Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-21 00:00:00

21.08.2023 [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою про видачу обмежувального припису. Вимоги, викладені у заяві, обґрунтувала тим, що заявниця проживає за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. За вказаною адресою також проживає син заявниці [PERSON] . Однак між заявницею та заінтересованою особою склались неприязні стосунки через те, що [PERSON] впродовж тривалого часу вчиняє відносно заявниці домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру, шляхом систематичних принижень та нанесень побоїв намагається зробити життя заявниці у власному житлі нестерпним. Таке насильство виражається у тому, що [PERSON] ображає заявницю нецензурною лайкою, погрожує та залякує, застосовує фізичну силу та чинить перешкоди у користуванні житлом. Указані дії призвели до того, що заявниця постійно напружена, схвильована та перебуває у стресовому стані. Заявниці страшно перебувати вдома, оскільки вона боїться за своє життя та здоров`я. Заявниця неодноразово зверталась до правоохоронних органів, однак це не дало позитивного результату, оскільки [PERSON] не змінив свою поведінку та продовжує вчиняти домашнє насильство відносно заявниці. При цьому рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.08.2022 вже було задоволено заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] строком на 6 місяців. Крім цього, заявниця зазначила, що ухвалами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.02.2023 та від 06.06.2023 [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності за вчинені ним проступки, передбачені ст. 390-1 КК України, де потерпілою була саме [PERSON] . Разом з тим станом на даний час у Тернопільському РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 12023216040000962 від 04.08.2023 відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України за фактом нанесення [PERSON] легких тілесних ушкоджень. За таких підстав відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, ст. 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявниця просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 місяців з покладенням на нього заборон: 1) перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 2) наближатися на відстань ближче 50 м до [PERSON] та переслідувати її в будь-який спосіб; 3) вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 4) особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її\~та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. 21.08.2023 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 22.08.2023. У судовому засіданні 22.08.2023 заявниця [PERSON] та її представник адвокат Майка М.Б. заяву підтримали з викладених у заяві підстав та просили заяву задовольнити повністю. Під час допиту в якості свідка заявниця [PERSON] показала, що [PERSON] впродовж тривалого часу вчиняє відносно заявниці домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, яке полягає в образах, погрозах, застосуванні фізичної сили. Вказані обставини призводили до неодноразового звернення заявниці до правоохоронних органів, однак такі дії не дали позитивного результату, оскільки вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявника систематично продовжується. Також вказала, що відносно [PERSON] судом вже був винесений обмежувальний припис, проте останній не дотримувався вимог такого припису та систематично його порушував. Також показала, що син викрадає у неї гроші. Крім цього, вказала, що востаннє [PERSON] наніс їй тілесні ушкодження 03.08.2023, що зумовило звернення заявника до правоохоронних органів з відповідною заявою. Зауважила, що систематичне вчинення [PERSON] домашнього насильства призвело до того, що у 2020 році та у 2021 році заявник перенесла два інсульти. У судове засідання 22.08.2023 заінтересована особа [PERSON] , відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, не з`явився. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від заінтересованої особи не надходило. Указане відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Заявниця та заінтересована особа проживають за адресою: [ADDRESS] . Такі обставини встановлені судом у судовому засіданні з показань [PERSON] , яка була допитана у якості свідка. Також такі обставини підтверджуються змістом постанов Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.11.2012, від 16.08.2017, від 19.05.2022, від 23.05.2022, зі змісту яких вбачається, що судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , а також те, що останні спільно проживають за адресою: [ADDRESS] . Указане також підтверджується змістом протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 571844 від 01.08.2023, серії ВАВ № 974026 від 01.03.2023 та серії ВАВ № 548912 від 27.02.2023, у яких місцем проживання [PERSON] зазначена [ADDRESS] . Також суд встановив, що кімната, у якій проживають заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] , належить на праві власності [PERSON] . Вказане підтверджується інформацією, сформованою за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» № 5003928175838 від 07.08.2023. Так, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі за текстом Закон). Так само і згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За змістом п. 3, 4, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку та спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Частиною 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, зокрема, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Так, в обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказала, що її син [PERSON] кілька років поспіль вчиняє щодо неї діяння психологічного, фізичного та економічного насильства. На підтвердження цих діянь та спричинення їй шкоди заявник надала суду такі докази: - копії постанов Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.11.2012, 02.04.2015, 16.08.2017, 24.12.2019, 19.05.2022, 23.05.2022, якими [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства відносно його матері [PERSON] ; - копію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.08.2022, яким за заявою [PERSON] застосовувався обмежувальний припис відносно [PERSON] ; - копії ухвал Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.02.2023 та від 06.06.2023, якими [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинений проступок, передбачений ст. 390-1 КК України, за умисне невиконання обмежувального припису, у зв`язку з дійовим каяттям; - копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.08.2023, зі змісту якого вбачається, що 04.08.2023 внесені відомості про кримінальне провадження № 12023216040000962 за ч. 1 ст. 125 КК України за заявою [PERSON] , оскільки 03.08.2023 приблизно о 18 год. 30 хв. [PERSON] , перебуваючи за місцем спільного проживання, що за адресою: [ADDRESS] , під час словесного конфлікту наніс один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя [PERSON] , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження; - копії термінових заборонних приписів стосовно кривдника серії АА № 162290 від 07.07.2023 та серії АА № 162176 від 28.07.2023, якими [PERSON] встановлені зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборону на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, а саме [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] вчинив відносно матері [PERSON] домашнє насильство; - копії протоколів про адміністративні правопорушення серії ВАВ № 571844 від 01.08.2023, серії ВАВ № 974026 від 01.08.2023 та серії ВАВ № 548912 від 27.02.2023, які складені відносно [PERSON] за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 51, ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП. При цьому суд звертає увагу, що з інформації, яка міститься у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.03.2023 у справі № 607/3983/23 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП, яке полягало у тому, що 19.02.2023 приблизно о 07 год. 20 хв. [PERSON] таємно шляхом вільного доступу викрав у матері [PERSON] грошові кошти у сумі 158 грн, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 548912 від 27.02.2023. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Враховуючи положення Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним вище законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 3 ст. 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Заявниця [PERSON] , звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо свого сина [PERSON] , обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне, фізичне та економічне насильство, яке виразилось зокрема, у тому, що [PERSON] неодноразово погрожував заявниці фізичною розправою, агресивно поводить себе по відношенню до заявниці, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, застосовує фізичну силу та завдає тілесних ушкоджень, позбавляє житла, викрадає грошові кошти. З метою захисту власного здоров`я та припинення фактів насильства заявниця неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заявницею доведено, що [PERSON] впродовж тривалого часу вчиняє щодо [PERSON] психологічне, фізичне та економічне насильство, яке виражається у висловлюванні нецензурною лайкою, систематичному та тривалому психологічному тиску, погрозах, застосуванні фізичної сили, завданні тілесних ушкоджень, позбавленні житла та викраденні грошових коштів. Факти вчинення такого насильства підтверджуються постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства відносно його матері [PERSON] . Такі постанови суд визнає належними та допустимими доказами, оскільки вони виготовлені з Єдиного державного реєстру судових рішень та на них додатково міститься інформація з офіційного сайту Судової влади України щодо номеру та категорії справи, а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Сукупність таких даних дає можливість суду встановити, що ці постанови дійсно винесені відносно [PERSON] та останній був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП. Так само суд вважає, що заявницею доведена тривалість та систематичність вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства. Вказане вбачається зі змісту рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.08.2022, яким за заявою [PERSON] вже застосовувався обмежувальний припис відносно [PERSON] . Крім цього, такі обставини можливо встановити і з урахуванням кількості постанов про притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення домашнього насильства. Також суд звертає увагу, що навіть після винесення судом обмежувального припису [PERSON] не став на шлях виправлення, порушив вимоги обмежувального припису, що підтверджується змістом ухвал Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.02.2023 та від 06.06.2023, та продовжує вчинення відносно [PERSON] домашнього насильства психологічного, фізичного та економічного характеру, що зумовлює повторні звернення заявниці до правоохоронних органів з метою притягнення [PERSON] до відповідальності. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що факт звернення заявниці до правоохоронних органів з заявою про вчинення домашнього насильства та оформлення працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення за відсутності постанови суду при притягнення особи до адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність домашнього насильства, оскільки це все фактори, наявність чи відсутність яких має оцінюватись судом у комплексі для вирішення питання про видачу обмежувального припису. Такий висновок відповідає висновку, викладеному у постанові Верхового Суду від 22.02.2023 у справі № 531/352/22. Так само суд приймає до уваги те, що систематичне вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] призвело до погіршення здоров`я потерпілої, виникнення у неї побоювання за власне життя, а також спричинило два інсульти у [PERSON] , що підтверджується її показаннями, наданими у судовому засіданні в якості свідка. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що існує\~обґрунтований ризик\~продовження чи повторного вчинення [PERSON] відносно [PERSON] психологічного, фізичного та економічного домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Відтак з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно\~ [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав. Щодо обсягу обмеження цих прав суд зазначає таке. У своїй заяві [PERSON] просила встановити [PERSON] такі заборони: 1) перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 2) наближатися на відстань ближче 50 м до [PERSON] та переслідувати її в будь-який спосіб; 3) вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 4) особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Разом з тим перелік заходів тимчасового обмеження прав кривдника визначений у ч. 2 ст. 26 Закону. Такий перелік чітко визначений законодавцем, додатковому розширенню і доповненню не підлягає та при цьому не містить заборони наближатися кривднику до потерпілої особи на певну відстань та переслідувати її у будь-який спосіб. Відтак вимога [PERSON] в частині встановлення цієї заборони не узгоджується з вимогами закону та задоволенню не підлягає. Так само заявницею не доведено, що вчинення [PERSON] відносно неї насильства здійснювалось за допомогою листування чи телефонних перегорів. Відтак суд не вбачає підстав для покладення на заінтересовану особу заборони вести листування (поштові листи, електронні листи, надсилання повідомлень у соціальних мережах), телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. З урахуванням викладеного суд вважає, що дієвим та достатнім для забезпечення захисту прав потерпілої, а також пропорційним встановленим судом фактам вчинення домашнього насильства будуть заборони [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а також особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, строком на 6 місяців. При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справі East/West Alliance Limited\~v. Ukraine, № 19336/04 від 23.01.2014). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні\~лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для\~висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному\~Законом, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.02.2021, ухваленій у справі № 766/13927/20-ц. Відтак і суд доходить висновку, що саме такі вид та строк дії обмежувального припису, про необхідність визначення якого суд зазначив вище, є необхідними, щоб гарантувати постраждалій особі безпеку та основоположні права і свободи людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного життя, та пропорційним втручанням у права і свободи кривдника.

Outcome: partial