Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцями [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, та визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлих право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку, площею 4,03 га, кадастровий номер 63217845:02:000:0590, розташовану на території Скрипаївської сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.1 - 4) В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] є її матір`ю, а [PERSON] є її рідним братом, що підтверджується наявними в неї Свідоцтвами про народження. 01.03.1975 року вона уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Мати [PERSON] , батько [PERSON] та брат [PERSON] проживали й були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [INFO] батько [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Скрипаївською сільською радою Зміївського району Харківської області. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 4,03 га, кадастровий номер 63217845:02:000:0590, розташовану на території Скрипаївської сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала йому на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії Р2 № 753134 від 21.06.2003 року, запис № 143. Заповіту на випадок своєї смерті батько не залишав, а тому спадщину прийняли мати [PERSON] та брат [PERSON] відповідно до положень ч.3 статті 1268 Цивільного кодексу України, бо разом проживали з батьком і не відмовлялися від спадщини. Однак свої спадкові права на домоволодіння та земельну ділянку в установленому порядку ані мати, ані брат не оформлювали. Відповідно до інформації КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації, містобудування, землевпорядкування та архітектури» Зміївської міської ради, реєстрація права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , не проводилася, а первинна інвентаризація проведена в 2023 році за заявою позивачки. При цьому, згідно відомостей по господарських книг Скрипаївської сільської ради, вказане домоволодіння обліковується за [PERSON] . Весь час після смерті батька мати і брат проживали разом у вказаному домоволодінні. Брат ніколи не був одружений, дітей не мав. Приблизно з 2016 року і мати, і брат, потребували постійного догляду і сторонньої допомоги, в зв`язку з чим позивачка перевезла їх до себе у квартиру в смт.Слобожанське Чугуївського району Харківської області, де вони й проживали всі разом до своєї смерті. Мати [PERSON] померла [INFO] , а брат [PERSON] через тиждень, 19 червня 2019 року. Усі витрати по похованню, а до цього доглядала й надавала допомогу здійснювала позивачка, оскільки інших близьких родичів першого ступеню споріднення мати й брат не мали. Після смерті рідних позивачка прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцями станом на день їх смерті, не відмовлялася від неї, і весь час опікувалася спадковим майном засаджувала город, сплачувала за газопостачання та електропостачання будинку в с.Скрипаї, робила дрібний ремонт. У 2023 році вона вирішила оформити свої спадкові права, однак нотаріусом їй було відмовлено в цьому, оскільки відсутні докази її постійного проживання із спадкодавцями на момент їх смерті, а також відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності спадкодавців на спадкове майно. Тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого права власності та просить задовольнити позов. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом учасників справи. В порядку підготовки справи до розгляду витребувано відомості з нотаріальної контори про осіб, які зверталися з заявами про прийняття спадщини після померлих спадкодавців, та наявність відкритих спадкових справ. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та виклик свідків. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 29.06..2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Від представника відповідача Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області надійшла заява про розгляд справи за її відсутності на підставі наданих матеріалів. Відзиву на позов чи заперечень проти позову відповідачем не надано. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В судовому засіданні представник позивача адвокат С.Сергієнко просила задовольнити позов в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, підтверджених письмовими доказами, доданими до позову. Зазначила, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] мали тяжкі хронічні захворювання, в зв`язку з чим позивачка приблизно у 2016 році перевезла їх до себе у квартиру, і вони всі разом проживали до моменту смерті спадкодавців. Догляд, а потім їх поховання здійснювала позивачка. Крім того, вона опікувалася й домоволодінням в с.Скрипаї, засаджувала городину, сплачувала за утримання. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове домоволодіння не може бути підставою для позбавлення позивачки права власності на спадкове майно, а тому просить суд встановити факт спільного проживання зі спадкодавцями та визнати за [PERSON] право власності на майно в порядку спадкування. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає у [ADDRESS] , по сусідству з позивачкою [PERSON] . Мати позивачки [PERSON] дуже хворіла, й 5 років до смерті практично не підіймалася з ліжка. Спочатку позивачка доглядала їх у [PERSON] , щоденно туди їздила. А потім виявилася невиліковна хвороба у її брата [PERSON] , за яким теж стало потрібно доглядати, і [PERSON] перевезла їх до себе у квартиру. Приблизно з 2016 року, точно часу не пам`ятає, мати і брат позивачки жили разом з нею у квартирі до їхньої смерті. Поховання здійснювала також [PERSON] . Одночасно слідкувала й за спадковим майном, будинком у [PERSON] , який утримує до теперішнього часу. Аналогічні показання в якості свідка надала [PERSON] . Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З письмових доказів, доданих до матеріалів справи, вбачається, що: Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Скрипаї Зміївського району Харківської області, зареєстрована й проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 27.03.2002 Зміївським РВУМВСУ в Харківській області (а.с.10) Згідно Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Скрипаївською сільською радою Зміївського району Харківської області 09.10.1956 року, батьком позивачки є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.15) Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , також є [PERSON] та [PERSON] (а.с.16) 01 березня 1975 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.03.1975, виданим Комсомольською селищною радою Зміївського района Харківської області, актовий запис № 20 (а.с.17) Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Скрипаївською сільською ради Зміївського району Харківської області 19.12.2006 року, актовий запис 35 (а.с.13) Відповідно до інформації старости Шелудьківського старостинського округу Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 09.02.2023 року, станом на день його смерті [INFO] разом з ним за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.22) За життя [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею 4,03 га, кадастровий номер 63217845:02:000:0590, розташована на території Скрипаївської сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії Р2 № 753134 від 21.06.2003 року, запис № 143. (а.с.19) Мати позивачки [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області 20.09.2019 року, актовий запис № 14 (а.с.14) Відповідно до інформації старости Шелудьківського старостинського округу Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 09.02.2023 року, станом на день її смерті [INFO] разом з нею за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.20) З інформації Шелудьківського старостинського округу Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 09.02.2023 року також вбачається, що згідно даних погосподарського обліку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в цілому обліковувався за [PERSON] , [INFO] (а.с.23) Згідно архівних матеріалі вів КП «Зміївське БТІЗМА», реєстрація права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на підприємстві не проводилася. Первинна інвентаризація нерухомого майна проведена у 2023 році. Дійсна інвентаризаційна вартість будинку з надвірними будівлями станом на 16.02.2023 року становить 139510,00 гривень (а.с.24) Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , складається з житлового будинку, сараю, вбиральні, огорожі, колодязя та воріт, роки забудівлі з 1962 по 1964 (а.с.25-27) Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області 20.09.2019 року, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 15 (а.с.12) Відповідно до інформації старости Шелудьківського старостинського округу Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 09.02.2023 року, станом на день смерті останнього [INFO] з ним за адресою: [ADDRESS] , ніхто не був зареєстрований, в тому числі малолітні й неповнолітні діти (а.с.21) Позивач [PERSON] , 21.02.2023 року звернулася до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. з заявою про оформлення спадкових прав, однак їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю підтвердження факту прийняття спадщини (спільного проживання зі спадкодавцями станом на день їх смерті), а також відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. на запит суду від 14.06.2023 року, спадкові справи після [PERSON] , який помер [INFO] , а також після [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилися. Після [PERSON] нотаріусом заведено спадкову справу № 98/2019 за заявою [PERSON] , на ім`я якої спадкодавицею було складено заповіт на земельну ділянку, площею 4,03 га, кадастровий номер 63217845:02:000:0591, розташованої на території Скрипаївської сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії Р2 №753135 від 27.06.2003 року, запис № 143. Як вбачається зі змісту заповіту, посвідченого 04.11.2015 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В., [PERSON] вже на той час мала поганий зір, тремтіння рук, в зв`язку з чим заповіт від її імені був підписаний сторонньою особою [PERSON] . При цьому, заповіт складений тільки стосовно зазначеної земельної ділянки, та не охоплював інше майно, належне спадкодавиці. Згідно інформації зі Спадкового реєстру станом на 24.12.2019 року, інші відомості про наявність речових прав, в тому числі прав власності на нерухоме майно, оформлені на ім`я [PERSON] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутні. Крім того, з матеріалів нотаріальної справи також вбачається, що син спадкодавиці [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , не був пенсіонером чи інвалідом, та не відносився до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. 24.12.2019 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] після померлої [PERSON] на земельну ділянку площею 4,03 га, кадастровий номер 63217845:02:000:0591, розташованої на території Скрипаївської сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Встановивши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достатність та достовірність кожного доказу окремо, та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне: Згідно ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом. Відповідно до положень статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин, та які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин. В даному випадку оспорюваним є факт постійного проживання позивачки [PERSON] зі спадкодавцями: матір`ю [PERSON] та братом [PERSON] , та пов`язані з цим факт прийняття нею спадщини та право на спадкування за законом на нерухоме майно. Відповідно до частини 2\~статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. За змістом норми статті 1268 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зокрема, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. В судовому засіданні належними та допустимими доказами підтверджено факт проживання позивачки [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] , та братом [PERSON] , но момент їх смерті за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з хворобою брата та похилим віком матері. Метою встановлення вказаного факту є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Щодо визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, суд зазначає наступне: Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статей 1217, 1218 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень статті 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.\~У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також\~у разі\~неохоплення заповітом\~усієї спадщини\~право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу.\~Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1 статті 1225 Цивільного кодексу України,\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до положень статті 1258 Цивільного кодексу України,\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.\~Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно статті 1262 Цивільного кодексу України, у другу чергу право на спадкування мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено, що позивачка є спадкоємцем пергої черги після матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та спадкоємцем другої черги після рідного брата [PERSON] , який помер [INFO] . При цьому померлий [PERSON] інших спадкоємців І черги не мав. Згідно ч.1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 5 цієї ж статті визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки судом встановлено факт спільного проживання позивачки разом із матір`ю та братом станом на момент їх смерті, позивачка є такою, що прийняла спадщину відповідно до ч.3 статті 1268 Цивільного кодексу України на майно, яке входить до складу спадщини, але не охоплювалося заповітом. Відповідно до ч.1 статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Як встановлено в судовому засіданні, приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. відмовлено позивачці у оформленні спадкових справ,зокрема й з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності спадкодавців на спірне майно. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі №\~24-753/0/4-13\~від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначаив, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За змістом статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Способами захисту цивільного права та інтересу може бути, в тому числі й визнання права. Відповідно до статті 41 Конституції України та ч.1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та\~Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції"\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що земельна ділянка, площею 4,03 га, кадастровий номер 63217845:02:000:0590, розташована на території Скрипаївської сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії Р2 № 753134 від 21.06.2003 року, запис № 143, батькові позивачки [PERSON] , який помер [INFO] . Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишав, а тому мало місце спадкування за законом, отже вказана земельна ділянка була успадкована в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] відповідно до положень ч.3 статті 1268 Цивільного кодексу України, які при цьому не оформили своїх спадкових прав. Тому позивачка [PERSON] успадкувала зазначену земельну ділянку як спадкоємиця померлих матері і брата. Крім того, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в цілому обліковувалося за [PERSON] , [INFO] (а.с.23) згідно погосподарських відомостей Шелудьківського старостинського округу, але реєстрація права власності на зазначене домоволодіння в установленому законом порядку не проводилася. Відповідно до частин 2 - 3 статті 3\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" від 01.07.2004 року,\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з\~таких умов: 1) реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, встановлення судом часу завершення\~спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Як встановлено судом, рік побудови будинку й господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , визначений бюро технічної інвентаризації, 1962-1964, та не містить відміток про самочинно здійснене будівництво. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час його побудови регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція), проте така реєстрація не визнавалася обов`язковою та виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від її державної реєстрації. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в\~ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів"\~та в\~листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття\~постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Таким чином, в судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено обсяг спадкового майна. Його належність спадкодавцям відповідачем чи іншими заінтересованими особами не оспорюється. За таких обставин,\~суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на домоволодіння та земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позивачем вимоги щодо розподілу судових витрат не заявлялися, в зв`язку з чим, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved