Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та встановити в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. При цьому позивачка посилається на те, що 03 грудня 2010 р. між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу вони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] .. Спільне життя з відповідачем не склалося та рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 11.11.2013 р., шлюб між ними було розірвано. Донька залишилася проживати з позивачкою, з того часу відповідач не бачив дитину ні разу. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Тобто, [PERSON] , покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, дитина знаходиться на повному її утриманні, у зв`язку з чим вона звернулася до Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР з проханням позбавити відповідача батьківських прав де було надано Висновок від 13.01.2023 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ». Також позивачка зауважила, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 14.08.2013 р. було визначено розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання доньки в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 29 липня 2013 р. до досягнення дитиною повноліття. Проте, згідно довідки-розрахунку, наданої Первомайським відділом державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованість відповідача зі сплати аліментів, станом на 01.11.2022 року складає 77 700,00 (сімдесят сім тисяч сімсот) гривень. Позивачка зазначила, що її матеріальне становище погіршилося, оскільки з 2020 року її дохід зменшився, дитина потребує більших матеріальних витрат ні ж ті, що передбачалися раніше, тому, на думку позивачки дані обставини є підставою для зміни розміру аліментів, а тому вона вимушена звернутись до суду з даною заявою. Позивачка у судове засідання не з`явилась, повідомлялась, представник позивачки - адвокат Головко М.С. надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Третя особа: представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР у судове засідання не з`явився, повідомлявся, надав до суду заяву про проведення судового засідання за їх відсутністю, у вирішенні всіх питань (заяв, клопотань, інше) учасників процесу покладаються на розсуд суду, при цьому зазначивши, що Висновок від 13.01.2023 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » вони підтримують. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, в зв`язку з чим, зі згоди позивачки та її представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2010р.. Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 11.11.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (справа №134/2338/13-ц). Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області 17.12.2010 року, актовий запис № 106. Малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачка самостійно, без допомоги відповідача, виконує батьківські обов`язки, матеріально утримує та виховує дитину, забезпечує їй належні умови для життя та розвитку. Батько дитини долею дитини та станом здоров`я доньки не цікавиться, матеріально не утримує, самоусунувся від її виховання, що також підтверджується матеріалами справи та письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Згідно Висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР від 13.01.2023 року за №1660/01-11 вбачається, що Київська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання і розвитку дитини, в тому числі: обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов`язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інші обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, отже ч. 2 ст. 155 СК забезпечує, в першу чергу, інтереси дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свій юридичний обов`язок по вихованню дитини та позбавляли його реальної можливості вчиняти відповідні дії. Суд вважає доведеним факт ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, який не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Щодо вимог позивачки про зміну розміру аліментів, слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 14.08.2013 р. було визначено розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання доньки в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 29 липня 2013 р. до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки-розрахунку, наданої Первомайським відділом державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованість відповідача зі сплати аліментів, станом на 01.11.2022 року складає 77 700,00 (сімдесят сім тисяч сімсот) гривень. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.180, ч.ч.1-2 ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання дитини має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначає законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182,184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. При цьому, суд приймає до уваги і те, що інфляційні процеси, які відбулися в державі за останні роки не дозволяють позивачці забезпечити належне матеріальне утримання дитини, а також її нормальний фізіологічний розвиток на визначену судом суму аліментів. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved