Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

ПАТ "КБ "НАДРА" звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ВАТ "КБ "НАДРА" (правонаступником якого є ПАТ "КБ "НАДРА") та [PERSON] був укладений кредитний договір №72/МК27/2008-840 від 29.09.2008р року, згідно з яким Банк надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 20000,00 доларів США, строком по 29.10.2010 року включно, а [PERSON] , зобов`язалась своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти з розрахунку 15,1% річних. З метою забезпечення належного виконання обов`язків за Кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений Договір поруки № 72/МК27/2008-840 від 29.09.2008 року. Свої зобов`язання Банк належним чином виконав, оскільки відповідачами не були виконані зобов`язання, встановлені Кредитним договором, ПАТ "КБ "НАДРА" просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість, яка уторилась станом на 22.03.2013 року в розмірі 320028, 50 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 20000,00 доларів США (еквівалент у гривнях згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.03.2013р. становить 159860,00 грн.), заборгованість по сплаті відсотків 14054,16 доларів США (еквівалент у гривнях згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.03.2013р. становить 112334,95 грн.), пеня за прострочення кредиту - 4446,58 доларів США (еквівалент у гривнях згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.03.2013р. становить 35541,51 грн.), штраф за порушення умов кредитного договору - 1537,85 доларів США (еквівалент у гривнях згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.03.2013р. становить 12292,04 грн.) Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.05.2013 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ "КБ "НАДРА" суму заборгованості на загальну суму 40.038,60 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.03.2013 року становить 320028, 50 грн. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ "КБ "НАДРА" витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,15 грн. - з кожного. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2020 року замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на правонаступника ТОВ «ФК «Інвест Хаус» у справі № 754/6225/13-ц. Видано дублікати виконавчих листів по справі № 754/6225/13-ц Деснянського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості за кредитним договором № 72/МК27//2008-840 від 29.09.2008 з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра». Поновлено ТОВ «ФК «Інвест Хаус» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів по справі № 754/6225/13-ц Деснянського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості за кредитним договором № 72/МК27//2008-840 від 29.09.2008 з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра». 07.06.2021 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.08.2021 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.05.2013 року по цивільній справі за позовом за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.09.2021 року відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «ФК ФОРТ» про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 11.11.2021 року суддею Лісовською О.В. справу прийнято до свого провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.06.2022 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.07.2022 року позовну заяву ТОВ «ФК «Інвест Хаус» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 08.12.2022 року Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27.07.2022 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 14.03.2023 року від представника позивача до суду надійшла Заява про зміну предмету позову, відповідно до якої представник просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Інвест Хаус» заборгованість за кредитним договором № 72/МК27/2008-840 від 29.09.2008 р. в сумі 40038,60 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 20000,00 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків - 14054,16 доларів США; пеня за прострочення кредиту - 4446,58 доларів США; щтраф за порушення умов кредитного договору - 1537,85 доларів США. 17.05.2023 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшли Письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що 29.08.2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 72/МК27/2008-840. Пунктом 1.1. вказаного Договору передбачено, що Банк надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США терміном до 29.09.2010 р. зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 15,5% річних, що обчислюється виходячи з 360 днів у році. 29.09.2008 між ВАТ «КБ «НАДРА» та [PERSON] укладено договір Поруки, пунктом 1.1 якого передбачено, що Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання ФОП [PERSON] взятих на себе зобов`язань за вказаним вище договором, зокрема, повернути до 29.09.2010 року кредит у сумі 20 000 доларів США. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, Позивач, у позовній заяві в солідарному порядку просить стягнути з відповідачів заборгованості в розмірі 40 038,60 доларів США. На підтвердження позовних вимог, а саме суми заборгованості, позивачем надано розрахунок заборгованості за вказаним кредитним Договором. Таким чином, наданий Банком розрахунок, здійснений Банком одноособово, без надання виписки за картковими рахунками позичальника (поручителя) не підтверджує розмір заборгованості за кредитом, розмір якої відображено розрахунку. Поряд з цим, представник просить звернути суд увагу на те, що, позивач зазначає, що по вказаному кредитному договорі відповідачем було сплачено лише 25,00 грн. 06.05.2009 року, а до суду позивач звернувся лише 22.03.2013 року, тобто з пропущенням строку позовної давності. На підставі викладеного представник позивача просить суд визнати поруку [PERSON] за договором від 29.09.2008 року укладеним між ВАТ «КБ «Надра» припиненою та в задоволені позовних вимог до [PERSON] відмовити в повному обсязі. 11.07.2023 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла Заява про застосування строків позовної давності, відповідно до якої зазначено, що останній платіж відповідачем здійснено 06.05.2009 року, а до суду позивач звернувся лише 22.03.2013 року, тому строки позовної давності спливли, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у частині вимог до відповідача [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у частині вимог до відповідача з підстав, викладених у поясненнях та заяві про застосування строку позовної давності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 29.09.2008 року між ВАТ "КБ "НАДРА" та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 72/МК27/2008-840. Згідно п. 1.1. Кредитного договору ПАТ "КБ "НАДРА" надав [PERSON] грошові кошти в сумі 20.000,00 доларів США. Відповідно до умов п. 1.3. Кредитного договору, Кредит надавався строком по 29 вересня 2010 року зі сплатою за користування кредитом відсотків в розрахунку 15,50 % відсотків річних, що обчислюється виходячи з 360 днів у році. Крім того, 29.09.2008 між ПАТ "КБ "НАДРА" та [PERSON] був укладений Договір поруки до Кредитного договору № 72/МК27/2008-840. Відповідно до п.1.2 Договору поруки, поручитель відповідає перед Банком у повному обсязі. [PERSON] та [PERSON] відповідають перед Банком, як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право останнього вимагати виконання зобов`язання повністю (чи у будь-якій його частині), як від [PERSON] та [PERSON] разом, так і від кожного окремо. Пунктом 1.4. Договору поруки, передбачено, що [PERSON] відповідає перед Банком за виконання зобов`язань у повному об`ємі всім належним їм на праві власності майном та грошовими коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 стаття 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У зв`язку з невиконанням відповідачкою [PERSON] своїх зобов`язань за Договором у неї виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 40038,60 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 20000,00 доларів США; заборгованості по сплаті відсотків 14054,16 доларів США, пені за прострочення кредиту - 4446,58 доларів США, штрафу за порушення умов кредитного договору - 1537,85 доларів США. На даний час відповідачка [PERSON] продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за Договором не погашає. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідачка [PERSON] умови укладеного Договору не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачує, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості з відповідачки [PERSON] на користь позивача на загальну суму 40038,60 доларів США. Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст.559 ЦК України (у редакції, чинній на момент подачі позову) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент подачі позову) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Верховний Суд у постанові від 17.09.2014 року у справі №6-6цс14 вказав на те, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються. А тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації його права, зокрема і застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред`явлена претензія, і поручитель не виконав вказані у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку поруки, оскільки з його закінченням відповідне право припинилося. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя (вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17.09.2014 р. у справі №6-53цс14 та від 06.09.2017 р. у справі №6-623цс17). Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). У Договорі кредиту, так і у Договорі поруки визначений строк виконання основного зобов`язання 29.09.2010 року. Таким чином з моменту прострочення виконання зобов`язання, з 29.09.2010 року протягом шести місяців відповідач мав право пред`явити вимоги до поручителя тобто до 30.03.2011 року. Однак з позовом банк звернувся лише 29.03.2013 року, тобто після спливу шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України у вказаній редакції. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд приходить до висновку, що зобов`язання щодо забезпечення кредитного договору порукою [PERSON] є припиненою на підставі закону. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3200,29 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial