Jurisdiction: civil
Date: 2023-08-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Адвокат Гайдашук В.М. звернувся до суду з позовом в інтересах позивача [PERSON] до відповідача та третьої сторони, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, про визнання в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації права власності з отриманням витягу з Державного реєстру на земельні ділянки. Свої вимоги обґрунтував тим, що [INFO] померла двоюрідна баба позивача. При житті остання склала заповіт на усе своє майно в користь позивача. Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняв. При житті [PERSON] одержала дозвіл на приватизацію земельних ділянок. Але, не оформивши документів, померла. Позивач звернувся до Дубечненської сільської ради з питання завершення процедури приватизації. На що листом сільською радою відмовлено, в зв`язку з відсутністю порядку завершення процедури приватизації земельних ділянок спадкоємцями після смерті спадкодавців шляхом подачі заяв до органів місцевого самоврядування. Тому представник позивач просив визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації права власності з отриманням витягу з Державного реєстру на земельну ділянку площею 0,12 га в с.Любохини Ковельського району Волинської області, урочище «Хвіщ», яка передавалась [PERSON] . Судові витрати залишити за позивачем. Відповідач відзиву на позов не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору письмові пояснення щодо позову або відзиву не подала. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача - адвокат Гайдашук В.М. подав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Позов підтримав та просив його задовольнити. Від Дубечненської сільської ради до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Проти задоволення позову не заперечили. Від Головне управління Держгеокадастру у Волинській області надійшла заява про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Питання щодо врегулювання позову покладає на розсуд суду. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду 03 серпня 2023 року відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд у порядку загального позовного провадження. Запропоновано відповідачеві надати відзив на позовну заяву. Третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору запропоновано подати письмові пояснення щодо позову або відзиву. Витребувано від державного нотаріуса Старовижівської державної нотаріальної контори А.В.Хвещук спадкову справу (належним чином завірені копії документів), заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач подав до суду заяву про визнання позовних вимог. Дана обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини встановлені Судом. [INFO] померла [PERSON] . Була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Разом з нею проживав її онук - позивач [PERSON] . При житті 14 лютого 2006 року [PERSON] склала заповіт на усе своє майно в користь [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] являється позивачу двоюрідною бабою. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв позивач належним чином та у визначений законом строк. Про що подав заяву нотаріусу. Рішенням Старовижівського районного суд Волинської області від 19 жовтня 2020 року, яке набрало законної сили 19 листопада 2020 року визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Рішенням Любохинівської сільської ради народних депутатів Старовижівського району від 01 квітня 1994 року № 14/82 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,85 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд- 0,25 га ( [ADDRESS] ) та для ведення особистого підсобного господарства 0,60 га ( 0,39 га в урочищі «Біля будинку», 0,12 га в урочищі «Хіщ», 0,09 га в урочищі «Оніська»). Станом на даний час позивач бажає закінчити приватизацію земельної ділянки площею 0,12 га за адресою с.Любохини Ковельського району Волинської області, урочище «Хвіщ», цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Дубечненської сільською радою листом адвокату Гайдашуку В.М. повідомлено, що на даний час відсутній порядок завершення процедури приватизації земельних ділянок спадкоємцями після смерті спадкодавців шляхом подачі заяв до органів місцевого самоврядування. Рекомендовано звернутися до суду. Оцінка Суду Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не прийнялися внаслідок його смерті. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно та майнові права, що належали спадкодавиці на день смерті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини він не заявив про відмову від неї. Згідно з статтею 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; -погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина 3 статті 116 ЗК України). Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавиця за життя не завершила приватизацію зазначеної вище земельної ділянки. Дана обставина стала причиною не отримання нею правовстановлюючих документів на землю. Що унеможливлює спадкування позивачем земельної ділянки. Враховуючи те, що на зазначену земельну ділянку окрім позивача, інших спадкоємців немає, що підтверджуються копією спадкової справи після смерті [PERSON] , суд вважає за доцільним задовольнити позов. Таким чином, в судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які підтверджують підставність позову, оскільки до позивача перейшло право спадкодавця щодо завершення приватизації зазначеної земельної ділянки. Суд, давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи клопотання представника позивача, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: approved