Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-20 00:00:00

В березні 2023 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , АТ «УКРСИББАНК» про визнання права іпотекодержателя. В своєму позові просили визнати за ТОВ «Кей-Колект» права іпотекодержателя за договором іпотеки №11221002000/1 від 24 вересня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрованого в реєстрі за №5757, що укладений між АК ІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] , право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207-5208 від 12 грудня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., стосовно іпотечного майна - квартири за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1289250512214) та стягнути з відповідача судові витрати. 08 травня 2023 року суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області постановлена ухвала про відкриття провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 24 липня 2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 24 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11221002000, згідно якого, останній отримав кредитні кошти у розмірі 76 000 доларів США під 11,9% річних з кінцевим терміном повернення 25 вересня 2028 року. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, між Банком та [PERSON] укладено Договір іпотеки №11221002000/1 від 24 вересня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О. А. за реєстровим номером 5757. Відповідно до п.4.1. Договору іпотеки, предметом іпотеки визначено квартиру [ADDRESS] , загальною площею 83,6 кв.м, житловою площею 54,6 кв.м, що складається з: 1 - коридор, 2, 3, 6, 8 - кімнати, 4 - вбиральня, 5 - ванна, 7 - вбудована шафа, 9 - кухня, І - лоджія. На підставі Договору іпотеки, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округи Якубою О.А. до Державного реєстру іпотек було внесено запис про обтяження Квартири іпотекою за №5711503 від 24 вересня 2007 року. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу №1 та Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до умов яких та у відповідності до глави 73 (ст. 512, ст. 1077-1086) Цивільного кодексу України, Закону України № 898-ІV від 05.06.2003 р. «Про іпотеку», ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Договором про надання споживчого кредиту №11221002000 від 24 вересня 2007 року та Іпотечним договором №11221002000/1 від 24 вересня 2007 року про що в Державний реєстр іпотек 20 травня 2012 року внесено запис №5711503. В зв`язку з порушенням [PERSON] умов Кредитного договору №11221002000 від 24 вересня 2007 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2012 року по справі №2-5018/11 стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та поручителя [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11221002000 від 24 вересня 2007 року у розмірі 559470 гривень 36 копійок, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень. На виконання рішення суду від 29 лютого 2012 року у справі № 2-5018/11 видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] грошових коштів, на підставі якого відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2012 року по справі 6-410/5537/12 замінено сторону (стягувана) виконавчого провадження по справі №2-5018/11 з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Кей-Колект» за правом грошової вимоги до [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2017 року по справі №202/3471/17 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Акціонерного комерційного інноваційного банка «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуби О.А., приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Саенко Е.В. про визнання права власності та визнано договір купівлі-продажу квартири загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею - 54,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , укладений 25 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] дійсним. Також цим рішенням: Визнано та зареєстровано за [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] , виданий 15 листопада 2007 року, адреса: [ADDRESS] ) право власності на квартиру загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею - 54,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Визнано недійсним та припинено іпотечний договір №11221002000/1 від 24 вересня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750) та [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О. А. за реєстровим №5757. Визнано недійсним та припинено Договір про надання споживчого кредиту №11221002000 від 24 вересня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750) та [PERSON] (ІПН [NUMBER] ). Скасовано та вилучено заборону на нерухоме майно за №5711440 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладену 24 вересня 2007 року на квартиру розташованою за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки №11221002000/1 від 24 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А. за реєстровим №5757, укладеного між Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750) та [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), та внесено відомості про виключення квартири із Державного реєстру обтяжень нерухомого майна. Скасовано та вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у вигляді арешту нерухомого майна №10105605 від 04 серпня 2010 року, накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] від 12 липня 2010 року, відділом Державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції стосовно квартири за адресою: [ADDRESS] . Припинено та вилучено іпотеку за №5711503 в Державному реєстрі іпотек, накладену 20 травня 2012 року, на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки №5207-5208 від 12 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Є.В., внесено до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру, щодо об`єкта нерухомого майна, за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язано органи нотаріату (державних або приватних нотаріусів), які здійснюють функції державного реєстратора прав на нерухоме майно здійснити державну реєстрацію права власності за [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , паспорт серія [NUMBER] , виданий 15 листопада 2007 року, адреса: [ADDRESS] ) право власності на квартиру загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею - 54,6 кв,м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) судовий збір 1 000,00 (одну тисячу) грн. 00 копійок. На підставі заочного рішення від 16 червня 2017 року по справі №202/3471/17 з предмета іпотеки були зняті всі арешти, заборони та обмеження і приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності за № 21180770 від 30 червня 2017 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомості: 1289250512214. В подальшому, у цей же день 30 червня 2017 року на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О. Є. - [PERSON] продав квартиру [PERSON] .. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року на підставі заяви [PERSON] заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2017 року у справі №202/3471/17 - скасоване. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року по справі №202/3471/17 позов [PERSON] до [PERSON] , Акціонерного комерційного інноваційного банка «УкрСиббанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба О.А., приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. про визнання права власності залишено без розгляду. 14 грудня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про витребування майна з чужого незаконного володіння - квартири загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею - 54,6 кв,м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 23 січня 2018 року відкрито провадження у справі №175/4781/17-ц. 17 травня 2021 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №175/4781/17-ц залучено до участі у справі №175/4781/17-ц як правонаступника ПАТ «Укрсиббанк» - ТОВ «Кей-Колект». 19 вересня 2022 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №175/4781/17-ц в задоволенні позову [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено. 01 березня 2023 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року залишено без змін. Про припинення іпотеки та перехід права власності на предмет іпотеки за Договором іпотеки №11221002000/1 від 24.09.2007 року до [PERSON] ТОВ «Кей-Колект» стало відомо під час розгляду справи №175/4781/17-ц. Згідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 324876971 від 06 березня 2023 року вбачається, що право власності на предмет іпотеки належить [PERSON] .. Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 525,526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 590 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Зазначено, що норма ч. 2 ст. 16 Закону України «Про іпотеку» передбачає право передачі в іпотеку нерухомого майна, право власності на яке у іпотекодавця виникне в майбутньому. Майнове право, що є предметом застави (іпотеки) - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» згідно якої, іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. А у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно. Згідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 324876971 від 06 березня 2023 року вбачається, що право власності на предмет іпотеки належить [PERSON] ТОВ «Кей-Колект», як іпотекодержатель вищезазначеного майна переданого в іпотеку, не надавав будь-якої згоди на розпорядження іпотекодавцем предметом іпотеки. Отже, в порушення Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки було здійснено незаконне відчуження та розпорядилася предметом іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відтак, іпотека за договором іпотеки від 24 вересня 2007 року №11221002000/1 залишається дійсною незалежно від зміни власника майна, тому [PERSON] набула статусу іпотекодавця на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку». Отже, в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 01 березня 2019 року справа № 635/1677/17, Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року справа №6- 2026цс16. Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. В силу ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). За змістом викладених норм укладення угод з відчуження майна, переданого в іпотеку, без згоди іпотекодержателя зумовлює їх нікчемність та не створює інших юридичних наслідків, крім пов`язаних з їх нікчемністю. Аналогічна правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в пункті 7.21 постанови від 23 травня 2018 року у справі № 910/73/17 (провадження № 12-67гс18). Оскільки ТОВ «Кей-Колект» письмової згоди [PERSON] на відчуження [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1289250512214), яка як зазначено вище, є частиною іпотеки на підставі договору іпотеки від 24 вересня 2007 року - не надавав, тому такий правочин (договір купівлі-продажу від 30 червня 2017 року № 789) в силу ч. 3 ст. 9 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, тому підлягають застосуванню наслідки його нікчемності. Таким чином, нікчемність договору купівлі-продажу від 30 червня 2017 року № 789 встановлена законом (про іпотеку), є очевидною та не потребує доведення, а отже такий правочин не створює юридичних наслідків, крім пов`язаних з його нікчемністю. В даному випадку вказаний договір купівлі-продажу не підлягає визнанню недійсним, оскільки за змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно ч. 4, 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. У разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, суд зазначає наступне. Позивачу стало відомо про припинення іпотеки та перехід права власності на предмет іпотеки за Договором іпотеки №11221002000/1 від 24 вересня 2007 року до [PERSON] під час розгляду справи №175/4781/17-ц, провадження якої було відкрито в січня 2018 року, а ТОВ «Кей-Колект» був залучений до даної справи як правонаступник ПАТ «Укрсиббанк» лише 17 травня 2021 року, отже, позивачем не пропущено строк позовної давності, а тому його порушені права та інтереси підлягають захисту. Таким чином, посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності не знайшли свого підтвердження, а тому не заслуговують на увагу і подана до суду заява про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню. Разом з тим, відповідачі не надали жодних заперечень по суті пред`явлених позивачем вимог, та зазначених обставин, отже фактично погодилися про їх обґрунтованість та доведеність, пославшись лише на пропуск позивачем строку позовної давності. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на вищевикладені приписи чинного законодавства України відсутні наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог. Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі. Тому якщо власник або співвласник будинку зведенням будівель і споруд погіршує права решти учасників спільної власності чи інших осіб, у тому числі погіршує для них екологічну ситуацію, то вони відповідно до ст. ст. 55, 124 Основного Закону та інших актів законодавства мають право заявляти в суді вимоги до знесення цих будівель і споруд (незалежно від того, зводились вони з відповідного дозволу чи без нього) або усунення допущених порушень іншим шляхом. Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачем позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджені. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та визнати за ТОВ «Кей-Колект» право іпотеки на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1289250512214), на умовах, передбачених договором іпотеки №11221002000/1 від 24 вересня 2007 року, а також стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 2 684 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial