено до 0,00 грн, 09.09.2017 збільшено до 46 000,00 грн, 18.09.2018 збільшено до 48 000,00 грн, 26.12.2022 зменшено до 0,00 грн. Відповідно до наданого банком розрахунку загальна заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 14.03.2023 становить 59264 грн 23 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 48434 грн 25 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 10829 грн 98 коп., заборгованості за комісією в розмірі 0,00 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 0,00 грн. Відповідно до наданої банком виписки за договором № б/н за період 19.12.2008-17.03.2023 станом на 17.03.2023, вбачається що [PERSON] здійснювала часткове погашення кредиту. Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд виходить із такого. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Статтею 1069 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновків, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Між сторонами дійсно виникли правовідносини починаючи з 19.12.2008, що підтверджується укладеним кредитним договором № б/н від 19.12.2008, шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви. При підписанні якої відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява на отримання кредиту разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.12.2008, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] , а також випискою за договором № б/н за період 19.12.2008-17.03.2023 вбачається, що відповідач отримувала кредитні кошти від позивача, а також частково здійснювала повернення зазначених коштів, що також вказує на наявність між сторонами кредитних правовідносин. Факт укладення кредитного договору та здійснення платежів по рахунку відповідача підтверджується підписаною Анкетою-заявою, розрахунком заборгованості за договором № б/н від 19.12.2008 станом на 14.03.2023 та випискою за договором № б/н за період 19.12.2008-17.03.2023, що знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) є належним доказом щодо заборгованості по основному зобов`язанню ("тілу" кредиту) за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням за кредитним договором ("тілом" кредиту) в розмірі 48434 грн 25 коп. підлягають задоволенню. Суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 10829 грн 98 коп., виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У анкеті-заяві позичальника від 19.12.2008 базова процентна ставка встановлена в розмірі 2,5 %, а з виписки за договором № б/н за період 19.12.2008-17.03.2023 вбачається, що 01.11.2017, 01.12.2017, 01.01.2018, 01.02.2018, 01.03.2018, 01.04.2018, 01.05.2018, 01.06.2018, 01.07.2018, 01.08.2018, 01.09.2018, 01.10.2018 та 01.11.2018 списання відсотків відбулося в розмірі 3,6 %, з 01.12.2018 по 01.12.2019 та з 01.01.2020 по 01.08.2020 списання відсотків відбулося в розмірі 3,5 %, з 01.09.2020 по 01.02.2023 «списання» відсотків відбулося в розмірі 3,4 %. Однак, письмових доказів, що відповідач [PERSON] погодилась на зміну процентної ставки з 2,5 % на 3, 6% саме після 01.11.2017 матеріали справи не містять. Позивачем не представлено доказів на підтвердження письмової згоди відповідача на зміну процентної ставки. У зв`язку з цим, суд вважає, що процентна ставка з 01.11.2017 змінена банком без згоди відповідача за власною ініціативою. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками посилався на витяг з Тарифів банку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як на невід`ємні частини кредитного договору. Умови та Правила надання банківських послуг не засвідченні належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом. Також, додана до позову роздруківка витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача саме із цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку. Крім того, у Анкеті-заяві не ідентифіковано, що Умови та Правила надання банківських послуг, додані до позову, є чинними на момент підписання відповідачем анкети-заяви і що саме з ними він був ознайомлений. Таким чином, роздруківка із веб-сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц, провадження № 14-131цс19 та від 03.03.2021 у справі № 669/573/18, провадження № 61-6724св19. Крім того, Верховний Суд відповідно до постанови від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц дійшов висновку, що такий порядок укладення кредитного договору не є прийнятним, а самого клієнта потрібно в письмовому вигляді повідомляти про усі істотні умови кредитування (строк кредитування, процентну ставку, розмір пені та штрафів і так далі). Це обумовлено тим, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Як наслідок, Велика Палата вказала, що банк не має права нараховувати та стягувати зі своїх клієнтів проценти та пеню за виданими кредитними картками. Велика Палата Верховного Суду у зазначеній вище постанові вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача суми невідшкодованого основного зобов`язання («тіла» кредиту) в розмірі 48434 грн 25 коп. Наявні, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. У стягненні заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 10829 грн 98 коп. слід відмовити. Як вбачається з платіжного доручення № PROM6B8W9W від 06.04.2023 позивачем сплачено 2684,00 грн судового збору за подання позову. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги заявлені щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 59 264,23 грн. Суд задовольнив вимоги в частині стягнення заборгованості за основним зобов`язанням («тілом» кредиту) у розмірі 48434,25 грн, вимоги задовольняються на 82 %, відтак стягненню з відповідачки підлягає пропорційна цьому сума судового збору в розмірі 2201 грн 00 коп. (2684,00 х 82 : 100).

Outcome: partial