Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення відшкодування шкоди, в якому просить стягнути на його користь з Державного бюджету України моральну шкоду у сумі 800 000 грн., посилаючись на те, що рішенням Октябрського районного суду у м. Полтаві від 14.12.2009 року було задоволено позовні вимоги позивача до Харківської обласної митниці про стягнення 5 000 грн відшкодування моральної шкоди та 793,08 грн матеріальної шкоди. 21.11.2013 року на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-2/09, який був пред`явлений до виконання у Київський районний відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Численні зволікання в межах виконавчого провадження призвели до того, що Позивач довго не отримував остаточного виконання рішення. У травні 2015 року Позивач звернувся до ЄСПЛ за скаргою на державу Україна з приводу тривалого затягування судового розгляду та виконання остаточного судового рішення. Велика Палата Європейського суду з прав людини 12.10.2017 року розглянула 12143 заяви проти України з однаковими вимогами (відкритий доступ до тексту рішення ЄСПЛ від 12.10.2017 року у справі «Бурмич та інші проти України, заява № 46852/13 та інші, доступ на офіційному сайті Міністерства юстиції України. Додаток до вказаного рішення, де визнано перелік індивідуальних справ, в тому числі і заяву Позивача № 26832/15, про включення його скарги до переліку задоволених ЄСПЛ, та визнала факти протиправної бездіяльності держави, зобов`язавши Україну повністю виконати всі вимоги заявників у цих справах. При цьому невиплата коштів за судовим рішенням, що набрало законної сили кваліфікується Європейським судом не лише як порушення права особи на справедливий суд, а ще вважається порушенням права власності за Параграфом 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому як майно, у тому числі грошові кошти, яке присуджене судом конкретній особі, кваліфікується як об`єкт її права власності. Таким чином, Позивач вважає, що неправомірною бездіяльністю держави з виконання судового рішення йому завдано моральну шкоду, а саме - він зазнав моральні страждання у зв`язку з порушенням його майнових прав на отримання грошових коштів за судовим рішенням, завданої неправомірною поведінкою посадових осіб державних органів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2021 р. у справі відкрито провадження. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2021 року справу передано судді Підпалому В.В. Ухвалою судді від 13.10.2021 р. справу прийнято до свого провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження без повідомлення (виклику) сторін. Повідомленням суду 13.10.2021 р. учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Повторним повідомленням суду 01.03.2023 р. учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. 04.05.2023 року на адресу суду надійшов відзивна позовну заяву представника відповідача Державної казначейської служби України Тимофєєвої Т.М., в якому вона заперечує проти задоволення позову. 30.05.2023 року на адресу суду надійшов відзивна позовну заяву представника відповідача Міністерства юстиції України Євглевської О.В., в якому вона заперечує проти задоволення позову. 01.07.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив Міністерства юстиції України від Позивача. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду у м. Полтаві від 14.12.2009 року було задоволено позовні вимоги позивача до Харківської обласної митниці про стягнення 5 000 грн відшкодування моральної шкоди та 793,08 грн матеріальної шкоди. 21.11.2013 року на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-2/09, який був пред`явлений до виконання у Київський районний відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. У травні 2015 року Позивач звернувся до ЄСПЛ зі скаргою на державу Україна з приводу тривалого затягування судового розгляду та виконання остаточного судового рішення. велика Палата Європейського суду з прав людини. 12.10.2017 року Великою Палатою Європейського суду було ухвалено остаточне рішення у справі «Бурмич та інші проти України» (заява № 46852/13 та інші), до якого було приєднано справу [PERSON] за заявою № 26832/15. У цьому рішенні Європейський суд постановив вилучити зі свого реєстру 12 148 заяв, які стосуються системної проблеми невиконання рішень національних судів в Україні та передати їх КМ РЄ, який здійснюватиме подальший нагляд за їх виконанням в контексті вжиття заходів загального характеру в рамках виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009 року). Рішення у справі «Бурмич та інші проти України» містить два додати з інформацією щодо заявників. Додаток 1 включає в себе справи, про які Європейським судом було повідомлено Уряд України, Додаток 2 - справи, про які повідомлено не було. Справу [PERSON] за заявою № 26832/15 було приєднано до Додатку 2, у зв`язку з чим Уряду не відомо тривале невиконання якого саме рішення національного суду було підставою звернення до Європейського суду. У пункті 204 згаданого рішення Європейський суд вказав, що «…недоліки, на які скаржаться заявники у цих заявах, мають бути усунуті шляхом вжиття заходів загального характеру в рамках виконання пілотного рішення у справі Іванов , у тому числі й наданням належного та достатнього відшкодування шкоди, завданої порушенням Конвенції, встановленим зазначеним рішенням (див. пункти 154, 201 - 203 та п`ятий пункт резолютивної частини рішення у справі Іванов (Ivanov)), які мають здійснюватись під наглядом Комітету міністрів. Таким чином, враховуючи різні процеси, задіяні з цією метою, Суд також доходить висновку, що повага до прав людини у розумінні пункту 1 статті 37 in fine не вимагає подальшого розгляду цих заяв для ухвалення рішення щодо індивідуального відшкодування». Таким чином, Європейський суд не присудив справедливу сатисфакцію жодному із заявників. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За інформацією, наданою відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерств юстиції України (далі - Відділ), на виконання до відділу надходив виконавчий лист від 18.05.2012 року № 2-2/09, виданий Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з Магістральної митниці Харківської області на користь [PERSON] 793,08 грн як відшкодування матеріальної шкоди, 5 000 грн як відшкодування моральної шкоди. 17.07.2012 року державним виконавцем Відділу винесено постанову у виконавчому провадженні № [NUMBER] про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на той час. Також Відділом повідомлено, що на виконанні у Відділ перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-2/09, що виданий 21.11.2013 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з Харківської обласної митниці на користь [PERSON] 793,08 грн як відшкодування матеріальної шкоди, 5 000 грн як відшкодування моральної шкоди. 10.05.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 20.02.2017 року державним виконавцем,

Outcome: dismissed